РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2020Справа № 910/11089/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ГАРДІАН" про стягнення 23 532,72 грн., без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року до Господарського суду міста Києва звернувся позивач з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 18 090 грн. 81 коп., пеню в сумі 4 358 грн. 97 коп., інфляційні втрати в сумі 548 грн. 48 коп., три проценти річних в сумі 534 грн. 46 коп. на підставі ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України та ст. 27 ЗУ "Про страхування".

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.10.2018 року в м.Києві на вул. Набережно-Рибальська сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 (застрахований позивачем транспортний засіб) та автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 20 090,81 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ГАРДІАН".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 року справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

01.09.2020 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити позивачеві в позові в повному обсязі з тих підстав, що ОСОБА_1 неправомірно використовував транспортний засіб «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 на митній території України, з порушеннями вимог ч.4 ст. 380 Митного кодексу України.

14.09.2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/13843/18 від 27.11.2018 року, 02.10. 2018 року о 07 год. 35 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві на вул. Набережно-Рибальська, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «KIA» д.н.з. НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдавши матеріальних збитків.

Згідно вказаної постанови Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/13843/18 від 27.11.2018 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 .

Пошкоджений автомобіль був застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 23 від 15.12.2017 року.

Згідно рахунку-фактури № від 26.10.2018 року, вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 35 542,68 грн.

Відповідно до умов договору № 202.17.2383223, позивачем визначено розмір страхового відшкодування від суми рахунку № НОМЕР_3 вираховано франшизу та вираховано 40 % на підставі п.8 частини А та п.9.7.3 частини Б договору № 202.17.2383223 у розмірі 20 090,81 грн., про що було складено відповідний страховий акт № 3.18.2211-1.

Зазначені кошти в розмірі 20 090,81 грн. позивачем були виплачені потерпілому, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжними дорученнями від 3125.01.2019 № Ц000355.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, особою винною в ДТП є ОСОБА_1 .

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Вина ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідачем встановлена в судовому порядку.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Водночас, згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, відповідач, як страховик винної особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у цьому випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування у разі обґрунтованих вимог заявника зобов`язаний виплатити його.

Розглядаючи спір по суті суд також зазначає, що частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю автомобілю «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та ліміту відповідальності та за вирахуванням франшизи, яка відповідно до полісу № АМ/4233293 становить 2000,00 грн., сума страхового відшкодування, що підлягає сплаті відповідачем на користь позивача становить 18 090,81 грн. (20 090,81 грн. виплачене позивачем страхове відшкодування потерпілому - 2000,00 грн. франшизи).

Доказів сплати вказаного страхового відшкодування відповідачем суду не надано.

Судом дана належна оцінка відзиву на позовну заяву, проте доводи відповідача з приводу того, що ОСОБА_1 не являється особою, яка має право використовувати транспортний засіб «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 на митній території України, не приймаються судом до уваги, оскільки порушення правил ввезення автомобілів на територію України не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, а може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Окрім того, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження незаконного заволодіння забезпеченим автомобілем.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 18 090,81 грн. страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань зі сплати страхового відшкодування, позивачем нараховано відповідачеві 548, 48 грн. інфляційних втрат та 534,46 грн. 3% річних.

Правова позиція щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України нарахованих на суму не сплаченого страхового відшкодування викладена в постанові Верховного Суду України № 3-295гс16 від 01.06.2016 року.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 548, 48 грн. інфляційних втрат та 534,46 грн. 3% річних обґрунтовані та позов у цій частині вимог також підлягає задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Частина 1 ст. 230 ГК України до штрафних санкцій, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, відносить також і пеню.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з виплати страхового відшкодування, позивачем, на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" нараховано до стягнення 4 358,97 грн. пені.

Позовні вимоги в частині стягнення пені також підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 96, код 35417298) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 15/2, код 36086124) страхове відшкодування в сумі 18 090 (вісімнадцять тисяч дев`яносто) грн. 81 коп., пеню в сумі 4 358 (чотири тисячі триста п`ятдесят вісім) грн. 97 коп., інфляційні втрати в сумі 548 (п`ятсот сорок вісім) грн. 48 коп., три проценти річних в сумі 534 (п`ятсот тридцять чотири) грн. 46 коп. та судовий збір в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 07.10.2020р.

Суддя С.О. Чебикіна