ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2020 р. Справа № 911/1465/20

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., за участю секретаря судового засідання Мишак І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція-1»

про стягнення 278 946, 60 грн.

Представники:

від позивача: Осадчий В.Б.

від відповідача: Ярмоленко А.М.

Обставини справи:

Позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача 278 946, 60 грн. збитків.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про співробітництво від 20.08.2012.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.05.2020 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 25.06.2020 та витребувано у сторін певні документи.

23.06.2020 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання вих. № 345/20 від 23.06.2020 (вх. № 12607/20 від 23.06.2020) про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.06.2020, враховуючи п. 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, неявку у судове засідання представника відповідача та неналежне виконання сторонами вимог суду, з метою дотримання завдань підготовчого провадження і основних засад господарського судочинства, розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 16.07.2020.

До господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив б/н від 25.06.2020 (вх. № 13238/20 від 01.07.2020) на позов, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог та до якого додано заяву б/н від 25.06.2020 про застосування строків позовної давності у справі № 911/1465/20.

15.07.2020 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь вих. № 638/3/20 від 13.07.2020 (вх. № 11445/20 від 15.07.2020) на відзив відповідача на позов.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.07.2020, враховуючи заявлене позивачем клопотання, неявку у судове засідання представника відповідача та неналежне виконання сторонами вимог суду, з метою дотримання завдань підготовчого провадження і основних засад господарського судочинства, продовжено строк підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів та відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 25.08.2020.

До господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява б/н від 25.06.2020 (вх. № 17777/20 від 25.08.2020) про відкладення підготовчого засідання у даній справі на інший день.

25.08.2020 представником позивача подано до суду додаткові письмові пояснення вих. № 345/20 від 25.08.2020 (вх. № 17851/20 від 25.08.2020) та документи по справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.08.2020 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті на 21.09.2020.

До господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява б/н від 21.09.2020 (вх. № 19925/20 від 21.09.2020) про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.09.2020, враховуючи неявку у судове засідання представника відповідача та зважаючи на заявлене ним клопотання, з метою виконання завдань та основних засад господарського судочинства, розгляд даної справи відкладено на 28.09.2020.

Присутній у судовому засіданні 28.09.2020 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.09.2020 проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 28.09.2020, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, дослідивши прийнятті докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

20.08.2012 між сторонами укладено договір про співробітництво, за умовами якого сторони зобов`язались об`єднувати свої зусилля з метою будівництва об`єкту на ділянці та реалізації на ринку продукції відповідача (нерухомого майна, побудованого на ділянці) для досягнення господарських цілей у відповідності до статутних завдань та економічних інтересів кожної із сторін вказаного договору.

При цьому, в розділі 1 вказаного договору сторонами дано визначення термінів, які вживаються у договорі, зокрема, визначено, що:

- будівництво це комплекс робіт та заходів, необхідних для створення об`єкта, у тому числі (але не виключно) погоджувальні, передпроектні, проектні, будівельно-монтажні та інші роботи;

- ділянка це земельна ділянка, кадастровий номер :01:257:0003, орієнтовною площею 2,4 га, яка розташована за адресою: пров. Прожекторний, м. Вишгород, Вишгородського р-ну, Київської області, запланована для розміщення (будівництва) об`єкту;

- нерухоме майно це об`єкти майна, які розташовуються на землі і не можуть бути переміщені в інше місце без втрати їх якісних або функціональних характеристик (властивостей);

- об`єкт це житловий комплекс, до складу якого входять багатоквартирні житлові будинки із вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, окремі нежитлові будівлі.

Відповідно до п. 2.1.3 договору позивач гарантує, що відповідачу були передані всі наявні у неї оригінали та копії документів щодо правовідносин стосовно ділянки з ТОВ «Смартех системз», ТОВ «Планета Земля», ТОВ ПЕК «Укренергозбереження», ТОВ «Дніпробуд» та, відповідно, відповідачу відомо про всі можливі претензії з боку третіх осіб, спори чи інші обставини, які можуть негативно вплинути або унеможливити виконання сторонами умов цього договору.

Згідно з п. 2.1.4 договору позивач заявляє, що на момент укладення цього договору йому відомі всі обставини, які мають істотне значення для укладення та виконання договору, зазначені обставини ним належним чином вивчені та оцінені. Позивач гарантує, що цей договір укладається не під впливом тяжких обставин і не вважає, що цей договір укладається на невигідних для нього умовах.

Пунктом 2.2.3 договору передбачено, що відповідач гарантує, що він не має будь-яких договірних та законодавчих обмежень і зобов`язань, що будь-яким чином обмежують чи можуть обмежувати виконання ним умов цього договору і своїх обов`язків, встановлених цим договором та законодавством України.

Відповідно до п. 3.2 договору в рамках цього договору всі витрати, пов`язані з будівництвом, фінансування, спорудженням об`єкту та введенням об`єкту в експлуатацію несе відповідач.

Згідно з п. 4.2 договору розробку проектної документації для будівництва об`єкта забезпечує відповідач за власний рахунок та у порядку, що не суперечить чинному законодавству України. Проектна документація на будівництво об`єкта затверджується відповідачем. Будь-які зміни до затвердженої проектної документації на будівництво об`єкта вносяться виключно за рішенням відповідача (не потребуючи погодження із позивачем). Проектна документація для будівництва об`єкта є власністю відповідача.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що сторони погодили, що будь-яка документація, необхідна для будівництва об`єкта чи пов`язана з ним, в тому числі документація, оформлена на ім`я позивача, до введення об`єкта в експлуатацію знаходитиметься у відповідача.

Відповідно до п. 5.1 договору послуги із реалізації продукції відповідача надаються позивачем на підставі окремих завдань, які можуть оформлюватися сторонами у вигляді додатків до цього договору.

Згідно з п. 5.2 договору в завданні сторони обумовлюють вид завдання, характеристики і ціну продукції відповідача.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що під час виконання завдання на пошук потенційних покупців продукції відповідача позивач вчиняє наступні дії:

- розміщує інформацію про продукцію відповідача в базах даних агентств нерухомості, засобах масової інформації та мереж Інтернет;

- вивчає попит на нерухоме майно та здійснює пошук потенційних покупців продукції відповідача;

- збирає, аналізує та систематизує інформацію про потенційних покупців відповідача;

- надає відповідачу інформацію про потенційних покупців продукції відповідача;

- організовує огляд продукції відповідача потенційними покупцями та організовує проведення переговорів між потенційними покупцями та відповідачем;

- супроводжує покупців під час оформлення договорів про набуття права власності на продукцію відповідача.

Відповідно до п. 5.4 договору передача позивачем відповідачу інформації про потенційних покупців відповідача може оформлятися актом прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 6.1 договору передбачено обов`язки позивача, а пунктом 6.2 його права.

Так, згідно з п. 6.2.1 договору позивач має право отримати нерухоме майно у складі об`єкта в обсязі та у порядку, що визначені цим договором.

Пунктом 6.3 договору передбачено обов`язки відповідача, а пунктом 6. 4 його права.

Так, відповідно до п. 6.4.5 договору відповідач має право на власний розсуд розпоряджатися нерухомим майном (майновими правами на нього) у складі об`єкту, окрім нерухомого майна, передбаченого п. 8.1 цього договору, без погодження із позивачем передавати вказане нерухоме майно (майнові права на нього) в іпотеку чи будь-яким іншим чином розпоряджатись ним (майновими правами на нього).

Згідно з п. 7.1 договору після завершення будівництва кожної окремої черги об`єкта та введення його в експлуатацію, за умови виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 договору, позивач отримує у власність (для оформлення у власність) квартири або інші приміщення в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир або інших приміщень в об`єкті.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що протягом 10 днів з дати завершення проектної документації (стадія «проект») на будівництво об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) позивач та відповідач укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої за позивачем та відповідачем закріплюються нежитлові приміщення, квартири, машиномісця (у разі наявності останніх) і т.п. у складі об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) з врахуванням викладеного в п. 8.1. цього договору та проектної документації (складається перелік нерухомого майна, що отримуватиметься позивачем після введення об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) в експлуатацію).

Відповідно до п. 7.3 договору протягом 5 робочих днів з дати введення об`єкту (його черги будівництва) в експлуатацію позивач та відповідач укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої до переліку, складеного згідно п. 7.2 цього договору, вносяться зміни, пов`язані з проведенням технічної інвентаризації площ по об`єкту, присвоєнням квартирам, нежитловим приміщенням і т.п. у складі об`єкта номерів, з відповідним перерахунком фактичних (а не проектних) площ.

Згідно з п. 7.4 договору нерухомість у складі об`єкта передається відповідачем та отримується позивачем згідно акту прийому-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 7.5 договору передбачено, що документи про право власності на своє нерухоме майно у складі об`єкта, отримане на підставі цього договору, позивач оформлює самостійно в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Відповідно до п. 8.1 договору після укладення цього договору всі витрати, пов`язані з будівництвом об`єкта та введенням його в експлуатацію, несе відповідач самостійно.

Згідно з п. 8.2 договору після укладення цього договору всі витрати, пов`язані з наданням послуг по реалізації продукції відповідача, несе позивач самостійно.

Пунктом 8.4 договору передбачено, що збитки, понесенні при здійсненні діяльності за цим договором, покриваються кожною із сторін самостійно за рахунок власних коштів. Зазначене не стосується випадків, коли будь-яка із сторін цього договору зазнала збитків внаслідок винних дій (бездіяльності) іншої сторони цього договору.

Відповідно до п. 11.1 договору строком договору є час (період), протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки (зобов`язання) відповідно до договору.

Згідно з п. 11.2 договору цей договір набуває чинності з дати підписання його примірників повноважними представниками сторін і діє протягом семи років з дати його укладення. За згодою сторін строк договору може бути змінений (збільшений або зменшений). У випадку, якщо до закінчення зазначеного строку договору сторонами будуть виконані всі зобов`язання (обов`язки) та реалізовані всі права, ним (договором) передбачені, цей договір припиняється.

Пунктом 11.3 договору передбачено, що закінчення строку договору (дострокове його припинення) не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії договору.

Відповідно до п. 12.1 договору сторони зобов`язалися вжити всіх необхідних заходів щодо належного виконання умов цього договору, окремих зобов`язань, передбачених ним, вирішувати конфліктні ситуації, що можуть виникнути, шляхом переговорів, незалежно від того з чиєї вини вони виникли.

Згідно з п. 12.2 договору за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Пунктом 12.6 договору передбачено, що у випадку, якщо внаслідок дій (бездіяльності) відповідача позивач не матиме можливості реалізувати права, передбачені цим договором, у тому числі якщо внаслідок будь-яких дій (бездіяльності) відповідача позивач не матиме (позбавиться) можливості отримати у власність нерухоме майно (квартири, нежитлові приміщення і т.п.) у складі об`єкта, у тому числі внаслідок недотримання (порушення) відповідачем своїх гарантій (заяв), наведених у розділі 2 цього договору (чи внаслідок недостовірності зазначених заяв та гарантій), позивач має право в односторонньому порядку відмовитися від цього договору та/або вимагати від відповідача відшкодування всіх заподіяних цим збитків в повному обсязі, у тому числі неодержані доходи, а відповідач зобов`язується задовольнити зазначену вимогу.

Відповідно до п. 14.5 договору до завершення будівництва власником об`єкта, у тому числі як об`єкта незавершеного будівництва, є відповідач. Після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію позивач набуває право власності на квартири, нежитлові приміщення та машиномісця (в разі наявності останніх) та ін. в об`єкті згідно умов п. 7.1 цього договору та в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Згідно з п. 14.7 договору відповідач після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію набуває у власність все інше нерухоме майно в об`єкті, окрім майна, передбаченого п. 7.1 цього договору.

Пунктом 14.8 договору передбачено, що у зв`язку з укладенням цього договору позивач має право на отримання (після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію) у власність (для оформлення у власність) квартир або інших приміщень в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та інших приміщень в об`єкті.

Відповідно до п. 14.9 договору за клопотанням позивача та за згодою сторін може бути укладено додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якого відповідач передасть позивачу замість нерухомості, передбаченої п. 7.1 цього договору, грошові кошти, сума яких буде визначена сторонами у вищевказаній додатковій угоді.

Згідно з п. 15.6 договору додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

28.12.2012 сторонами укладено додаткову угоду до договору про співробітництво від 20.08.2012, якою домовились внести зміни до пункту 6.3.2 цього договору.

Додатком № 1 до договору про співробітництво від 20.08.2012 сторони домовилися внести зміни до п. 7.1 та п. 14.8 договору, а саме викласти їх в таких редакціях:

- п. 7.1 - після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію, за умови виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 цього договору, позивач отримує у власність (для оформлення у власність) квартири або інші приміщення в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті.

- п. 14.8 у зв`язку з укладенням цього договору позивач має право на отримання (після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію) у власність (для оформлення у власність) квартир або інших приміщень в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті.

06.10.2017 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано сертифікат серія ІУ № 64, який засвідчує закінчення будівництвом об`єкта «Будівництво житлового комплексу за адресою: Київська обл., м. Вишгород, пров. Прожекторний, І черга будівництва» та його готовність до експлуатації.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з листами вих. № 116/18 від 07.06.2018 та вих. № 211/18 від 05.10.2018, у яких пропонував сформувати та надіслати позивачу завдання щодо реалізації продукції відповідача у відповідності до п. 6.3.6 договору про співробітництво від 20.08.2012.

26.12.2019 позивач звернувся до відповідача з листом вих. № 5664/19, у якому зазначив, що 20.08.2019 закінчився термін дії договору про співробітництво від 20.08.2012 та пропонував відповідачу умови додаткової угоди до вказаного договору, якими передбачалося продовження терміну дії договору та закріплення за позивачем квартир і нежитлових приміщень в об`єкті будівництва.

Розглянувши вищезазначений лист позивача вих. № 5664/19 від 26.12.2019, відповідач повідомив його листом вих. № 17/01/20-1 від 17.01.2020 про відмову у внесенні змін до договору щодо продовження його дії та відмову в укладенні додаткової угоди про закріплення за позивачем нерухомого майна у зв`язку з невиконанням останнім своїх договірних зобов`язань.

Позивач стверджує, що відповідачем допущені порушення умов договору, зокрема щодо ненадання позивачеві завдань у відповідності до пунктів 5.1, 6.3.6 договору та недотримання строків будівництва об`єкта, визначених п. 9.1 договору, що призвело до неможливості позивачу отримати нерухомість в розмірі 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в першій черзі об`єкта будівництва у період дії договору, разом з тим, небажання відповідача продовжити термін дії договору остаточно позбавило позивача сподівань на отримання того, на що він розраховував під час укладення договору, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача 278 946, 60 грн. збитків (вартість 3 % нежитлових приміщень в першій черзі будівництва, що визначена відповідно до звіту про оцінку майна від 09.04.2020) на підставі п. 12.6 договору.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, зазначає таке: викладені у позові відомості не ґрунтуються на доказах, які свідчать про протиправну поведінку відповідача щодо позивача та умисного ухилення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань; позивачем не доведено правильності та обґрунтованості розрахунків щодо визначення суми збитків; позивач не виконав жодних своїх зобов`язань за договором про співробітництво від 20.08.2012 і саме протиправна бездіяльність та вина позивача призвела до часткового зупинення будівництва об`єкту. Крім того, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існували договірні відносини на підставі договору про співробітництво від 20.08.2012, строк якого закінчився 20.08.2019 та сторонами не продовжувався.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ч. 4 ст. 176 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання мають право разом здійснювати господарську діяльність для досягнення спільної мети, без утворення єдиного суб`єкта господарювання, на умовах, визначених договором про спільну діяльність. У разі якщо учасники договору про спільну діяльність доручають керівництво спільною діяльністю одному з учасників, на нього може бути покладено обов`язок ведення спільних справ. Такий учасник здійснює організаційно-управлінські повноваження на підставі доручення, підписаного іншими учасниками.

За правилом ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст. 1131 Цивільного кодексу України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Отже, зі змісту вказаних законодавчих приписів вбачається, що умови щодо здійснення спільних дій та відповідальності сторін визначаються договором про спільну діяльність, укладеним між сторонами.

Так, договором про співробітництво від 20.08.2012 сторони передбачили об`єднання своїх зусиль з метою будівництва об`єкту житлового комплексу для досягнення господарських цілей у відповідності до статутних завдань та економічних інтересів кожної із сторін вказаного договору, зокрема, отримання нерухомого майна в об`єкті будівництва.

Згідно з п. 6.2.1 договору позивач має право отримати нерухоме майно у складі об`єкта в обсязі та у порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до п. 6.4.5 договору відповідач має право на власний розсуд розпоряджатися нерухомим майном (майновими правами на нього) у складі об`єкту, окрім нерухомого майна, передбаченого п. 8.1 цього договору, яким визначено, що після укладення цього договору всі витрати, пов`язані з будівництвом об`єкта та введенням його в експлуатацію, несе відповідач самостійно.

Пунктом 7.1 договору (у редакції, що визначена в додатку № 1) передбачено, що після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію, за умови виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 цього договору, позивач отримує у власність (для оформлення у власність) квартири або інші приміщення в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті.

Згідно з п. 7.2 договору протягом 10 днів з дати завершення проектної документації (стадія «проект») на будівництво об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) позивач та відповідач укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої за позивачем та відповідачем закріплюються нежитлові приміщення, квартири, машиномісця (у разі наявності останніх) і т.п. у складі об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) з врахуванням викладеного в п. 8.1. цього договору та проектної документації (складається перелік нерухомого майна, що отримуватиметься позивачем після введення об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) в експлуатацію).

Відповідно до п. 7.3 договору протягом 5 робочих днів з дати введення об`єкту (його черги будівництва) в експлуатацію позивач та відповідач укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої до переліку, складеного згідно п. 7.2 цього договору, вносяться зміни, пов`язані з проведенням технічної інвентаризації площ по об`єкту, присвоєнням квартирам, нежитловим приміщенням і т.п. у складі об`єкта номерів, з відповідним перерахунком фактичних (а не проектних) площ.

Згідно з п. 7.4 договору нерухомість у складі об`єкта передається відповідачем та отримується позивачем згідно акту прийому-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 14.5 договору до завершення будівництва власником об`єкта, у тому числі як об`єкта незавершеного будівництва, є відповідач. Після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію позивач набуває право власності на квартири, нежитлові приміщення та машиномісця (в разі наявності останніх) та ін. в об`єкті згідно умов п. 7.1 цього договору та в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Згідно з п. 14.7 договору відповідач після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію набуває у власність все інше нерухоме майно в об`єкті, окрім майна, передбаченого п. 7.1 цього договору.

Пунктом 14.8 договору (у редакції, що визначена в додатку № 1) передбачено, що у зв`язку з укладенням цього договору позивач має право на отримання (після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію) у власність (для оформлення у власність) квартир або інших приміщень в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що договором передбачено право позивача на отримання певного нерухомого майна у складі об`єкта будівництва.

Разом з тим, суд звертає увагу, що договором встановлений порядок отримання позивачем вказаного майна, зокрема, шляхом укладення додаткових угод, якими закріплюються за позивачем певні приміщення із визначенням їх площі, та в подальшому передачі цих приміщень за актом приймання-передачі.

Крім того, пунктом п. 14.9 договору визначено, що за клопотанням позивача та за згодою сторін може бути укладено додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якого відповідач передасть позивачу замість нерухомості, передбаченої п. 7.1 цього договору, грошові кошти, сума яких буде визначена сторонами у вищевказаній додатковій угоді.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з проектом додаткової угоди до договору (лист вих. № 5664/19 від 29.12.2019) про визначення площі нерухомого майна, яке підлягає передачі відповідачем позивачу за актом приймання-передачі, зокрема, щодо І черги будівництва квартири загальною площею 214,15 кв.м., щодо нежитлових приміщень у І черзі будівництва у цій додатковій угоді не зазначено.

Також, судом встановлено, що у провадженні господарського суду Київської області перебувала справа № 911/531/19 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція-1» про визнання укладеною додаткової угоди до договору про співробітництво від 20.08.2012, що передбачена п. 7.2 такого договору, у запропонованій позивачем редакції та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція-1» надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд» доповнення до додаткової угоди про співробітництво від 20.08.2018 з переліком об`єктів нерухомості і зазначенням їх адрес.

Зі змісту рішення господарського суду Київської області від 27.05.2020 у справі № 911/531/19 вбачається, що позивач просив визнати укладеною додаткову угоду до договору про співробітництво від 20.08.2012, що передбачена п. 7.2 такого договору, та доповнення до додаткової угоди, якими за ним закріплювалися квартири та нежитлові приміщення в об`єкті будівництва, що підлягали передачі відповідачем позивачу після завершення будівництва, зокрема, в І черзі будівництва квартири загальною площею 214,15 кв.м.

Позивачем не надано до суду доказів, що він звертався до відповідача з вимогою про укладення додаткових угод щодо закріплення за ним нежитлових приміщень в І черзі будівництва, щодо визначення фактичних площ нежитлових приміщень в І черзі будівництва, щодо передачі у власність йому нежитлових приміщень в І черзі будівництва або щодо сплати грошових коштів за нежитлові приміщення в І черзі будівництва як це передбачено пунктами 7.2, 7.3, 7.4, 14.8 та 14.9 договору про співробітництво від 20.08.2012.

За таких обставин, судом встановлено, що позивач жодного разу не звертався до відповідача у порядку, визначеному договором, щодо закріплення за ним, отримання ним у власність та передачі йому 3 % нежитлових приміщень в І черзі будівництва або сплати йому грошових коштів замість нежитлових приміщень, про які йдеться у даному позові та вартість яких заявлена у даній справі до стягнення у вигляді збитків.

Водночас, під час здійснення провадження у даній справі позивачем було направлено відповідачу вимогу вих. № 302/20 від 26.06.2020, у якій він, керуючись п. 12.6 договору, вимагав відшкодувати йому збитки зумовлені бездіяльністю відповідача в частині ненадання завдань у відповідності до пунктів 5.1, 6.3.6 договору, не завершення будівництва житлового комплексу в межах терміну дії договору та відповідної неможливості передачі 3 % нежитлових приміщень в І черзі будівництва, а саме 278 946, 60 грн. (380,1/100*3=11,4 кв.м.*24 469, 00 грн.).

Пунктом 12.6 договору передбачено, що у випадку, якщо внаслідок дій (бездіяльності) відповідача позивач не матиме можливості реалізувати права, передбачені цим договором, у тому числі якщо внаслідок будь-яких дій (бездіяльності) відповідача позивач не матиме (позбавиться) можливості отримати у власність нерухоме майно (квартири, нежитлові приміщення і т.п.) у складі об`єкта, у тому числі внаслідок недотримання (порушення) відповідачем своїх гарантій (заяв), наведених у розділі 2 цього договору (чи внаслідок недостовірності зазначених заяв та гарантій), позивач має право в односторонньому порядку відмовитися від цього договору та/або вимагати від відповідача відшкодування всіх заподіяних цим збитків в повному обсязі, у тому числі неодержані доходи, а відповідач зобов`язується задовольнити зазначену вимогу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Частиною 3 ст. 226 Господарського кодексу України передбачено, що сторона господарського зобов`язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов`язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Також у вирішенні спорів про відшкодування збитків необхідно виходити з того, що збитки підлягають відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка їх завдала, та завданими збитками.

Таким чином, позивач повинен довести факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та завданими збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється по за межами конкретного випадку, і, відповідно, поза межами юридично значимого зв`язку.

Разом з тим, вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню.

Враховуючи норми ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання.

Крім того, кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази, які подаються сторонами повинні бути належними, допустимими, достовірними та вірогідними.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм законодавства, на позивача покладений обов`язок доведення обставин щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Суд звертає увагу, що умовами договору про співробітництво від 20.08.2012 передбачена спільна діяльність сторін для досягнення позитивного результату.

Відповідно до п. 5.1 договору послуги із реалізації продукції відповідача надаються позивачем на підставі окремих завдань, які можуть оформлюватися сторонами у вигляді додатків до цього договору.

Згідно з п. 5.2 договору в завданні сторони обумовлюють вид завдання, характеристики і ціну продукції відповідача.

Пунктом 6.3.6 договору передбачено, що відповідач зобов`язався надати позивачу завдання по реалізації своєї продукції у відповідності до пунктів 5.1, 5.2 цього договору.

При цьому, суд звертає увагу, що договором конкретно не визначено в якій формі та яким чином відповідач має надати позивачу завдання по реалізації продукції.

Відповідно до п. 9.1 договору строки будівництва об`єкта, в тому числі строки виконання будівельно-монтажних робіт, визначаються (плануються) відповідачем на власний розсуд із врахуванням строку цього договору.

Згідно наявного у матеріалах справи сертифікату серія ІУ № 64 будівництво об`єкта - І черга будівництва закінчено та здано до експлуатації 06.10.2017, тобто до закінчення терміну дії договору про співробітництво від 20.08.2012.

Пунктом 6.1.7 договору передбачено, що позивач зобов`язався негайно повідомляти відповідача про всі обставини, які перешкоджають або ставлять під сумнів досягнення мети цього договору.

Проте, позивачем не доведено суду належними, допустимими, достатніми та вірогідними доказами здійснення ним заходів для можливого уникнення порушення умов договору, вжиття своєчасних заходів щодо усунення допущених порушень при виконанні договору про співробітництво від 20.08.2012 (негайного повідомлення відповідача про обставини, які перешкоджають належному виконанню договору) та отримання очікуваного позитивного результату за договором.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами неможливості отримання ним у власність 3 % нежитлових приміщень в І черзі будівництва у порядку, встановленому договором, оскільки, як вже було встановлено вище, він жодного разу не звертався до відповідача щодо передачі саме нежитлових приміщень в І черзі будівництва або сплати за них грошових коштів.

Разом з тим, невиконання відповідачем пунктів 5.1, 6.3.6 договору не може бути єдиною підставою для покладення на нього збитків у вигляді вартості 3 % нежитлових приміщень в І черзі будівництва, так як позивачем не доведено вжиття ним своєчасних заходів щодо усунення допущених порушень при виконанні договору про співробітництво від 20.08.2012 і вчинення ним, визначених договором, дій для отримання у власність 3 % нежитлових приміщень в І черзі будівництва або грошових коштів за ці приміщення.

Таким чином, позивачем не доведено, що тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною підставою і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток - величину доходу як поточну вартість 3 % нежитлових приміщень в І черзі будівництва.

При цьому, вимога позивача щодо покладення на відповідача упущеної вигоди ґрунтується, у відповідності до звіту про оцінку майна від 09.04.2020, на розрахунку можливого прибутку у разі продажу приміщень на ринку нерухомості, тобто має характер припущення та побудована на можливих очікуваннях.

З огляду на вищевикладене, суд, за результатами дослідження наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, які необхідні для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності як збитки.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 278 946, 60 грн. - вартість 3 % нежитлових приміщень в першій черзі будівництва, що визначена відповідно до звіту про оцінку майна від 09.04.2020 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд зазначає таке.

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами, визначені у главі 19 Цивільного кодексу України.

Виходячи з вимог ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Таким чином, оскільки судом відмовлено у задоволенні даного позову з підстав його необґрунтованості, то заява про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин не застосовуються.

Судові витрати, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Керуючись статтями 2, 4, 13-14, 73-79, 86, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.10.2020.

Суддя Т.В. Лутак