ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
07.10.2020 Справа № 914/491/20
Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Демчук А.П. розглянув матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" від 22.09.2020 року про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат
у справі № 914/491/20
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель", м. Одеса,
до відповідача: Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс", м. Львів,
предмет спору: стягнення 79 051,32 грн.,
за участю представників:
позивача: не з`явився,
відповідача: не з`явився.
У провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" до Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" про стягнення 79 051,32 грн.
У судовому засіданні 02.09.2020 року постановлено рішення по суті спору. Представник позивача не брав участі в судовому засіданні. Повний текст судового рішення виготовлено 18.09.2020 року.
23.09.2020 року позивач звернувся із клопотанням про постановлення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат (витрат на правничу допомогу) та клопотанням про поновлення пропущеного строку для подання відповідного клопотання.
Ухвалою суду від 24.09.2020 року з урахуванням ухвали від 29.09.2020 року про виправлення помилки заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 07.10.2020.
Суд звертає увагу, що крім надіслання ухвали про призначення до розгляду в судовому засіданні заяви позивача засобами поштового зв`язку, копії ухвал було надіслано сторонам також на електронні адреси. Крім цього, суд звертає увагу, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась і відповідно до ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу заявником подано договір про надання правової допомоги № від 24.02.2020 року, звіт про використаний час для надання правової допомоги за договором від 24.02.2020 року у справі № 914/41/20, рахунок до сплати, від 22.09.2020 року та платіжне доручення № 1063 від 22.09.2020 року на суму 5 000,00 грн. - гонорар адвокату, договір від 24.02.2020. Відповідну заяву надіслано відповідачу, докази чого долучено до матеріалів заяви.
Так, між Адвокатським бюро «Семенов і партнери» та ТОВ «ТД Одескабель» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до п.1 якого Адвокатське бюро бере зобов`язання надавати Клієнту правову допомогу та представляти його інтереси в усіх судах України усіх інстанцій та юрисдикцій, а також в усіх органах державної влади України, підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх форми власності, у тому числі органах державної виконавчої служби, в органах внутрішніх справ, органах прокуратури, органах юстиції, органах державного казначейства, тощо з питань стягнення заборгованості та штрафних санкцій з ЛКП «Львівелектротранс».
Відповідно до п. 4 договору розмір, порядок оплати послуг з надання правової допомоги та відшкодування витрат Адвоката, пов`язаних з наданням правової допомоги становить: 5 000,00 тисяч гривень за здійснення представництва в суді першої, інстанції; 10 000,00 тисяч гривень в суді апеляційної інстанції; 10 000,00 тисяч гривень в суді касаційної інстанції.
Як вбачається зі звіту про використаний час для надання правової допомоги за договором від 24.02.2020 року у справі № 914/491/20, станом на 22.09.2020 року адвокатом здійснено такі дії: вивчення та аналіз матеріалів, підготовка, складання та подання позовної заяви - 8 год; складання та подання заяви про збільшення розміру позовних вимог - 4 години; складання та подання заяви про зменшення розміру позовних вимог - 4 години.
Згідно з платіжними дорученнями № 1063 від 22.09.2020 року ТОВ "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" сплатило АБ «Семенов і партнери» 5 000,00 грн. з призначенням платежу «гонорар адвокату, договір 24.02.2020 року, справа № 914/491/20».
Відтак, позивачем заявлено до стягнення 5 000,00 грн. витрат, понесених на правову допомогу у справі № 914/491/20.
ВИСНОВКИ СУДУ
Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" про ухвалення додаткового рішення, дослідивши подані заявником докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Так, надання адвокатом Семеновим Вадимом Івановичем правової допомоги ТОВ «ТД Одескабель» у Господарському суді Львівської області при розгляді справи №914/491/20 підтверджується також ордером серії ОД №480591 від 24.02.2020.
Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Суд звертає увагу, що у позовній заяві позивачем було зазначено, що орієнтовний попередній розрахунок понесених ним судових витрат на правову допомогу становить 25 000,00 грн. У заяві від 31.08.2020 року про розгляд справи за відсутності представника позивача зазначено, що відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України докази на підтвердження понесених таких витрат будуть подані суду додатково протягом п`яти днів із дня ухвалення рішення. Відтак, при постановленні рішення суд не вирішував питання розподілу таких витрат.
Враховуючи, що рішення у справі постановлено 02.09.2020 року за відсутності представників сторін, судом при призначенні заяви позивача до розгляду задоволено клопотання позивача про поновлення пропущеного строку для подання доказів. Відтак, суд розглядає подану позивачем заяву по суті.
Розглядаючи клопотання позивача, суд враховує положення ч. ч. 1-3 ст. 126 ГПК України. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як передбачено ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Суд зазначає, що приписи частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України є аналогічними з приписами частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України.
Заяв від відповідача у даній справі щодо неспівмірності заявлених до стягнення судових витрат та їх зменшення не надходило.
Як вказує Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція підтримана та застосована у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (п. 28 постанови).
Аналізуючи розмір витрат, понесених на правову допомогу позивачем у даній справі, з урахуванням наведених критеріїв, визначених ч. 5 ст. 129 ГПК України, та у співвідношенні зі здійсненим адвокатом позивача обсягом і видами правової допомоги, суд доходить висновку, що заявлені до стягнення позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. є обґрунтованими, реальними та становлять розумний розмір витрат, які підлягають стягненню з відповідача за розгляд даної справи. Тому суд не вбачає підстав для зменшення заявлених судових витрат з власної ініціативи у порядку, визначеному ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України.
Також суд звертає увагу, що визначений позивачем розмір - 5 000,00 грн. не перевищує орієнтовного розміру судових витрат, понесених на правовому допомогу, зазначеного у позовній заяві та у п. 4 договору про надання правової допомоги. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 3 ст. 124 ГПК України). Суд також звертає увагу на положення ч. 7 ст. 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Так, заявлена до стягнення сума є значно меншою, ніж була вказана у позовній заяві. Проте така розбіжність обумовлена умовою договору про вартість наданої правової допомоги в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Більше того, вказана норма не є імперативним приписом для суду, а наділяє суд дискреційними повноваженнями щодо її застосування, і в даній ситуації, за обставин, коли позивачем надано належні докази на підтвердження обставини понесення ним витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн., а не 25 000,00 грн., суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні заяви позивача.
Крім цього, суд зазначає, що жодних заперечень іншої сторони щодо неспівмірності заявлених до стягнення судових витрат не подано та наміру подавати такий не повідомлено.
Водночас суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із рішення суду від 02.09.2020 року, позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" 69 213,99 грн. пені, 9 473,60 грн. 3% річних, 2 091,49 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору, у задоволенні позовних вимог про стягнення 363,73 грн. пені відмовлено. Тобто позовні вимоги задоволено на 99,5% від ціни позову. Відтак, витрати на правову допомогу також підлягають пропорційному відшкодуванню відповідачем, а саме у розмірі 4 975,00 грн.
Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача та покласти відшкодування судових витрат у розмірі 4 975,00 грн. на відповідача.
Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 221, 231 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" від 22.09.2020 року про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 914/491/20 задовольнити частково.
3. У задоволенні вимоги про стягнення 25,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повне додаткове рішення складене 12.10.2020 року.

Суддя Р.І. Матвіїв