РІШЕННЯ

12 жовтня 2020 року м. ТернопільСправа № 921/530/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Чопка Ю.О.

при секретарі судового засідання Коник М.М.

Розглянув справу

за позовом: Акціонерного товариства "Аграрний фонд", вул. Очаківська/пров. Очаківський, 5/6, м. Київ, 03151

до відповідача: Державне підприємство "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України, вул. Білецька, 2-А, м. Чортків, Чортківський район, Тернопільська область, 48500

про стягнення заборгованості в загальній сумі 4 228 164,90 грн

За участю представників від:

Позивача: адвокат Деруга Ніна Олегівна, довіреність №569-02/20 від 16.06.20

Відповідача: не з`явився

Суть справи:

Акціонерне товариство "Аграрний фонд" звернулось до господарського суду Тернопільської області із позовом до Державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості в загальній сумі 4 228 164,90 грн., з яких: 3 210 000,00 грн основної заборгованості, 271 008,20 грн пені, 642 000,00 грн штрафу в розмірі 20%, 58 059,16 грн інфляційних нарахувань, 47 097,54 грн 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем укладеного 26.12.2019 року Договору купівлі-продажу борошна № 298-10/2019.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 10.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Судове засідання призначено на 21.09.2020.

Ухвало Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті на 12 жовтня 2020.

Повноважна представниця позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позові.

Відповідач участі уповноваженого представника в судовому засіданні 12.10.2020 не забезпечив, відзиву на позовну заяву не надав, причини неявки в судове засідання суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлення про вручення відповідачу ухвали суду від 21.09.2020 знаходиться в матеріалах справи.

Частиною 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Норму такого ж змісту викладено і у ч.2 ст.178 ГПК України.

Ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до приписів ст. 129 Конституції України, ст.2 ГПК України своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Зважаючи на те, що явка відповідача не визнавалась судом обов`язковою, доказів у справі є достатньо для вирішення спору по суті, справа розглядається без участі повноважного представника відповідача, за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представниці позивача, господарським судом встановлено наступне:

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

26.12.2019 між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (далі Продавець) та Державним підприємством "Чортківський комбінат хлібопродуктів" (далі Покупець) укладено Договір купівлі-продажу борошна №298-102019, відповідно до умов якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві товарно-матеріальні цінності (борошно) (далі ТМЦ), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити ТМЦ (п.1.1. Договору).

Асортимент, якість, кількість ціна за одиницю, загальна вартість та назва базису поставки ТМЦ, які підлягають поставці за цим Договором, визначаються Сторонами у Специфікації (за формою згідно додатку №1 до Договору), яка є невід`ємною частиною Договору (п.1.2. Договору).

Ціна Договору складається з загальної вартості ТМЦ, що передаються згідно цього Договору та Специфікації (п.2.1. Договору).

Пунктом 3.1. Договору Сторони погодили, що оплата ТМЦ здійснюється на рахунок Продавця, що вказаний в розділі 11 Договору.

Покупець зобов`язується до 31.01.2020 здійснити розрахунок з Продавцем в безготівковій формі у гривнях шляхом перерахування Покупцем Продавцю вартості ТМЦ, зазначеної в Специфікації (додаток №1 до Договору) (п.3.2. Договору).

Договір набирає чинності після його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (п.7.1. Договору).

Специфікацією №1 сторони визначили найменування, якість, кількість, місце поставки, ціну та загальну вартість товарно-матеріальних цінностей.

На виконання умов договору №298-10/2019 від 26.12.2019 Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" відвантажило, а Державне підприємство "Чортківський комбінат хлібопродуктів" прийняло ТМЦ згідно видаткової накладної №4012 від 27.12.2019 на суму 3 210 000 грн.

Відповідачем поставленні товарно-матеріальні цінності оплачені не були і станом на час порушення провадження у справі за ним рахувалась заборгованість в розмірі 3 210 000 грн.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори та інші правочини.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем і відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору купівлі - продажу, згідно якого та в силу ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Статтями 525 ЦК України та 193 ГК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Як стверджує позивач та вбачається із матеріалів справи відповідач у встановлений договором строк оплату товару не здійснив, і станом на день розгляду спору за ним рахувалася заборгованість в сумі 3 210 000 грн, що не заперечено відповідачем.

У зв`язку з наведеним позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 ГК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 ГК України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п.8.4. Договору у разі прострочення оплати понад 10 (десять) календарних днів та неповернення ТМЦ згідно пункту 8.3. Договору Покупець виплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період її обчислення, від вартості ТМЦ оплата яких прострочена, за кожен день прострочення та штраф у розмірі 20 відсотків від вартості отриманих та неоплачених ним ТМЦ за цим договором.

Згідно розрахунку позивача за період з 01.02.2020 по 28.07.2020 пеня становить 271 008,20 грн.

Розглянувши наданий позивачем розрахунок суми пені, суд приймає його як правомірний та обґрунтований, а позовні вимоги в цій частині вважає такими, що доведені матеріалами справи та підлягають до задоволення.

Відповідно до положень ст.ст. 230, 231 Господарського кодексу України, 549 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських зобов`язань зобов`язаний сплатити господарські санкції - штрафні санкції. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Враховуючи обставини справи, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 642 000 грн штрафу, який також підлягає до задоволення.

Також, ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в загальній сумі 47 097,54 грн. З наданого позивачем розрахунку 3% річних вбачається, що останні нараховані за період з 01.02.2020 по 28.07.2020.

Також позивачем здійснено нарахування інфляційних нарахувань, що складають відповідно до розрахунку 58 059,16 грн за період з з 01.02.2020 по 28.07.2020.

З огляду на встановлений судом та не заперечений відповідачем факт неналежного виконання останнім взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати вартості поставлених позивачем згідно Договору №298-10/2019 від 26.12.2019 товарно-матеріальних цінностей, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 58 059,16 грн інфляційних нарахувань та 47 097,54 грн 3% річних є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч.2 ст.73 ГПК України).

Частиною 1 ст.74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, враховуючи порушення умов договору з боку відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 73-75, 79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 242 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України, Тернопільська область, м.Чортків, вул. Білецька, 2-А (код 00956187) на користь Акціонерного товариства "Аграрний фонд", м.Київ, вул. Очаківська/пров. Очаківський, 5/6 (код 38926880) 3 210 000 (три мільйони двісті десять тисяч) грн рівно суми основної заборгованості, 271 008 (двісті сімдесят одну тисячу вісім) грн 20 коп. пені, 642 000 (шістсот сорок дві тисячі) грн рівно штрафу, 58 059 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятдесят дев`ять) грн 16 коп. інфляційних втрат, 47 097 (сорок сім тисяч дев`яносто сім) грн 54 коп. 3% річних і 63 422 (шістдесят три тисячі чотириста двадцять дві) грн 47 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Сторони мають право оскаржити це рішення до Західного апеляційного господарського суду через господарський суд Тернопільської області протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2020 року.

Суддя Ю.О. Чопко