ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року Справа № 923/456/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі судового засідання Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона", м. Херсон, ,

до: Житлово-експлуатаційної контори №1 Суворовського району, м. Херсон, ,

про стягнення 2466731,18 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - Рябчук В.В., довіреність № 02/0808/76 від 11.01.2020;

від відповідача - не з`явився.

У відповідності до ч.1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Обставини справи:

15 травня 2020 року Міське комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Житлово-експлуатаційної контори №1 Суворовського району заборгованості у розмірі 2466731,18 грн., з яких: 1961054,72 грн. - сума основного боргу, 65057,89 грн. - інфляційні втрати, 29043,73 грн. -3% річних, 411574,84 грн. - пеня. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на порушення відповідачем умов Договору №7000 від 18.09.2001р. "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 27.06.2008 № 190, а також на положення ст.ст. 509, 525, 526, 530, 625 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2020 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 19 травня 2020 року суд прийняв позовну заяву позивача до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 923/456/20 визначено здійснювати за правилами спрощеного провадження з викликом сторін..

Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву (одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів, а відповідні докази представити суду), належним чином завірені копії статутних та реєстраційних документів - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. разом з тим позивачу запропоновано надіслати (надати) до суду: відповідь на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

З метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 73000, м. Херсон, вул. Небесної сотні, 21-Б.

Згідно з ч.6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

До суду повернулись поштові повідомлення з відмітками пошти пор вручення ухвали суду від 19.05.2020 адресантам.

За таких обставин, враховуючі приписи п.3.ч.6 ст. 242 ГПК України суд вважає, що позивач та відповідач належним чином були ознайомлений зі змістом ухвали суду від 19.05.2020.

05 червня 2020 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання щодо зобов`язання позивача направити на адресу відповідача позовної заяви з додатком та продовження відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву.

У зв`язку із необхідністю забезпечення реалізації всіма учасниками процесу своїх процесуальних прав і обов`язків, з метою повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи, суд, ухвалою від 16.06.2020 відмовив відповідачу у задоволені клопотання щодо зобов`язання позивача направити на адресу відповідача копію позовної заяви, продовжив відповідачу строк для надання відзиву та відклав підготовче засіданні у справі.

Ухвалою від 07 липня 2020 року суд закрив підготовче провадження у справі № 923/456/20, продовжив строк розгляду справи № 923/456/20 по суті на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та призначив справу до судового розгляду по суті на 10:00 год. 29 вересня 2020 року.

Зазначена ухвала суду направлена на адреси учасників провадження рекомендованою поштою з повідомленням про вручення.

Відповідно до повернутих на адресу суду поштових повідомлень, ухвала суду від 07.07.2020 вручена учасникам провадження.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частин 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Відповідно до частини 1, 2 статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ. Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади.

Наслідки неявки у судове засідання учасника справи передбачені ст. 202 ГПК України.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Суд відзначає, що з моменту відкриття провадження у справі (19.05.2020) у відповідача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та подання відзиву.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що явка представника відповідача не була визнана судом обов`язковою, відповідач був обізнаний про наявність судового провадження, дату та час судового розгляду справи, а завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат, з огляду на неподання відповідачем відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, жодних заяв про продовження/поновлення строків для їх подачі, відсутність заявлених учасником справи заяв чи клопотань, пов`язаних з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті спору та прийняття рішення у справі за наявними матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України

Представник позивача у судовому засіданні 29.09.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 29.09.2020 проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представнику позивача про орієнтовний час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд -

в с т а н о в и в :

Матеріали справи свідчать, що 18 вересня 2001 року між Виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона, яке в подальшому перейменовано в Міське комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" (надалі - Постачальник або Позивач) і Житлово-експлуатаційною конторою №1 Суворовського району (надалі - Замовник або Відповідач) був укладений Договір про подачу холодної води та послуги каналізації № 7000 (надалі - Договір), відповідно до п. 1 якого, Постачальник зобов`язується забезпечити Замовнику подачу в води на послуги з постачання питної води та на споживчі потреби та прийняти від абонента каналізаційні стоки на період дії зазначеного договору.

При цьому, сторони керуються Правилами користування системами комунального водопостачання і містах і селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 року № 65, які в свою чергу, втратили чинність 18.10.2008 року у зв`язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190 .

Сторонами Договору досягнуто згоди з істотних умов договору, визначено предмет договору, порядок проведення розрахунків, права та обов`язки сторін, термін дії договору та інші умови договору.

Умовами договору встановлено, що договір укладено строком на один рік, дія якого автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо не менш, ніж за 30 (тридцять) календарних днів до дати його закінчення від будь-якої із Сторін не надійде письмових заяв щодо його розірвання.

Доказів про відмову від Договору чи його розірвання у визначеному законодавством порядку суду не надано.

Згідно пункту 2.2.1. Договору відповідач зобов`язаний своєчасно та самостійно вносити плату за надані послуги з водопостачання та водовідведення відповідно до встановлених тарифів на підставі виписаних та пред`явлених Позивачем рахунків, не пізніше 5-ти банківських днів з моменту вручення рахунку.

У разі незгоди з наданими постачальником розрахунками або іншими платіжними документами замовник зобов`язаний у 5-ти денний термін з дня вручення платіжного документа направити до постачальника претензію у письмовій формі.

Відповідно до пункту 1.4. Договору сторонами погоджено, що об`єми наданих послуг визначаються за провітреними засобами обліку, які повинні бути опломбовані та прийняті до взаєморозрахунків. Об`єми води та стоків визначаються відповідно до затверджених норм та лімітів на підставі дислокації наданої замовником до моменту укладання договору. У випадку відсутності засобів обліку розрахунки між постачальником та замовником здійснюються за затвердженим нормам.

В подальшому, сторонами Договору було укладено Додаткову угоду №2 від 01.09.2018, відповідно до якої було визначено об`єкти, що підлягають обслуговуванню постачальником за даним договором з інформацією щодо наявності засобів обліку та порядком здійснення розрахунків.

Крім того, між сторонами 24.10.2019 була укладена Додаткова угода до Договору від 18.09.2001 №7000 про обмін електронними документами та передачу показників лічильників води, за умовами якої сторони домовились у своїх взаємовідносинах використовувати електронні документи, що пов`язані із виконанням умов Договору без застосування електронного цифрового підпису, шляхом їх ідентифікації через використання особистого кабінету споживача на веб-сайті МКП «ВУВКГ м. Херсона» http//water.kherson.ua.

Додатковою угодою сторонами погоджено, що споживач щомісяця в період з 25 по 30 число поточного місяця знімає та передає Виконавцю послуг показання засобів обліку води за поточний місяць через електронний особистий кабінет за електронною адресою: http//water.kherson.ua (надалі - Сервіс). Передані через електронний особистий кабінет показники приладів обліку підтверджують обсяг отриманих Споживачем послуг з водопостачання та/або водовідведення та є підставою для проведення Виконавцем нарахувань Споживачу за спожиті послуги водопостачання та/або водовідведення і виставлення рахунків. (п.6.2. Додаткової угоди).

У разі не надання або несвоєчасного надання Споживачем інформації про обсяги спожитих послуг, Виконавець має право проводити нарахування Споживачу згідно нормативного розрахунку, а у разі відсутності нормативного розрахунку, відповідно до вимог чинного законодавства України (п. 6.3. Додаткової угоди).

Згідно з п. 6.5. додаткової угоди, рахунок вважається отриманим Споживачем, з моменту його розміщення в особистому кабінеті. Факт розміщення рахунку в особистому кабінеті споживача додатково доводиться до відома споживача, шляхом направлення йому повідомлення на належну йому e-mail адресу (електронну поштову скриньку). Рахунок за надані послуги оплачується протягом наступних 5 робочих днів від дня розміщення рахунку в особистому кабінеті. Перебіг строку оплати рахунку починається з наступного дня після отримання його Споживачем.

За твердженням Позивача, свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення позивачем виконувались у повному обсязі та належним чином. Відповідачу щомісячно надавались рахунки за єдиним реєстраційним номером №7000 для сплати нарахованої суми за комунальні послуги. проте Відповідач допустив систематичне порушення договірних зобов`язань, не повністю та несвоєчасно сплачуючи рахунки за надані послуги з водопостачання та водовідведення.

За розрахунками позивача, станом на 01.02.2020 року заборгованість Відповідача за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з травня 2018 року складає 1961054,72 гривень .

У зв`язку з порушенням Відповідачем строків виконання зобов`язань в частині проведення розрахунків за надані послуги, позивачем на суми основної заборгованості нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 29043,73 грн., інфляційні втрати в розмірі 65057,89 грн. а пеню у розмірі 411574,84 грн.

Позивачем, на підтвердження факту надання послуг визначених умовами Договору до позовної заяви додано Акти-рахунки за період з травня 2018 по січень 2020. Дані рахунки прийнято відповідачем без зауважень та підписано.

За твердженням Позивача, станом на день звернення з даною позовною заявою до суду Відповідачем заборгованість не погашена.

Оскільки відповідач свої зобов`язання в частині проведення розрахунків за надані послуги не виконав, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що укладений між Позивачем і Відповідачем Договір №7000 за своїм змістом та правовою природою - є договором про надання послуг.

Договірні правовідносини між сторонами регулюються Законом України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", сферу дії якого визначено статтею 2 Закону.

Статтею 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначено, що централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води. Централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об`єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов`язаних єдиним технологічним процесом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" його дія поширюється на всі суб`єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об`єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами статей 509, 607 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Матеріали справи не містять доказів припинення або розірвання договору в установленому законом порядку.

Відповідно ч. 1 ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання "послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов`язані, зокрема своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 року затверджено Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах та селищах України (надалі - Правила), які відповідно до ст. 3 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" є частиною законодавства у сфері питного водопостачання.

Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (п. 1.1. Правил).

У пункті 1.2. Правил надані визначення, зокрема, наступних термінів: виробник послуг централізованого водопостачання та водовідведення - суб`єкт господарювання, що виробляє або створює послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - виробник); вузол обліку - комплект засобів вимірювальної техніки, занесених до Державного реєстру вимірювальної техніки, що призначені для вимірювання і реєстрації результатів вимірювання та обладнання для влаштування вузла відповідно до вимог нормативних документів; замовник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення - споживач або суб`єкт господарювання, який має намір здійснити будівництво (реконструкцію) об`єкта архітектури з наступним його приєднанням до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення; межа балансової належності - лінія розподілу елементів систем водопостачання та водовідведення і споруд на них між власниками або користувачами.

Пунктами 3.1., 5.2. Правил передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на підставі показів приладів обліку; вузли обліку повинні розташовуватися на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача, або за згодою виробника в приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу.

Згідно з п. 3.7. Правил розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Пунктом 1.4. Правил визначено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 року № 37, зареєстрованих у Мін`юсті 26.04.2002 року за № 403/6691 (надалі - Правила № 37), а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно п. 1.2. Правил № 37, останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - Водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - Підприємства).

За змістом п. 1.4. Правил № 37 абонент водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору Позивачем виставлено акти - рахунки за період з травня 2018 по січень 2020 року.

За умовами п. 2.2.1. Договору у разі незгоди з наданими постачальником розрахунками або іншими платіжними документами замовник зобов`язаний у 5-ти денний термін з дня вручення платіжного документа направити до постачальника претензію у письмовій формі.

Матеріали справи не містять доказів звернення Відповідача до Позивача з претензією або запереченнями щодо кількості або вартості наданих послуг, в той час, як надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог акти про зняття показань з приладів обліку, які підтверджують факт надання послуг та їх об`єми за спірний період підписані з боку відповідача без будь-яких заперечень та зауважень.

Таким чином, надані Позивачем послуги за договором на послуги водопостачання та водовідведення №7000 за період з травня 2018 року по січень 2020 року в розмірі 1961054,72 грн. вважаються прийнятими.

Доказів сплати, заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 1961054,72 грн. Відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача суми основного боргу за Договором № 7000 у розмірі 1961054,72 грн. є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені, то суд зазначає, що згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків інфляційних втрат, 3 % річних, пені, та встановлено, що вони є вірними.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 29043,73 грн., суми інфляційних втрат у розмірі 65057,89 грн. та суми пені у розмірі 411574,84 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач, позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Житлово-експлуатаційної контори №1 Суворовського району () на користь Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" () суму основного боргу у розмірі 1961054,72 грн., суму пені у розмірі 411574,84 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 65057,89 грн., суму 3% річних у розмірі 29043,73 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 37000,97 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 09.10.2020.

Суддя С.В. Нікітенко