Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/980/20

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Прядко О.В.

секретар судового засідання: Чухалова О.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Бідник О.С. - довіреність від 21.02.2020;

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський край"

про стягнення 87008,29 грн.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" звернулось з позовом до суду з вимогою про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський край" заборгованості за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом № 061219/т-пос від 06.12.2019 у розмірі 87008,29 грн, з яких: 84252,36 грн основного боргу, 497,23 грн 3% річних, 2090,20 грн пені та 168,50 інфляційних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 14.08.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

04.09.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 73 від 03.09.2020. У вказаному відзиві відповідач заперечив щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та просив проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В ухвалі господарського суду Житомирської області від 09.09.2020 суд прийшов до висновку, що питання переходу до загального позовного провадження є передчасним та постановив здійснювати розгляд справи №906/980/20 у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, призначивши судове засідання на 28.09.2020.

14.09.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив від 10.09.2020.

22.09.2020 від позивача для огляду надійшли оригінали документів.

25.09.2020 від відповідача засобами електронного зв`язку (28.09.2020 засобами поштового зв`язку) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строків розгляду справи.

Ухвалою суду від 28.09.2020 розгляд справи було відкладено в межах строків її розгляду на 13.10.2020.

12.10.2020 від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 28.09.2020, та продовження строків розгляду справи. У клопотанні відповідач посилається на ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)" та Прикінцеві положення ГПК України. Вказане клопотання не підписано електронним цифровим підписом.

Представник позивача, що приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та вказав про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Відповідач повноважного представника в судове засідання 13.10.09.2020 не направив.

Судом враховується, що в ході розгляду даної справи господарським судом Житомирської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строків, встановлених ГПК України, необхідності у їх продовженні суд не вбачає, оскільки явка представників сторін обов`язковою не визнавалась. Крім того, в ухвалі суду від 28.09.2020 сторонам було роз`яснено право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до ст. 197 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні від 13.10.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позов мотивований неналежним виконанням Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Поліський край" умов договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №061219/т-пос від 06.12.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що останнім було виконано умови договору у повній мірі та надано відповідачу послуги з перевезення вантажу на суму 282852,36 грн, в свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати наданих послуг належним чином та у повній мірі не виконав, сплативши лише частково 198600,00 грн, внаслідок чого позивач був змушений звернутись до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 84252,36 грн.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі п. 5.3 Договору заявлено до стягнення з відповідача 2090,20 грн пені, а на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України 497,23 грн 3% річних та 168,50 грн інфляційних.

Відповідач згідно з відзивом на позовну заяву № 73 від 03.09.2020 (а.с. 54-56) з позовними вимогами та викладеними у позовній заяві обставинами не погоджується, вважає їх необґрунтованими та недоведеними, зокрема, вказує, що позивачем було порушено умови п.3.1. Договору та не надано відповідачу належним чином оформлений договір-заявку, обов`язок у наданні якого визначено п.3.6. Договору. Також, у своєму відзиві відповідач вказує, що очікує понести витрати на послуги правничої допомоги в загальній сумі 36000,00 грн, однак відповідних доказів до відзиву не додано.

Позивач у відповіді на відзив від 10.09.2020 (а.с. 66-67), заперечуючи на твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, зазначає, що відповідачем було вчинено дії на визнання заборгованості перед позивачем за Договором перевезення вантажу, зокрема, підписано Додаткову угоду, згідно з якою сторони погодили розстрочення заборгованості та встановили строки оплати частинами. Також вказує, що здійснення часткових проплат також свідчать про визнання боргу перед позивачем.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

06.12.2019 між ТОВ "Транс-Сервіс-1" (позивач /перевізник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Поліський край" (відповідач/замовник) було укладено Договір перевезення вантажів автомобільним транспортом № 061219/т-пос (далі - Договір), за умовами п.1.1. якого перевізник надає послуги автомобільних перевезень, які включають: надання транспортного засобу, організацію і здійснення доставки ввіреного замовником вантажу вказаного в Додатках (Договорах-заявках) до цього договору, в пункт призначення і видає Вантаж уповноваженій отримати вантаж особі замовника (далі - Вантажоодержувач та Вантажовідправник).

Відповідно до п.1.3. Договору, після підписання Договору-заявки Сторонами, Договір-заявка є невід`ємною частиною цього Договору та є підтвердженням того, що всі умови надання послуг, вказані в Договорі-заявці узгодженні Сторонами.

За умовами п.3.1. Договору, оплата послуг перевізника за цим Договором здійснюється на підставі оригіналів наданих рахунків на оплату (далі Рахунок).

Підставою для виписки рахунку за надані послуги є належним чином оформлені:

- Договір-заявка;

- товарно-транспортна накладна (ТТН);

- реєстр ТТН;

- акт надання послуг;

- своєчасно і правильно зареєстровані податкові накладні.

В п. 3.6. Договору сторони погодили, що замовник зобов`язується здійснити оплату фактично наданих послуг перевізника за даним Договором протягом 10 (десяти) банківських дні з моменту надання перевізником повністю і правильно оформлених документів, зазначених в п. 3.1. цього Договору, якщо інший порядок розрахунків не буде передбачено відповідним Договором-заявкою на певні послуги.

Згідно п.5.3. Договору, за порушення термінів оплати згідно п. 3.5. цього договору, замовник сплачує перевізнику, на вимогу останнього, пеню в розмірі 2-ї облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення оплати, від вартості не оплачених послуг за кожен день прострочення, але у будь-якому разі - не більше 10% від вартості наданих і неоплачених послуг.

В п.7.1. сторони обумовили, що умови Договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмової угоди.

Згідно п.9.2. Договору, цей Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020 року, але у будь-якому разі, - до повного виконання взятих на себе зобов`язань Сторонами. Якщо жодна із сторін не заявить про намір припинити дію Договору, шляхом укладення додаткової угоди, не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору, Договір буде вважатися пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих же самих умовах (п. 10.1. Договору).

13.02.2020 сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №061219/т-пос від 06.12.2019 (далі-Додаткова угода), відповідно до п.1 якої сторони дійшли згоди затвердити наступний графік погашення наявної заборгованості, замовника перед перевізником, що виникла згідно Акту виконаних робіт (надання послуг) № 32030 від 17 грудня 2019 року.

Так, відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди (таблиця) загальна сума заборгованості у розмірі 282852,36 грн сплачується перевізником частинами, а саме: лютий 2020- 56600,00 грн з ПДВ, березень 2020 - 56600,00 грн з ПДВ, квітень 2020 - 56600,00 грн з ПДВ та травень 2020- 113,052,36 грн з ПДВ,

За умовами п.1.2. Додаткової угоди, суми вказані в таблиці (п.1.1. цієї Додаткової угоди) сплачуються замовником на рахунок перевізника до останнього числа календарного місця (включно), вказаного в таблиці (п.1.1. цієї Додаткової угоди).

В п. 2.1. Додаткової угоди, сторони погодили, що у разі недотримання замовником графіку погашення заборгованості, зазначеної в п.1.1 цієї Додаткової угоди, сторони домовилися, що перевізник має право нарахувати та вимагати від замовника, в позасудовому чи судовому порядку, слати пені, штрафів, неустойки, 3% річних на всю загальну суму заборгованості, що зазначена в п.п. 1.1. цієї Додаткової угоди..»

Дана Додаткова угода набуває чинності з дати її підписання та діє протягом строку дії Договору - до повного виконання взятих на себе зобов`язань сторонами (п.5 Додаткової угоди).

На виконання умов укладеного Договору №061219/т-пос від 06.12.2019 позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу на суму 282852,36 грн, що підтверджується актом виконання робіт (надання послуг) № 32030 від 17.12.2019 (а.с. 14).

За даними позивача відповідачем було частково проведено оплату за надані послуги по перевезенню на суму 198600,00 грн.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, у відповідача станом на день звернення до суду існує непогашена заборгованість перед позивачем в розмірі 84252,36 грн грн.

За несвоєчасне проведення розрахунків за поставлений товар за Договором на підставі п. 5.3 Договору та з урахуванням умов п.2.1. Додаткової угоди, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 2090,20грн.

Також на підставі вищевказаних умов договору та ст. 625 ЦК України позивач за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором нарахував до стягнення 497,23 грн 3% річних та 168,50 грн інфляційних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору транспортного перевезення.

Приписами ч.2 ст. 908 ЦК України визначено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Судом встановлено факт належного виконання зобов`язань з боку позивача щодо надання відповідачу послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом на загальну суму 282852,36 грн, що підтверджується актом виконання робіт (надання послуг), який підписано обома сторонами без зауважень та заперечень (а.с.14).

Факт виконання позивачем свого зобов`язання щодо перевезення вантажу вказує на необхідність виконання відповідачем обов`язку щодо оплати вказаних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Шляхом підписання Додаткової угоди № 1 від 13.02.2020 сторонами в п.1.1.- 1.2. даної Додаткової угоди було обумовлено строк погашення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем відповідно до складеного сторонами графіку(п.1.1. Додаткової угоди), було здійснено погашення у лютому 2020 на загальну суму 56600,00 грн (двома платежами 21.02.2020 - 30000,00 грн, 28.02.2020 - 26,600,00 грн), у квітні 2020 на загальну суму 56,600 грн (двома платежами 02.04.2020 - 30000,00 грн та 21.04.202 - 26600,00 грн), у травні 2020 на суму 56600,00 грн (29.05.2020), у червні 2020 на загальну суму 30000,00 грн двома платежами (11.06.2020- 20000,00 грн та 26.06.2020- 10000,00 грн). Всього здійснено погашення на загальну суму 198600,00, що підтверджується виписками по рахунку позивача (а.с. 15-35).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що станом на день звернення до суду та на день вирішення спору в суді у відповідача існує заборгованість перед позивачем за надані послуги з перевезення вантажу згідно договору № 061219/т-пос від 06.12.2019 в сумі 84252,36 грн.

Доказів погашення відповідачем заборгованості перед позивачем у заявленій сумі матеріали справи не містять.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а також відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Викладені у відзиві на позовну заяву заперечення відповідача щодо позову з підстав ненадання позивачем відповідачу належно оформленого договору-заявки є безпідставними, оскільки укладенням сторонами Додаткової угоди та частковою оплатою заборгованості за надані послуги перевезення вантажу, відповідачем фактично визнано належне виконання позивачем п.3.1. Договору та свою заборгованість за надані послуги.

Суд враховує, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 11 ЦК України). В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17 та у Постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18.

Враховуючи викладене, господарський суд позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відповідача в сумі 84252,36 грн за договором №061219/т-пос від 06.12.2019 з урахуванням Додаткової угоди №1 від 13.013.02.2020 вважає обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 2067,37 грн пені, суд зазначає про наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як вже зазначено вище, сторони у п. 5.3. Договору погодили, що при несвоєчасній оплаті послуг перевізника, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення.

В свою чергу в п.2.1. Додаткової угоди сторони обумовили, що у разі недотримання замовником графіку погашення заборгованості, зазначеної в п.1.1 цієї Додаткової угоди, сторони домовилися, що перевізник має право нарахувати та вимагати від замовника, в позасудовому чи судовому порядку, слати пені, штрафів, неустойки, 3% річних на всю загальну суму заборгованості, що зазначена в п.п. 1.1. цієї Додаткової угоди..»

Як встановлено судом відповідно до складеного сторонами графіку, останнім днем оплати заборгованості є 31.05.2020.

Відповідно до розрахунку позивача (а.с.2-3) позивачем заявлено пеню у розмірі 2090,20 грн за період з 01.06.2020 до 11.08.2020 на суму заборгованості 84252,36 грн.

Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" розрахунок пені суд дійшов висновку, що нарахування за вказаний період здійснено позивачем обґрунтовано та арифметично вірно, тому вимога про стягнення з відповідача 2090,20 грн пені підлягає задоволенню.

Розглядаючи вимогу про стягнення з відповідача 497,23 грн 3% річних суд вказує про наступне.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, позивачем розрахунок 3% річних здійснено на заборгованість та за період, що є аналогічними заборгованості та періоду розрахунку пені, що становить 497,23 грн.

Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що нарахування за вказаний період здійснено позивачем обґрунтовано та арифметично вірно, тому вимога про стягнення з відповідача 497,23 грн 3% річних підлягає задоволенню.

Перевіривши проведені позивачем нарахування заявленої до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 168,50 грн на суму заборгованості 84252,36 грн, та здійснивши власний розрахунок інфляційної складової боргу за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга:Закон", господарський суд встановив, що у період з 01.06.2020 до 11.08.2020 мали місце дефляційні процеси. Таким чином, позивач безпідставно заявив вимогу щодо стягнення інфляційних нарахувань.

Отже, у стягненні 168,50 грн інфляційних суд відмовляє за безпідставністю.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав суду доказів, які б спростовували доводи позивача, натомість позивач обґрунтував свої позовні вимоги належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на загальну суму 86839,79 грн, з яких: 84252,36грн основного боргу, 2090,20 грн пені та 497,23 грн 3 % річних. В частині вимог про стягнення 168,50грн інфляційних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський край" про стягнення 87008,29 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський край" (11242, Житомирська область, Ємільчинський район, с.Непізнаничі, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" ( 81118, Львівська обл., Пустомитівський район, с.Ставчани, ):

- 84252,36 грн - основного боргу;

- 2090,20 грн - пені;

- 497,23 грн -3% річних;

- 2097,93 грн судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.10.20

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати: 1- у справу;

2- позивачу - ТОВ"Транс-Сервіс-1"(81118,Львівська обл, Пустомитівський р-н, с.Ставчани)- рек.

e-mail:

3- відповідачу- СГТОВ "Поліський край" (11242,Житомирська обл., Ємільчинський р-н, с.Непізнаничі)- рек.

e-mail: