РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.09.2020Справа № 920/198/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Бараненко Н.І., розглянув господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорпостач"

до 1) Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області;

2) Шосткинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Сумській області;

3) Шосткинського управління Державної казначейської служби України у Сумській області;

4) Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області;

5) Державної казначейської служби України;

6) Прокуратури Сумської області;

7) Головного управління Національної поліції у Сумській області

про стягнення 267 521,75 грн.

Представника сторін:

від позивача: Дяковський О.С. адвокат

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2, 7: Грищенко В.Л.

від відповідачів 3, 4, 5, 6, 8: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області, Шосткинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Сумській області, Шосткинського управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області, Державної казначейської служби України, Прокуратури Сумської області та Головного управління Національної поліції у Сумській області про стягнення 267 521,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані завданням позивачу незаконними діями (бездіяльністю) відповідачів за наслідком проведення обшуків на підставі ухвал слідчого судді Шостківського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2016 та 18.02.2016 та вилученням майна, яке необхідне для здійснення господарської діяльності позивача та про відшукування якого прямо не було надано дозвіл в ухвалі про обшук, та яке не було своєчасно повернено власнику, збитків у розмірі 267 521,75 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів у судовому порядку відповідно до положень статей 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 у справі № 920/198/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 04.05.2020 рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 скасовано, справу № 920/198/19 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

При цьому, направляючи справу на новий розгляд Верховним Судом у постанові від 04.05.2020 вказано, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків про те, що позовні вимоги про відшкодування за рахунок Державного бюджету України збитків, завданих позивачу незаконними діями (бездіяльністю) органів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002360 у розмірі 267 521,75 грн. має підтверджуватися відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для даної справи, а тому являються недоведеними та необґрунтованими. Крім того, в контексті спірних правовідносин суду належить з`ясувати правову природу заявленої до стягнення суми, а саме чи відносяться такі суми до упущеної вигоди чи фактичних збитків, тощо. Чи несли такі витрати обов`язковий характер та чи перебуває їх вплив в причинному зв`язку із діями (бездіяльності) відповідного органу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2020, справу № 920/198/19 передано для розгляду судді Ярмак О.М.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.06.2020 прийняв справу до провадження у визначеному складі суду, призначив підготовче засідання у справі на 02.07.2020.

17.06.2020 до суду від відповідача 7 засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому заявник просить забезпечити участь представника Головного управління Національної поліції у Сумській області у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Зарічного районного суду м.Суми або Сумського районного суду Сумської області у зв`язку із значною завантаженістю та з метою економії бюджетних коштів.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 01.07.2020 у задоволені клопотання Головного управління Національної поліції у Сумській області про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовив.

01.07.2020 до суду від представника відповідача 7 засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про перенесення підготовчого засідання у зв`язку із відпусткою уповноваженого представника Грищенко В.Л. та участь в наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому заявник просив забезпечити участь представника Головного управління Національної поліції у Сумській області у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Зарічного районного суду м.Суми або Сумського районного суду Сумської області в залежності від того, в якому суді буде вільний майданчик для проведення відеоконференції.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.07.2020 у задоволені клопотання Головного управління Національної поліції у Сумській області про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовив.

Також 01.07.2020 позивач подав до суду письмові пояснення по справі та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

04.08.2020 представник позивача через відділ діловодства суду подав клопотання про призначення судової економічної експертизи у справі з метою встановлення дійсного розміру збитків.

02.07.2020 підготовче засідання відкладено на 04.08.2020.

06.07.2020 прокурор подав пояснення по справі з урахуванням мотивів, викладених у постанові Верховного Суду від 04.05.2020, в яких зазначає, що співробітниками правоохоронних органів проведено обшуки та здійснено вилучення предметів і речей на законній підставі, вилучення майна позивача відбувалось у межах відповідного дозволу слідчого судді, будь-яких заперечень чи зауважень щодо безпідставності вилучення електронних носіїв протоколи обшуку від 12.02.2016, 18.02.2016 не містять, майно повернено власнику 26.02.2016, 15.03.2016, доказів протиправності дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності, як і належних доказів понесення збитків у заявленому розмірі, позивачем не надано.

04.08.2020 судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 08.09.2020.

07.08.2020 позивач звернувся до суду із клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів надсилання учасникам справи клопотання про призначення експертизи.

11.08.2020 відповідач 2 засобами поштового зв`язку подав до суду пояснення по справі щодо недоведеності позивачем підстав та обґрунтованості заявлених вимог.

08.09.2020 позивач через відділ діловодства суду подав клопотання про приєднання документів до матеріалів справи.

08.09.2020 суд ухвалою відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" у задоволенні клопотання про призначення експертизи, та , за відсутності підстав для відкладення підготовчого засідання, враховуючи визначені процесуальні строки розгляду справи, закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті спору на 29.09.2020.

У судовому засіданні 29.09.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідачів 2, 3 та прокурор проти позову заперечували. Представники відповідачів 3, 4, 5, 6, 8 не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином відповідно до ст.120 ГПК України.

Судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 09.02.2016 у справі № 589/887/16-к за клопотанням прокурора Шосткинської місцевої прокуратури Резнік О.М. було надано слідчому СВ Шосткинського ВП (м.Шостка) ГУНП в Сумській області Бурнатному Д.С. дозвіл на проведення обшуку у приміщеннях автозаправних станцій, розташованих за адресами м. Шостка, вул.Некрасова, 6, вул. Шевченка, 45, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання документів та предметів, що можуть мати значення для розслідування кримінального провадження від 27.12.2014 №0002360, а саме, договори на постачання продукції, товаротранспортні накладні, видаткові та інші накладні, прибуткові та касові ордери, головна книга, носії інформації (у тому числі електронні), касові книги, кошти, отримані від реалізації продукції з використанням об`єкту інтелектуальної власності, належного ПП "Автопрофіт", та інші документи, які стосуються подальшого продажу товарів з використанням об`єкту інтелектуальної власності, належного ПП "Автопрофіт" та мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні.

На підставі даної ухвали, 12.02.2016 та 18.02.2016, були проведені обшуки на автозаправних станціях ТОВ "Дорпостач" в м. Шостка по вул. Шевченка, 45 та вул.Некрасова, 6.

Позивач стверджує, що в ході проведення даних обшуків було вилучене майно ТОВ "Дорпостач", яке необхідне для здійснення підприємницької діяльності, та про відшукання якого прямо не було надано дозвіл в ухвалі про проведення обшуку, за наслідком чого позивач був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність на автозаправних станціях в м. Шостка по вул. Шевченка, 45 та вул. Некрасова, 6.

Ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2016 у справі № 589/1019/16-к було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шосткинського ВП ГУ НП в Сумській області Бурнатного Д.С., погодженого прокурором Шосткинської місцевої прокуратури Резнік О.М. про арешт майна, яке було вилучено під час проведення обшуку 12.02.2016 на автозаправній станції в м. Шостка по вул. Шевченка, 45.

Позивач зазначає, що у цій ухвалі наголошено, зокрема, що з урахуванням положень діючого Кримінально процесуального Кодексу України (далі - КПК України), слідчим суддею враховано, що в клопотанні про арешт майна по кримінальному провадженню від 27.12.2014 № 0002360 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 229 Кримінального кодексу України (далі - КК України) відсутня особа з правовим статусом, визначеним у частині першій статті 170 КПК України, що б давало можливість застосування арешту майна, клопотання подане з порушенням строку звернення з клопотанням, відсутня обґрунтована підозра у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, не зазначений розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Також, не доведено можливість використання зазначеного майна у кримінальному провадженні; достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину; доказом злочину; набуте злочинним шляхом; доходом від вчинення злочину; отримане за рахунок доходів від вчинення злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого.

Оскільки вилучене під час обшуку 12.02.2016 майно повернуто не було, ТОВ "Дорпостач" звернулось зі скаргою, ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22.02.2016 у справі №589/1019/16-к було зобов`язано слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні від 27.12.2014 №0002360, повернути ТОВ "Дорпостач" тимчасово вилучене 12.02.2016 під час обшуку майно за адресою: м. Шостка, вул. Шевченка, 45.

Ухвалою колегії суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області від 29.02.2016 ухвала слідчого судді від 16.02.2016 про відмову в арешті майна залишена без змін. В ухвалі суду апеляційної інстанції зазначено, що розглянувши клопотання слідчого та відмовивши у його задоволенні, слідчий суддя цілком вірно та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна. Зокрема, слідчий суддя врахував правові підстави для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власника майна завданням кримінального провадження. В межах кримінального провадження від 27.12.2014 №0002360 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 229 КК України, підозра жодній особі не оголошувалась, що б давало підставу для арешту майна. Крім того, не визначено розміру шкоди, завданої даним злочином, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Як слідчим так і стороною обвинувачення не було доведено, що вищевказане майно ТОВ"Дорпостач" може використовуватись як доказ у кримінальному провадженні, яке набуте злочинним шляхом, є засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення або отримане за рахунок доходів від вчинення злочину.

Також, ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23.02.2016 у справі № 589/1019/16-к відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Шосткинської місцевої прокуратури Резнік О.М. про арешт майна, яке було вилучено під час проведення обшуку 18.02.2016 на автозаправній станції в м. Шостка по вул. Некрасова, 6.

У вказаній ухвалі зазначено, зокрема, що з урахуванням положень діючого КПК України, слідчим суддею враховано, що в клопотанні про арешт майна по кримінальному провадженні від 27.12.2014 №0002360 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 229 КК України відсутня особа з правовим статусом, визначеним у частині першій статті 170 КПК України, що б давало можливість застосування арешту майна, за тривалий час досудового розслідування відсутня обґрунтована підозра у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, не зазначений розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не вказаний розмір неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не проведена експертиза в сфері інтелектуальної власності, що дає підстави для сумніву щодо використання ТОВ "Дорпостач" товарного знаку "klо". Також не доведено: можливість використання зазначеного майна у кримінальному провадженні; достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення почину; доказом злочину; набуте злочинним шляхом; доходом від вчинення злочину; отримане за рахунок доходів від вчинення злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, звинуваченого. Посилання на необхідність накладення арешту на зазначене майно є передчасним, так як суду не надано переконливих доказів щодо вчинення вказаного кримінального правопорушення. Крім того, зважаючи на наслідки арешту майна, яке безумовно тягне за собою зупинення діяльності ТОВ "Дорпостач", в зв`язку з цим вивільнення осіб, що працюють на підприємстві та недоотримання Державним бюджетом України сплачених підприємством податків, та ті обставини, що у кримінальному провадженні навіть за рік досудового розслідування достовірно не встановлено ідентичності використаного підприємством товарного знаку "klо", що належить ПП "Автопрофіт", а також зважаючи на надані фотознімки є підстави вважати, що використаний знак може бути лише імітацією товарного знаку, що не тягне за собою кримінальної відповідальності, а накладення арешту на вилучене майно матиме негативні наслідки, то слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зазначеного клопотання.

Ухвалою колегії суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області від 14.03.2016 зазначена ухвала слідчого судді від 23.02.2016 була залишена без змін. В ухвалі суду апеляційної інстанції зазначено, що розглянувши клопотання слідчого та відмовивши у його задоволенні, слідчий суддя цілком вірно та обґрунтовано дійшла висновку про відсутність підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна. Зокрема, слідчий суддя врахувала правові підстави для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власника майна завданням кримінального провадження. Як вірно зазначив слідчий суддя, в межах кримінального провадження від 27.12.2014 № 0002360 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 229 КК України, відсутня особа з правовим статусом, визначеним у частині першій статті 170 КПК України, що б давало можливість застосування арешту майна, за тривалий час досудового розслідування відсутня обґрунтована підозра у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, не зазначений розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не вказаний розмір неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та не проведена експертиза в сфері інтелектуальної власності, що дає підстави для сумніву щодо використання ТОВ "Дорпостач" товарного знаку "klо". Як слідчим так і стороною обвинувачення не було доведено, що вищевказане майно ТОВ "Дорпостач" може використовуватись як доказ у кримінальному провадженні, яке набуте злочинним шляхом, є засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення або отримане за рахунок доходів від вчинення злочину. Крім того, накладення арешту на вилучене майно матиме негативні наслідки, що тягнуть за собою зупинення діяльності ТОВ "Дорпостач", а оскільки більше ніж за рік досудового розслідування, всупереч статті 219 КПК України по даному кримінальному провадженні нікому не повідомлено про підозру, не призначено експертизи та достовірно не встановлено ідентичності використаного підприємством товарного знаку "klо", що належить ПП "Автопрофіт", то колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для накладення арешту на вищевказане майно.

Ухвалою колегії суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області від 14.03.2016 р. зазначена ухвала слідчого судді від 23.02.2016 р. була залишена без змін. В ухвалі суду апеляційної інстанції зазначено, що розглянувши клопотання слідчого та відмовивши у його задоволенні, слідчий суддя цілком вірно та обґрунтовано дійшла висновку про відсутність підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна. Зокрема, слідчий суддя врахувала правові підстави для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власника майна завданням кримінального провадження. Як вірно зазначив слідчий суддя, в межах кримінального провадження № 0002360 від 27.12.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 229 КК України, відсутня особа з правовим статусом, визначеним у ч. 1 ст. 170 КПК України, що б давало можливість застосування арешту майна, за тривалий час досудового розслідування відсутня обґрунтована підозра у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, не зазначений розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не вказаний розмір неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та не проведена експертиза в сфері інтелектуальної власності, що дає підстави для сумніву щодо використання ТОВ "Дорпостач" товарного знаку "klо". Як слідчим так і стороною обвинувачення не було доведено, що вищевказане майно ТОВ "Дорпостач" може використовуватись як доказ у кримінальному провадженні, яке набуте злочинним шляхом, є засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення або отримане за рахунок доходів від вчинення злочину. Крім того, накладення арешту на вилучене майно матиме негативні наслідки, що тягнуть за собою зупинення діяльності ТОВ "Дорпостач", а оскільки більше ніж за рік досудового розслідування, всупереч ст. 219 КПК України по даному кримінальному провадженні нікому не повідомлено про підозру, не призначено експертизи та достовірно не встановлено ідентичності використаного підприємством товарного знаку "klо", що належить ПП "Автопрофіт", то колегія суддів вважає, що немає правових підстав для накладення арешту на вищевказане майно.

Таким чином, позивач зазначає, що даними судовими рішеннями підтверджується незаконність та безпідставність вилучення майна у ТОВ "Дорпостач" під час проведення 12.02.2016 та 18.02.2016 обшуку на автозаправних станціях: м.Шостка по вул..Шевченка, 45 та в м. Шостка по вул. Некрасова, 6.

На підстав вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" збитки у розмірі 267 521,75 грн.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками згідно з частиною 2 цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 цього Кодексу, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені у статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у частині 1 статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування положень частини 1 статті 1176 зазначеного Кодексу в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 цього Кодексу.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 908/2202/18, від 02.03.2020 у справі № 910/434/19.

Відповідно до частини 2 статті 2, частини 1 статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц Велика Палата дійшла висновку, що належним відповідачем у справах про вішкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав, з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Дії (бездіяльність) відповідного органу (у цьому випадку Шосткинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Сумській області), внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та про відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

У статті 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

За змістом частини 1 статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною 5 статті 171, частиною 5 статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Згідно з частиною 3 статті 13, частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 78, частиною 1 статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом, вилучення майна позивача в ході проведення обшуків 12.02.2016 та 18.02.2016 було здійснено на підставі ухвал слідчого судді Шостківського міськрайонного суду Сумської області від 09.02.2016 у справі № 589/887/16-к задля встановлення істини у кримінальному провадженні.

Вказана ухвала позивачем не оскаржувалась та набрала законної сили, що не підтверджує доводів позивача про неправомірність підстав обшуків та вилучення цього майна.

Відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що завданням поліції є, зокрема, надання поліцейських послуг у сферах охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Відповідно до частини 17 статті 3 КПК України слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Відповідно до норм діючого кримінально-процесуального законодавства, процесуальний керівник і слідчий під час досудового слідства здійснюють свої процесуальні права і виконують покладені на них обов`язки у відповідності до вимог закону.

Прийняття слідчим або прокурором процесуального рішення по кримінальному провадженню, яке в подальшому скасовується компетентною особою у встановленому законом порядку, саме по собі не тягне за собою настання відповідальності з боку вказаних суб`єктів.

Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку передбачена нормами КПК України і само по собі не тягне за собою будь-якої відповідальності.

Тож, дії слідчого СВ Шосткинського ВП (м.Шостка) ГУНП в Сумській області щодо подачі клопотань про арешт вилученого у позивача під час обшуків 12.02.2016 та 18.06.2020 майна, які були предметом розгляду слідчим суддею Шосткинського міськрайоного суду Сумської області від 16.02.2016 у справі № 589/1019/16-к, від 23.02.2016 у справі № 589/1019/16-к є діями службової особи у межах досудового розслідування кримінальної справи, та у т.ч. враховуючи відмову у задоволенні поданих ним клопотань, не є протиправними діями останнього.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів та не доведено незаконності та безпідставності вилучення майна товариства під час проведення 12.02.2016 та 18.02.2016 обушків на автозаправочних станціях в м.Шостка по вул..Шевченка, 45 та по вул.Некрасова, 6, доводами про наявність яких позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Посилання позивача на наявність факту притягнення слідчого до дисциплінарної відповідальності за несвоєчасне повернення майна товариству, вилученого під час обшуків, не підтверджена наданими суду доказами.

Обставини повернення вилученого майна власнику досліджені судом у даній справі, судом враховано, що майно фактично повернено 26.02.2016 та 15.03.2016, проте без зауважень щодо його схоронності.

Крім того, зобов`язання слідчого повернути тимчасове вилучене майно за ухвалою слідчого судді від 22.02.2016, враховуючи апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотань слідчого про арешт майна, не є безумовною підставою та доказом протиправності дій слідчого та порушення прав позивача, що не були поновлені.

Тож, всупереч ст. 74, 76 ГПК України позивачем не надано належних доказів та не доведено факту протиправної поведінки відповідачів, причинно-наслідкового зв`язку між їх діями (бездіяльністю) та понесенням шкоди, про яку стверджує позивач.

На виконання постанови Верховного Суду від 11.07.2019 у цій справі, судом надано правову оцінку усім доказам в їх сукупності, з`ясовано правову природу заявленої до стягнення суми, а саме чи відносяться такі суми до упущеної вигоди чи фактичних збитків, тощо. Чи несли такі витрати обов`язковий характер та чи перебуває їх вплив в причинному зв`язку із діями (бездіяльності) відповідного органу та встановлено наступне.

В обґрунтування заявлених вимог про стягнення шкоди у розмірі 267 521,75 грн. позивач послався на той факт, що внаслідок обшуків 12.02.2020 та 18.02.2020 на автозаправочних станціях вилучено майно, яке в подальшому також несвоєчасно повернено, за наслідком чого позивач не міг здійснювати підприємницьку діяльність, а саме по АЗС м.Шостка вул.Шевченка,45 за період з 12.02.2020 по 26.02.2020, по АЗС у м.Шостка по вул. Некрасова, 6 за період з 18.06.2016 по 14.03.2016.

Відповідно до надано розрахунку заявленого розміру шкоди позивачем включено орендну плату за користування АЗС, РРО, заробітну плату за час простою, ЄСВ по заробітній платі, упущену вигоду/неотриманий прибуток.

Також, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів вчинення дій, направлених на зменшення розміру понесених витрат у заявленій сумі (звернення до орендодавців із повідомленнями про звільнення від орендної плати, зменшення її розміру у зв`язку із неможливістю використання майна; зменшення заробітної плати тощо), тобто не доведено обов`язковості понесення цих витрат.

Тож, позивач, будучи обізнаним про вилучення майна 12.02.2016 та 18.02.2016, здійснював оплату орендної плати та заробітної плати за другу половину лютого 2016, у межах своєї господарської діяльності.

В силу статті 42 Господарського кодексу України підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання самостійно на власний ризик і майнові втрати від такої діяльності, обумовлені договірними зобов`язаннями сторін, не можуть покладатися на державу за самим лише фактом їх понесення в будь-якому разі.

Щодо включення до розрахунку неотриманого прибутку/упущеної вигоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. При цьому, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється позивачем. Отже, звертаючись із позовом про стягнення збитків у формі упущеної вигоди, позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які б безспірно підтверджували їх розмір. Дослідження і перевірка розміру та складу заявленої до стягнення суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) з огляду на реальність їх характеру має суттєве значення для правильного вирішення спору, виходячи із предмета і підстав цього позову.

Нездатність позивача обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди є підставою для відмови у задоволенні таких вимог.

Позивачем долучено до справи розрахунок прибутку за першу половину лютого 2016, довідку про ціни на паливо у лютому-березні 2016, видаткові накладні за січень-лютий 2016 поставки нафтопродуктів позивачу контрагентами, які не є об`єктивним відображенням отримання доходу позивачем у заявлено розмірі.

Окрім того, суд зазначає, що розрахунок вцілому шкоди здійснено за період з моменту вилучення майна 12.02.2016, 18.02.2016 до моменту його повернення, у той час, як безпідставності вилучення не доведено.

Таким чином, оцінивши надані докази та доводи позивача, суд зазначає, що стягнення із держави в особі державних органів неотриманого доходу з огляду на недоведеністю протиправної поведінки відповідачів та завдання заявленого розміру шкоди позивачу діями останніх, є безпідставним надмірним тягарем для держави.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, з`ясувавши повно і об`єктивно всі обставин справи, за відсутності встановлених судом усіх елементів правопорушення, необхідних для стягнення шкоди, а саме протиправності поведінки відповідачів, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, який є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди; та самого факту шкоди у заявленому розмірі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення із відповідачів шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-240 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" до Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області; Шосткинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Сумській області; Шосткинського управління Державної казначейської служби України у Сумській області; Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області; Державної казначейської служби України; Прокуратури Сумської області; Головного управління Національної поліції у Сумській області про стягнення 267 521,75 грн. відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 12.10.2020.

Суддя О.М.Ярмак