Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/917/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.

розглянувши матеріали справи

за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1"

до відповідача 1: Вараської міської ради

до відповідача 2: Виконавчого комітету Вараської міської ради

про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

представники:

від позивача: Русін Т.С.;

від відповідача 1: Хазов Ю.М.;

від відповідача 2: Хазов Ю.М.;

СУТЬ СПОРУ

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача 1: Вараської міської ради та до відповідача 2: Виконавчого комітету Вараської міської ради про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги аргументовані тим, що підставою для оформлення права власності на нежитлове приміщення №91 в будинку № 5 корпус 1 по м-н Будівельників м.Вараш (на той час м.Кузнецовськ) слугувало рішення виконавчого комітету Кузнецовської (на даний час Вараської) міської ради Рівненської області №158 від 20.04.2007 року "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках", відтак позивач вважає, що таке рішення є неправомірним та підлягає до визнання його недійсним у судовому порядку, оскільки спірне приміщення є допоміжним приміщенням будинку, а рішення виконавчого комітету Кузнецовської (на даний час Вараської) міської ради про оформлення на спірне приміщення права власності суперечить висновкам Конституційного Суду України що висвітлені в рішеннях від 09 листопада 2011 року (справа №14-рп/2011) та від 02 березня 2004 року (справа №1-2/2004).

Разом з тим, недійсним, на переконання позивача, підлягає визнанню і свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно, за яким власником на спірне приміщення зареєстровано за територіальною громадою міста Кузнецовськ, на праві оперативного управління Кузнецовсього міського комунального підприємства.

У своєму відзиві на позов Виконавчий комітет Вараської міської ради (відповідач 2) зазначив, що територіальна громада міста Кузнецовськ (нині Вараш) правомірно оформила право власності на об`єкти нерухомості - нежитлове приміщення №91 загальною площею 18,4 кв.м. в житловому будинку, який знаходиться за адресою: м.Вараш, мікрорайон будівельників, буд. 5, корп. 1.

Відповідач 2 зазначає, що спірні приміщення є нежитловими, а отже мешканці будинку, в якому знаходиться приміщення, не є його співвласниками.

У своєму відзиві на позов відповідач 1 (Вараська міська рада) зазначив про відсутність підстав для задоволення позову з тих же підстав, про які вказав відповідач 2 у своєму відзиві.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21 січня 2020 року, серед іншого, залучено до участі у справі Вараську міську організацію Української Народної Партії в якості 3 особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів.

15 січня 2020 року відповідачем 2 (Виконавчий комітет Вараської міської ради) подано відзив на позов.

15 січня 2020 року відповідачем 1 (Вараською міською радою) подано відзив на позов.

20 січня 2020 року позивачем подано заяву про призначення будівельно-технічної експертизи.

В судовому засіданні 21 січня 2020 року оголошено перерву до 11 лютого 200 року.

Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року виключено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Вараську міську організацію Української Народної Партії зі складу учасників справи.

Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року заяву позивача про призначення судової експертизи задоволено, призначено у справі №918/917/19 судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 05 березня 2020 року поновлено провадження у справі для розгляду клопотання судового експерта. Клопотання судового експерта від 28 лютого 2020 року задоволено, зобов`язано сторін надати додаткові матеріали, необхідні для проведення судової експертизи, та забезпечити безперешкодний доступ до об`єкта дослідження та належні умови для роботи експерта, а також забезпечити присутність сторін у справі, або їх законних представників. Дослідження об`єкта судовим експертом призначено на 06 липня 2020 року. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 23 березня 2020 року провадження у справі поновлено для розгляду клопотання про витребування доказів. Клопотання Вараської міської ради про витребування доказів задоволено. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

27 липня 2020 року від судового експерта надійшло клопотання про надання доступу до об`єкта дослідження, для проведення будівельно-технічної експертизи, та погодження часу дослідження об`єкта експертизи, дослідження приміщення запропоновано провести 04 серпня 2020 року.

Ухвалою суду від 28 липня 2020 року судом задоволено клопотання експерта та зобов`язано сторін забезпечити безперешкодний доступ до об`єкта дослідження - приміщення №91 загальної площі 17,3 м.кв. поверх І у житловому будинку №5 корпус 1 мікрорайону Будівельників у м.Вараш Рівненської області.

Крім того, суд погодив запропоновану дату та час проведення дослідження об`єкта, та повідомив сторонам, що дослідження об`єкта судовим експертом буде проведено 04 серпня 2020 року о 10-00 год. за адресою: житловий будинок №5 корпус 1 мікрорайону Будівельників у м.Вараш Рівненської області.

При цьому, при оформленні вказаної ухвали судом резолютивній частині ухвали вказано дату проведення дослідження об`єкта 04 "вересня", тоді як вірною є дата 04 "серпня", що в розумінні статті 243 ГПК України є опискою.

Суд звертає увагу сторін, що клопотання експерта, яке задоволено, містило дату 04 "серпня", така ж дата вказана в описовій частині ухвали суду від 28 липня 2020 року.

Про допущену описку суду стало відомо з додаткових пояснень відповідача 1, поданих після повернення матеріалів справи з експертної установи.

25 серпня 2020 року від експертної установи надійшов висновок експертів №8111 від 21 серпня 2020 року та всі матеріали господарської справи.

Ухвалою суду від 26 серпня 2020 року поновлено провадження у справі, судове засідання призначено на 08 вересня 2020 року.

В судовому засіданні 08 вересня 2020 року оголошено перерву до 17 вересня 2020 року.

Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

15 вересня 2020 року відповідачем 1 подано додаткові пояснення, в яких відповідач 1 зазначає, що суд своєю ухвалою призначив огляд об`єкта дослідження на 04 вересня 2020 року, хоча висновок експерта датований 26 серпня 2020 року. Зазначає, що експертне дослідження об`єкта проводилось не у визначений судом строк, а за взаємною згодою позивача та експерта, що свідчить про те що висновок експерта є незаконним.

Щодо вказаних обставин суд зазначає, що огляд об`єкта дослідження проводився у запропонований експертом час, який погоджений судом, тобто 04 серпня 2020 року. При цьому як встановлено вище, в ухвалі суду від 28 липня 2020 року допущено описку.

Суд звертає увагу відповідача 1, що останній ознайомившись з ухвалою суду (30 липня 2020 року ухвалу вручено стороні) не був позбавлений можливості звернутись до суду з клопотанням про виправлення допущеної описки, або уточненням дати огляду об`єкта дослідження, оскільки як клопотання судового експерта так і описова частина ухвали суду від 28 липня 2020 року містила дату 04 серпня 2020 року.

Окремо суд звертає увагу відповідача 1 на те, що як слідує з висновку експертів №9111 від 21 серпня 2020 року, огляд об`єкту дослідження відбувався в присутності представника відповідача 2 - головного спеціаліста відділу Виконавчого комітету Вараської міської ради, що суперечить твердженням відповідача 1 про проведення експертизи за взаємною згодою позивача та судового експерта.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, складений висновок експертів №8111 від 21 серпня 2020 року, в розумінні статей 86, 104 ГПК України, не має для суду заздалегідь встановленої сили, а підлягає оцінці судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 01 жовтня 2020 року.

25 вересня 2020 року Вараською міською радою подано клопотання про призначення експертизи в якому відповідач 1 зазначає, що при проведенні експертизи судовим експертом не досліджено балкон, котрий є невід`ємною частиною приміщення №91 в житловому будинку, що на переконання відповідача 1 свідчить про те, що висновок експерта є хибним.

Щодо поданого клопотання суд зазначає наступне.

Згідно з правилами статті 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до статті 182 ГПК України, у підготовчому засіданні суд зокрема вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті, відповідачем 1 клопотання про призначення експертизи подане після закриття підготовчого провадження

Статтею 194 ГПК України встановлено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази (стаття 210 ГПК України).

Таким чином клопотання відповідача 1 про призначення експертизи подане після закриття підготовчого провадження, тобто поза строками встановленими положеннями процесуального закону.

Окрема слід зазначити, що у випадку призначення у справі судової експертизи, для розгляду спору в належні строки, статтею 228 ГПК України (п. 2 ч. 1) передбачено можливість зупинення провадження у справі на час проведення такої експертизи, а проте нормами статті 195 ГПК України в імперативному порядку встановлено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

З огляду на викладене, подане клопотання про призначення судової експертизи до задоволення не підлягає.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов.

В судовому засіданні представник відповідача 1 позов не визнав.

В судовому засіданні представник відповідача 2 позов не визнав.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Постановою Верховної Ради України "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" № 1377-VIII від 19 травня 2016 року перейменовано у Рівненській області місто Кузнецовськ у місто Вараш.

04 червня 2018 року між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1" Кузнецовським МКП та Вараською міською радою було підписано акт прийняття-передачі технічної документації на житловий будинок №5/1 по мікрорайону Будівельників, відповідно до якого ОСББ "ОСББ Будівельників 5/1" було передано технічну документацію, а саме: копію витягу з технічного паспорта на багатоквартирний будинок м-н Будівельників 5/1 та виконавчу документацію по будинку 5/1.

За інформацією з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, приміщення загального користування, що згідно з п.1 ст. 382 ЦК України є спільною сумісною власністю власників житлових квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку №5 корпус 1 по мікрорайону Будівельнків міста Кузнецовськ Рівненської області перебувають на праві оперативного управління у Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1".

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що після прийняття будинку в оперативне управління та з метою з`ясування в якому стані знаходяться технічні приміщення будинку і чи не потребують нагального ремонту, було встановлено, що в житловому будинку №5 корпус 1 по мікрорайону Будівельників м. Вараш Рівненська область технічне приміщення №91 знаходиться у власності Територіальної громади міста Вараш, в особі Вараської міської ради.

З метою досудового врегулювання спору, голова правління ОСББ звернулася із заявою до міського голови м. Вараш Рівненської області про скасування рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області №158 від 20 квітня 2007 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ №360128 від 23.04.2007 року, в задоволенні якої заявнику було відмовлено.

За даними з технічного паспорта на будинок квартирного типу (буд.5, корп. 1, м-н Будівельників, м. Вараш), приміщення №91 є службовою кімнатою, площею 17,3 кв.м.

Відповідно до рішення Кузнецовської міської ради № 36 від 24 вересня 2002 року "Про порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна", міська рада вирішила встановити, що рішення про оформлення права власності на нерухоме майно на території Кузнецовської міської ради приймає виконком міської ради.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Кузнецовської міської ради "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках" №158 від 20 квітня 2007 року, виконавчий комітет Кузнецовської міської ради вирішив:

- доручити Кузнецовському міському бюро технічної інвентаризації оформити право власності на об`єкт нерухомого майна, зокрема на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 на праві оперативного управління Кузнецовським міським комунальним підприємством;

- видати свідоцтво про право власності територіальній громаді міста Кузнецовськ на вищезазначені об`єкти у встановленому законом порядку;

- Кузнецовському міському комунальному підприємству здійснити відповідні обліково - реєстраційні дії, щодо вищезазначених об`єктів нерухомості.

За інформацією зі свідоцтва серія ЯЯЯ №360128 від 23 квітня 2007 року, на підставі рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради від 20 квітня 2007 року №158, нежитлове приміщення в житловому будинку за адресою: Рівненська область, м.Кузнецовськ, м-н Будівельників, буд.5, корп. 1, приміщення 91, належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Кузнецовськ на праві оперативного управління Кузнецовським міським комунальним підприємством, загальна площа 18,4 кв.м..

Згідно з даними з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14400460 від 27 липня 2007 року, нежитлове приміщення в житловому будинку за адресою: Рівненська область, м. Кузнецовськ, м-н Будівельників, буд.5, корп. 1, приміщення 91, належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Кузнецовськ на підставі свідоцтва про право власності ЯЯЯ №360128 від 23 квітня 2007 року.

Голова правління ОСББ звернулася із заявою №35/18 від 30 січня 2018 року до міського голови м. Вараш про скасування рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області №158 від 20 квітня 2007 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ №360128 від 23 квітня 2007 року.

Листом Виконавчого комітету Вараської міської ради №вих183/02.3-28/05 від 09 лютого 2018 року, у відповідь на лист №35/18 від 30 січня 2018 року, позивача повідомлено, що нежитлове приміщення - ізольоване приміщення багатоквартирного будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна (нежитлове приміщення №91 по м-н Будівельників 5/1) є власністю територіальної громади міста Кузнецовськ, а територіальна громада міста не має права приймати рішення про скасування рішень виконавчого комітету міської ради.

10 червня 2019 року ОСББ "ОСББ Будівельників 5/1" звернулось до міського голови та Виконавчого комітету Вараської міської ради зі зверненням в якому позивач зазначив, що при дослідженні технічної документації та технічного стану будинку було встановлено, що приміщення загального користування за №91 в будинку №5 корпус 1 по м-н Будівельників в. м. Вараш перебуває у власності територіальної громади міста Вараш.

Позивач вказує, що приміщення позначене позицією №91 на плані технічного паспорта на будинок №5 корпус 1 по м-н Будівельників є допоміжним приміщенням та не є житловим, а тому не може бути предметом приватизації чи іншого способу набуття права власності на нього, як на об`єкт нерухомого майна. Співвласники багатоквартирного будинку є співвласниками усього спільного майна, у тому числі підвальних та допоміжних приміщень, як невід`ємних конструкцій елементів будинку.

У зв`язку з наведеним заявник у своєму листі просив визнати протиправним та скасувати пункт 1.1.частини 1 рішення Виконавчого комітету Кузнецовської міської ради від 20 квітня 2007 року №158 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках" в частині оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме приміщення загального користування за №91, визнати неправомірним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27 квітня 2007 року серія ЯЯЯ №360128, скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме приміщення загального користування за №91 в будинку №5 корпус 1 по м-н Будівельників м. Вараш.

У відповіді на вказаний лист Виконавчий комітет Вараської міської ради повідомив про відсутність повноважень щодо визнання неправомірними та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та запису про право власності у державному реєстрі, здійснити вказані дії можливо лише в судовому порядку.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини за своїм змістом стосуються права власності та речових прав на майно. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає себе правомірним власником спірного майна, а відповідач (Вараська міська рада) у свою чергу, як представник територіальної громади, вважає себе правомірним володільцем спірного майна. Крім того позов пред`явлений також до відповідача 2 (Виконавчий комітет Вараської міської ради), так як останній приймав рішення про оформлення права власності на спірне майна, на підставі якого було оформлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Розглядаючи даний спір суд застосовує наступні норми права.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до норм статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. В даному випадку необхідно розуміти, що правомочність користування - це заснована на законі можливість вилучення корисних властивостей речі для задоволення потреб власника чи інших осіб. Право користування може належати не тільки власникам, але й іншим особам на підставі, зокрема, цивільно-правових договорів. Крізь призму обставин цього спору суд ураховує, що користування приміщенням передбачає можливість отримання певних корисних властивостей такого майна, а саме: можливість перебувати у приміщенні, доступ до приміщення, можливість користувача розміщувати у приміщенні своє майно, спроможність здійснювати у приміщенні певний вид діяльності тощо.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України як квартир, будинків, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. У процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Перелік таких приміщень не є вичерпним.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до норм статті 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Як визначено нормами статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ОСОБА_1 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) від 02 березня 2004 року N 4-рп/2004 Справа N 1-2/2004, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Як видно з правової позиції відображеної у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 09 листопада 2011 року N 14-рп/2011 Справа N 1-22/2011, власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 10 Розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування" з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Суд також враховує положення статті 4 Житлового Кодексу України, за змістом якої до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Для вирішення цього спору ключовим є визначення правового статусу нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, а саме встановлення того, чи належить спірне приміщення до числа допоміжних чи є нежитловим приміщенням у структурі житлового будинку.

При цьому допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, на які не поширюється правовий режим допоміжних приміщень.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 справі 906/1169/17, від 18.07.2018 у справі 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі 904/1040/18.

З метою встановлення обставин належності спірного майна до певної категорії приміщень та визначення правового статусу цього нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, ухвалою суду від 11 лютого 2020 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу. На вирішення експертам поставлено наступні питання:

- До якої категорії (житлове, нежитлове, допоміжне) належить приміщення №91 загальної площі 17,3 м.кв. поверх І у житловому будинку №5 корпус 1 мікрорайону Будівельників у м. Вараш Рівненської області?

- Чи здійснювалась реконструкція (перепланування) зі зміною цільового призначення приміщення №91 загальної площі 17,3 м.кв. поверх І у житловому будинку №5 корпус 1 мікрорайону Будівельників у м. Вараш Рівненської області з часу введення в експлуатацію будинку до часу проведення експертизи?

Проведення експертизи доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно з висновком експертів Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №8111 від 21 серпня 2020 року, приміщення №91 загальною площею 17,3 кв.м. поверх І у житловому будинку №5 корпус 1 мікрорайону Будівельників у м.Вараш Рівненської області відноситься до підсобних приміщень багатоквартирного житлового будинку. За результатами проведеного дослідження також встановлено, що перепланування зі зміною цільового призначення приміщення №91, загальної площі 17,3 кв.м. поверх І у житловому будинку №5 корпус 1 мікрорайону Будівельників у м.Вараш Рівненської області з часу введення в експлуатацію будинку до часу проведення експертизи не здійснювалось.

Таким чином, спираючись на висновок експертів, суд встановив, що спірне приміщення за своїм призначенням відноситься до підсобних приміщень багатоквартирного житлового будинку.

Згідно з положеннями Державних будівельних норм України "Будинки і споруди" ЖИТЛОВІ Будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, підсобні приміщення багатоквартирного житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти тощо).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Нежитловими приміщенням є ізольовані приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійними об`єктами нерухомого майна.

До прийняття Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" аналогічні законодавчі визначення відповідних понять були наведені в Законі України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Отже, визначення "допоміжне приміщення" серед іншого включає в себе підсобні приміщення. Підсобні приміщення за своїм статусом відносяться до допоміжних приміщень у структурі житлового будинку.

Тобто відповідно до проєктного рішення за своїм функціональним призначенням спірне приміщення належить до числа допоміжних приміщень житлового будинку, передбачене для експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, що виключає можливість його віднесення до числа нежитлових.

Водночас, у матеріалах справи немає доказів, що це приміщення було запроєктовано як самостійний об`єкт нерухомого майна.

З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що приміщення №91, загальної площі 17,3 кв.м. що знаходиться на І поверху у житловому будинку №5 корпус 1 мікрорайону Будівельників у м.Вараш Рівненської області є спільною власністю громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. При цьому, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Відповідно до преамбули Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" цей Закон визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

Як визначено у статті 2 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (Відносини, що регулюються цим Законом), цей Закон регулює: порядок створення, реєстрації, реорганізації, діяльності і ліквідації об`єднань, асоціацій; відносини суб`єктів права власності щодо користування та розпорядження спільним майном співвласників у об`єднанні; відносини між об`єднаннями та асоціаціями; відносини між об`єднаннями, асоціаціями і органами державної влади та органами місцевого самоврядування; відносини між об`єднаннями і господарюючими суб`єктами.

Згідно з положеннями преамбули Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" цей Закон визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до статті 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Всупереч зазначеному, 20 квітня 2007 року відповідачем 2 прийнято рішення "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках" №158, яким виконавчий комітет вирішив зокрема:

- доручити Кузнецовському міському бюро технічної інвентаризації оформити право власності на об`єкт нерухомого майна, зокрема на нежитлове приміщення №91 в житловому будинку, який знаходиться за адресою: буд.5, корп. 1, м-н Будівельників, м.Кузнецовськ на праві оперативного управління Кузнецовським міським комунальним підприємством;

- видати свідоцтво про право власності територіальній громаді міста Кузнецовськ на вищезазначені об`єкти у встановленому законом порядку;

- Кузнецовському міському комунальному підприємству здійснити відповідні обліково - реєстраційні дії, щодо вищезазначених об`єктів нерухомості.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У частині десятій статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Згідно з приписами частини 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно з положеннями частини другої статті 318 Цивільного кодексу України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Одним з основоположних прав людини є право власності. Суд трактує це право у широкому розумінні, спираючись при цьому на норми національного законодавства, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику ЄСПЛ.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На думку суду під час прийняття спірного рішення відповідач 2 не дотримався зазначених гарантій та порушив права співвлаників багатоквартирного будинку, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати недійсним рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради №158 від 20.04.2007 року "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках", в частині оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, видачі свідоцтва про право власності територіальній громаді міста Кузнецовськ на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 на праві оперативного управління Кузнецовським міським комунальним підприємством.

Як встановлено судом в процесу розгляду спору, 23 квітня 2007 року на підставі рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради від 20 квітня 2007 року №158, видано свідоцтво серія ЯЯЯ №360128 на нежитлове приміщення в житловому будинку за адресою: Рівненська область, м.Кузнецовськ, м-н Будівельників, буд.5, корп. 1, приміщення 91, про належність на праві комунальної власності територіальній громаді міста Кузнецовськ приміщення загальної площі 18,4 кв.м.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Оскільки наслідком ухвалення рішення №158 від 20 квітня 2007 року в оскаржуваній частині стало недотримання положень статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та порушення майнових прав співмешканців багатоквартирного будинку на підсобне приміщення, яке відповідач 1 зареєстрував за собою, позивач правомірно звернувся до суду з цим позовом.

За таких підстав суд робить висновок про обґрунтованість позову в цій частині, адже у відповідачів не було підстав для віднесення зазначеного спірного приміщення до числа об`єктів нерухомого майна, що є власністю територіальної громади м. Вараш (раніше м. Кузнецовськ) та, як наслідок, для прийняття спірного рішення в оскаржуваній частині.

А тому, в цій частині вимог позов має бути задоволено шляхом визнання рішення недійсним згідно із законодавчо визначеною юрисдикцією господарських судів (п. 6 ч. 1 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України).

Варто також зауважити, що необхідність захисту майнових прав позивача зумовлюється унеможливленням реалізації правомочностей користування і розпорядження нерухомим майном через офіційну реєстрацію права власності на нього.

У частині 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції чинній до 16.01.2020, тобто на момент звернення позивача з позовом у грудні 2019 року) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Отже, у розумінні положень наведеної норми у попередній редакції (яка діяла на час звернення позивача з позовом), а також у розумінні положень частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у чинній редакції, ефективним способом судового захисту порушених прав серед інших може бути визнання недійсним та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Таким чином, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування, у розумінні норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (стаття 27) є документом, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав на спірне нерухоме майно.

Відтак, позовні вимоги про визнання недійсними свідоцтва серія ЯЯЯ №360128 на нежитлове приміщення в житловому будинку за адресою: Рівненська область, м.Кузнецовськ, м-н Будівельників, буд.5, корп. 1, приміщення 91, про належність на праві комунальної власності територіальній громаді міста Кузнецовськ приміщення загальної площі 18,4 кв.м. також мають бути задоволені. Такі вимоги пов`язані з вимогою про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради №158 від 20.04.2007 року "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках" в оскаржуваній частині та мають на меті захист і відновлення прав позивача на спірне майно.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

Суд встановив, що рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради №158 від 20 квітня 2007 року "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках", в частині оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, видачі свідоцтва про право власності територіальній громаді міста Кузнецовськ на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 на праві оперативного управління Кузнецовським міським комунальним підприємством, та наявність свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 квітня 2007 року (серія ЯЯЯ №360128) на нежитлове приміщення в житловому будинку за адресою: Рівненська обл., м,Кузнецовськ, Будівельників мікрорайон, буд. 5, корп. 1, прим 91, порушують законні права співвласників багатоквартирного будинку.

Відповідачі не навели суду аргументів, які б спростували твердження позивача. Водночас доводи позивача за критерієм "переконливості" беззаперечно переважають обґрунтування відповідачів.

На переконання суду, позовні вимоги обґрунтовані, є законними та спрямованими на захист порушеного права, а отже такими, що мають бути задоволені.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог, судові витрати в сумі 3 842,00 грн. покладаються на відповідачів в рівних частинах по 1 921,00 грн.

Керуючись статтями 129, 232, 236 - 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради №158 від 20.04.2007 року "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості - нежитлові приміщення в житлових будинках", в частині оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна, видачі свідоцтва про право власності територіальній громаді міста Кузнецовськ на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 на праві оперативного управління Кузнецовським міським комунальним підприємством.

3. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.04.2007 року (серія ЯЯЯ №360128) на нежитлове приміщення в житловому будинку за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Будівельників мікрорайон, буд. 5, корп. 1, прим 91.

4. Стягнути з Вараської міської ради (34400, Рівненська обл., місто Вараш, майдан Незалежності, будинок 1, ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1" (34400, Рівненська область, місто Вараш, м-н. Будівельників, 5, корпус 1, ) 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять один) грн. 00 коп. судового збору.

5. Стягнути з Виконавчого комітету Вараської міської ради (34400, Рівненська обл., місто Вараш, майдан Незалежності, будинок 1, ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1" (34400, Рівненська область, місто Вараш, м-н. Будівельників, 5, корпус 1, ) 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять один) грн. 00 коп. судового збору.

Позивач (стягувач): Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСББ Будівельників 5/1" (34400, Рівненська область, місто Вараш, м-н. Будівельників, 5, корпус 1, )

Відповідач 1 (боржник): Вараська міська рада (34400, Рівненська обл., місто Вараш, майдан Незалежності, будинок 1, ).

Відповідач 2 (боржник): Виконавчий комітет Вараської міської ради (34400, Рівненська обл., місто Вараш, майдан Незалежності, будинок 1, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повне рішення складено 07 жовтня 2020 року.

Суддя Качур А.М.