РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.10.2020Справа № 910/6071/20

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 14 358,88 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (відповідач) про стягнення 14 358,88 грн страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2020 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/6071/20 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

21.05.2020 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист № 9-02/14799 від 15.05.2020 з інформацією у відповідь на запит суду.

01.06.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до наведеного відзиву відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач також просив суд поновити строки для подання відзиву.

Судом долучено до матеріалів справи відзив відповідача на позовну заяву та поновлено строк на його подання.

З огляду на суперечливість доказів, на які посилається позивач та відповідач в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а також те, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, судом вирішено призначити у справі експертизу.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Суд зобов`язав учасників справи надати в паперовому та електронному вигляді всі наявні фотознімки пошкодженого транспортного засобу «BMW X5», державний номер НОМЕР_1 , а також інформацію щодо перебування досліджуваного КТЗ у попередніх ДТП, проведених капітальних ремонтах та у наявних вузлах і агрегатах, які потребували ремонту або заміни на момент перед ДТП, інформацію про виконання оновлення складових, наявність корозійних пошкоджень кузову досліджуваного КТЗ, його пробіг (станом на дату ДТП), встановлене додаткове обладнання (дати виготовлення та установки, а також ціну придбання, тощо).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 № 910/6071/20 призначено автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, зобов`язано учасників справи надати докази та зупинено провадження у справі № 910/6071/20 на час проведення експертизи.

15.07.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява з додатками на виконання вимог ухвали суду.

Заяву позивача з додатками залучено судом до матеріалів справи.

Супровідним листом № 01-1624/20 від 16.07.2020 матеріали справи № 910/6071/20 надіслано Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

21.09.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло повідомлення про оплату рахунку КНДІСЕ № 1679 від 29.07.2020.

24.09.2020 через відділ діловодства суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов супровідний лист № 19281/20-54 від 07.09.2020 з додатками. В якості додатків долучено Висновок експерта № 19281/20-54 від 07.09.2020 та матеріали справи № 910/6071/20.

Відповідно до ст. 230 ГПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу. З дня поновлення провадження у справі перебіг процесуальних строків продовжується. Провадження у справі продовжується із стадії, на якій його було зупинено.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 поновлено провадження у справі № 910/6071/20 та зобов`язано учасників справи надати суду протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду письмові пояснення з урахуванням Висновку експерта № 19281/20-54 від 07.09.2020.

08.10.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли пояснення з урахуванням Висновку експерта № 19281/20-54 від 07.09.2020, відповідно до яких відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки, на думку відповідача, судова експертиза була проведена за матеріалами справи, а не за результатами огляду відновленого транспортного засобу.

Відповідно п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву, пояснення відповідача та додані до них докази, а також Висновок експерта № 19281/20-54 від 07.09.2020 та докази надані Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

18.07.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (позивач, страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 4-01 (надалі - договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль «BMW X5», державний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору страхування визначений з 28.07.2017 до 24:00 год. 27.07.2018.

24.02.2018 в місті Києві на вулиці Червоногвардійській сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «BMW X5», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Вищезазначена ДТП за взаємним погодженням водіїв, оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом), у якому ОСОБА_2 визнав свою вину у спричиненні даної ДТП.

Внаслідок ДТП, автомобіль «BMW X5», державний номер НОМЕР_1 , застрахований позивачем - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО», отримав механічні пошкодження.

Вартість запасних частин та робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля «BMW X5», державний номер НОМЕР_1 , відповідно до рахунків-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю «Ауді-Центр Київ» № 38030120 від 01.03.2018 та № 38032038 від 20.03.2018, становить 21 185,15 грн (надалі - рахунки-фактури № 38030120 від 01.03.2018 та № 38032038 від 20.03.2018).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № 02153-02 від 14.03.2018 по договору страхування та Доповненню № 1 від 22.03.2018 до нього було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 21 185,15 грн, виплата якого підтверджується позивачем наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями 5497 від 14.03.2018 на суму 13 495,19 грн та № 6199 від 23.03.2018 на суму 21 185,15 грн. З огляду на зазначене, позивач здійснив виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 34 680,34 грн.

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Ауді-Центр Київ» № 18031914 від 26.03.2018 вартість запасних частин та робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля «BMW X5», державний номер НОМЕР_1 , склала 21 185,15 грн (надалі - акт прийому-передачі № № 18031914 від 26.03.2018.).

Зі змісту Доповнення № 2 від 28.09.2018 до страхового акту № 02153-02 від 14.03.2018 вбачається, що сума страхового відшкодування в розмірі 13 495,19 грн, сплачена Товариству з обмеженою відповідальністю «Ауді-Центр Київ», підлягає поверненню.

04.04.2018 позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ауді-Центр Київ» з листом № 2692/841955, відповідно до якого просив останнього повернути зайве перераховане 22.03.2018 страхове відшкодування в розмірі 13 495,19 грн за ремонт автомобіля «BMW X5», державний номер НОМЕР_1 .

Враховуючи вищезазначене, загальний розмір страхового відшкодування, сплаченого позивачем, становить 21 185,15 грн.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (автомобіль). В п. 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 24.02.2018) наведені визначення наступних термінів:

- страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали зі страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

- особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

- забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України (визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В спірному випадку позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума страхового відшкодування, виплаченого позивачем на умовах договору страхування, що укладений між позивачем та страхувальником у відношенні транспортного засобу, який було пошкоджено в ДТП, з урахуванням ліміту по майну за полісом № АМ/1609681. При цьому право вимоги до страховика винної особи переходить саме по розміру збитків, завданих пошкодженому автомобілю в межах фактичних витрат страховика.

Відповідно до полісу № АМ/1609681, судом встановлено, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (відповідачем), ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 100 000,00 грн, строк дії полісу встановлений з 10.12.2017 по 09.12.2018.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_2 керував автомобілем «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_2 , на законних підставах.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АМ/1609681, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі 910/7449/17, у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/171/17, а також і у постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 916/2517/17.

По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений рахунками-фактури № 38030120 від 01.03.2018 та № 38032038 від 20.03.2018, страховим актом № 02153-02 від 14.03.2018 по договору страхування та Доповнення № 1 від 22.03.2018 та платіжним дорученням № 6199 від 23.03.2018.

Положеннями Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № АМ/1609681 становить 1 000,00 грн.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була дійсною на момент виникнення спірних правовідносин) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою № 7938 від 08.10.2018 на суму 21 185,15 грн, відповідно до якої просив останнього відшкодувати понесені збитки в сумі 21 185,15 грн.

У відповідь на вказану вимогу відповідач направив позивачу лист № 12/320 від 29.01.2019, яким повідомив, що сума, що підлягає до виплати становить 5 826,27 грн.

В позовній заяві позивача вказав, що відповідачем було здійснено страхове відшкодування частково в сумі 5 826,27 грн.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 14 358,88 грн складаються з різниці між фактично сплаченим позивачем страховим відшкодуванням - 21 185,15 грн за вирахуванням часткової виплати відповідачем страхового відшкодування в розмірі 5 826,27 грн та франшизи за полісом № АМ/1609681 в розмірі 1 000,00 грн (21 185,15 грн - 5 826,27 грн - 1 000,00 грн = 14 358,88 грн).

Матеріали справи містять відзив відповідача, поданий 01.06.2020 через відділ діловодства суду.

В основу заперечень відповідача, викладених у відзиві, покладено твердження про те, що відповідно до наданого до регресної вимоги від 08.10.2018, акту огляду колісного транспортного засобу від 27.02.2018 року пошкоджено бампер задній (лакофарбове покриття), проте в протоколі огляду який додано до позовної заяви вже наявні пошкодження не лише лакофарбового покриття заднього бамперу а й накладки бампера заднього.

Відповідач звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до рахунків СТО вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ становить 21 185,15 грн та надає суду три документи з СТО на різні суми за однаковий обсяг ремонтних робіт: рахунок-фактуру № 38030120 від 01.03.2018 року на суму 13 495,19 грн, рахунок-фактуру № 38032038 від 20.03.2018 року на суму 7689,96 грн та акт прийому передачі наданих послуг № 18031914 від 26.03.2018 року на суму 21 185,15 грн.

На думку відповідача, позивач надав в якості доказу виправлений протокол огляду транспортного засобу, який не можна вважати належним та допустимим доказом по справі, та враховуючи що три рахунки СТО надані позивачем, містять суперечливу інформацію у вартості відновлювального ремонту на однаковий об`єм ремонтних робіт та матеріалів, зокрема, на суму 7 689,96 грн, 13 495, 19 грн та 21 185,15 грн, відповідач вважає, що такі докази судом не повинні прийматись до уваги.

З урахуванням зазначеного, відповідач здійснив власний розрахунок та визначив розмір страхового відшкодування в сумі 5 826,27 грн та, на його думку, повністю виконав свої зобов`язання перед позивачем в частині сплати страхового відшкодування в порядку суброгації. На підтвердження розміру страхового відшкодування відповідачем додано до відзиву копії ремонтної калькуляції № ЦВ/18/3145 від 23.01.2019, складеної аварійним комісаром Дудкою О.С., розрахунку страхового відшкодування в порядку суброгації (регресу) та страхового акту № ЦВ/18/3145 від 23.01.2019.

Дослідивши матеріали справи, суд не приймає до уваги твердження відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, вірогідними (статті 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач при визначені розміру страхового відшкодування керувався ремонтною калькуляцією № ЦВ/18/3145 від 23.01.2019, складеною аварійним комісаром Дудкою О.С.

Суд не приймає в якості належного доказу по справі ремонтну калькуляцію № ЦВ/18/3145 від 23.01.2019, складену аварійним комісаром Дудкою О.С., та розрахунок страхового відшкодування в порядку суброгації (регресу), який складений відповідачем, оскільки з наведених доказів не вбачається, що вони складені суб`єктом оціночної діяльності в розумінні ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність». Відповідно до зазначеної статті, суб`єтами оціночної діяльності є:

- суб`єкти господарювання, зареєстровані в установленому законодавством порядку, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до чинного законодавства;

- органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

Матеріали справи містять Висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи № 19281/20-54 від 07.09.2020, зі змісту якого вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «BMW X5», державний номер НОМЕР_1 , станом на 24.02.2018, внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 24.02.2018, складає 33 667,96 грн.

В той же час, судом встановлено, що згідно Висновку експерта матеріальний збиток (У) складає суму вартості відновлювального ремонту (Свр) та втрати товарної вартості внаслідок ремонту (ВТВ).

У= Свр+ВТВ

У= 16 833,98 грн + 16 833,98 грн = 33 667,96 грн.

Відповідно до п. 32.7 ст. 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. У разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 359/2309/17.

Матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем позивачу страхового відшкодування в розмірі 5 826,27 грн.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

До стягнення з відповідача на користь позивача належить 10 007,71 грн страхового відшкодування (16 833,98 грн (сума вартості відновлювального ремонту) - 1000,00 грн (франшиза) - 5 826,27 грн (сплачена сума страхового відшкодування)).

В решті позовних вимог у сумі 4 351,17 суд відмовляє.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Матеріали справи місять докази сплати позивачем витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у сумі 4903,20 грн згідно платіжного доручення № 22057 від 12.08.2020.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 1465,03 грн покладається на відповідача, а судовий збір у сумі 636,97 грн покладається на позивача.

Витрати пов`язані з проведенням експертизи у сумі 3417,38 грн покладаються на відповідача, а у сумі 1485,82 грн на позивача.

Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код 31650052) 10 007,71 грн (десять тисяч сім гривень 71 коп) страхового відшкодування, 1465,03 грн (одну тисячу чотириста шістдесят п`ять гривень 03 коп) судового збору та 3417,38 грн (три тисячі чотириста сімнадцять гривень 38 коп) витрат пов`язаних з проведенням експертизи.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (чч 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені стст 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 16.10.2020.

Суддя Гумега О.В.