ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2020м. ДніпроСправа № 904/2899/20

За позовом Фізичної особи-підприємця Дудли Михайла Михайловича, с. Рокосово Хустського району Закарпатської області

до Фізичної особи-підприємця Сєрченка Владислава Вікторовича, м. Кам`янське Дніпропетровської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства "Дубенський завод гумово-технічних виробів", м. Дубно Рівненської області

про стягнення боргу за організацію перевезення у розмірі 34 057, 87 грн

Суддя Ярошенко В.І.

Секретар судового засідання Сергієнко М.О.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Переверзев І.В., ордер АЕ № 1027549 від 01.07.2020, адвокат;

Пономарьов А.А., ордер ДП № 2544/009 від 05.10.2020, адвокат;

від третьої особи: не з`явився.

ПРОЦЕДУРА

Фізична особа-підприємець Дудла Михайло Михайлович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Сєрченка Владислава Вікторовича про стягнення боргу за організацію перевезення у розмірі 34 057, 87 грн. У прохальній частині позовної заяви також викладено клопотання про стягнення з відповідача суми витрат у розмірі 4 500 грн, понесених позивачем на правову допомогу адвоката.

Ухвалою суду від 04.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

01.07.2020 від відповідача засобами електронного зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову.

08.07.2020 позивач засобами електронного зв`язку (14.07.2020 засобами поштового зв`язку) надіслав заяву про долучення до матеріалів справи документів, а саме: договору про спільну діяльність між ФОП Пасічником та ФОП Дудлою, скопійовану переписку сторін спору та веб-сторінки ТОВ "ТЕЛК", примірник заявки отриманої від ФОП Сєрченка В.В.

13.07.2020 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив разом із заявою про розгляд справи в порядку загального позовного провадження і клопотанням про залучення третьої особи на стороні відповідача та витребування у третьої особи додаткових документів.

13.07.2020 відповідач засобами електронного зв`язку надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив.

14.07.2020 від позивача на адресу суду надійшла заява про долучення електронної переписки.

Від відповідача того ж дня засобами електронного зв`язку надійшли заперечення проти заяви про долучення доказів.

20.07.2020 позивачем подано низку клопотань та заяв, а саме:

- клопотання про долучення вибірки телефонних розмов;

- клопотання про долучення стенограми розмови з працівницею Дубенського заводу ГТВ;

- заяву № 1 про огляд доказів за їх місцезнаходженням в мережі Інтернет;

- заяву № 2 про огляд доказів (електронної переписки сторін) за їх місцезнаходженням в мережі Інтернет;

- пояснення з приводу заперечень;

- клопотання про долучення електронної переписки сторін спору.

07.08.2020 позивач подав заяву про долучення доказів, а саме - копії листа-відповіді Дубенського заводу ГТВ та копії конверта, в якому надійшла відповідь. У вказаній заяві позивач також просить поновити строк подачі доданих до заяви доказів.

Ухвалою суду від 13.08.2020 вирішено розгляд справи № 904/2899/20 здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 14.09.2020. Залучено до участі у справі № 904/2899/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Дубенський завод гумово-технічних виробів" та зобов`язано Приватне акціонерне товариство "Дубенський завод гумово-технічних виробів" надати суду копії документів, які підтверджують участь відповідача у спірному перевезенні.

26.08.2020 від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду, до якої позивачем додано докази направлення позовної заяви з додатками та відповіді на відзив на адресу третьої особи, а також усі наявні у позивача документи по суті спору.

08.09.2020 позивач засобами поштового зв`язку подав до суду клопотання про розгляд справи за наявними документами без участі його представника.

14.09.2020 від третьої особи надійшли письмові пояснення.

Ухвалою суду від 14.09.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті 05.10.2020.

24.09.2020 від ПрАТ "Дубенський завод гумово-технічних виробів" засобами електронного зв`язку надійшло клопотання, в якому третя особа зазначає, що підтримує подані письмові пояснення в повному обсязі та просить розглянути справи без її участі.

Позивач і третя особа участі своїх представників у судовому засіданні 05.10.2020 не забезпечили. Про дату, час та місце проведення цього судового засідання всі учасники справи були повідомлені належним чином у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тож, суд, з урахуванням клопотань позивача і третьої особи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників останніх, за наявними у справі матеріалами. Суд наголошує на тому, що всі учасники справи висловили свої правові позиції щодо предмета спору шляхом подання до суду передбачених Господарським процесуальним кодексом України заяв по суті справи.

В судовому засіданні 05.10.2020 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена у позовній заяві (арк. с. 1-19)

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач порушив умови заявки на організацію міжнародного перевезення вантажу № 050320-01 від 05.03.2020, виконаної позивачем у повному обсязі, в частині оплати вартості наданих послуг у передбачені заявкою строки.

Позиція відповідача, викладена у відзиві на позовну заяву (арк. с. 25-33)

Відповідач позовних вимог не визнає, посилаючись на те, що між ним та ФОП Дудлою М.М. відсутні будь-які договірні відносини, а надана позивачем заявка не містить ознак документу, які б відповідали вимогам, встановленим для електронного документообігу. Також відповідач зазначає, що автомобільним перевізником відповідно до копії CMR, номер якої ідентифікувати неможливо, виступає ФОП Корольов Д.О., а будь-які посилання на здійснення перевезення вантажу ФОП Дудла М.М. в накладній відсутні.

Щодо заявки № 050320-1 від 05.03.2020 відповідач звертає увагу, що в ній відсутній строк оплати перевезення вантажу, тому строк виконання зобов`язання з оплати за перевезення є таким, що не настав.

Крім того, відповідач заперечує стосовно витрат позивача на правову допомогу адвоката. Відповідач зазначає, що заходи досудового врегулювання спору не підтверджуються жодним доказом і є незрозумілим, яким чином представник позивача зміг вирахувати час, який буде витрачено на участь в судових засіданнях у справі, які ще не відбулись.

Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив (арк. с. 51-55)

З приводу того, що безпосереднім виконавцем спірного перевезення є не ФОП Дудла М.М., а інша особа, позивач пояснив, що він є тим експедитором, який узяв на себе зобов`язання з безпосередньої організації перевезення вантажу та залучив до виконання послуги перевізника ФОП Корольова Д.О. Позивач вказує, що підтвердженням виконання ФОП Дудлою М.М. у повному обсязі взятих на себе обов`язків з організації перевезення є укладена ним з перевізником ФОП Корольовим Д.О. заявка та накладна CMR. А відображення експедиторів у накладній CMR, за твердженням позивача, не передбачено Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ).

Щодо відсутності строку оплати позивач звертає увагу, що відповідно до пункту заявки "Умови оплати" оплата здійснюється після отримання оригіналів документів, тобто після завершення перевезення і отримання документів, які надіслані відповідачу.

Позиція відповідача, викладена у запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву (арк. с. 73-79)

Відповідач наголошує на тому, що надана позивачем заявка не містить жодних ознак документу, які б відповідали вимогам, встановленим для електронного документообігу.

Отже, роздруківка договорів/заявок/електронної переписки без ЕЦП не може бути використана як доказ у справі, тому що не відповідає вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оскільки не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення та зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення.

Також відповідач зазначає, що заявку-договір, укладений між ФОП Корольовим Д.О. та ФОП Дудлою М.М., було надано позивачем лише після отримання відзиву на позов від Сєрченка В.В., в якому відповідач прямо вказував на відсутність таких документів. Тому такі документи, на думку відповідача, викликають очевидні сумніви у їх достовірності та не повинні прийматись судом до уваги з огляду на пропуск позивачем строку на подання доказів.

Крім того, відповідач вказує, що у статті 13 Конвенції про договір міжнародного перевезення відсутня вказівка на негайну сплату за перевезення або граничний строк такої сплати, й у вантажній накладній (CMR), яка долучена до позовної заяви, не зазначено про будь-які належні до сплати виплати.

Відповідач вважає, що здійснене позивачем Новою Пошитою поштове відправлення направлене йому помилково, оскільки зі змісту CMR не вбачається участі ФОП Сєрченка В.В. у замовленні вказаного перевезення.

Щодо наданого позивачем цифрового носія із записом розмови між ФОП Дудлою М.М. та нібито працівницею ПрАТ "Дубенський завод гумово-технічних виробів" відповідач зазначає, що вказаний доказ не може бути прийнятий судом, оскільки копія не була надіслана учасникам справи у встановленому Господарським процесуальним кодексом порядку.

Позиція позивача, викладена у поясненнях з приводу заперечень (арк. с. 110-120)

Позивачем наведено додаткові аргументи у підтвердження дотримання сторонами письмової форми правочину та спростування доводів відповідача щодо невідповідності заявки № 050320-1 від 05.03.2020 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

З приводу строків подання доказів позивач повідомив, що всі докази, якими він обґрунтовує свої вимоги, були подані ним разом з позовною заявою, всі інші документи, подаються до суду як додаткові матеріали (пояснення) до уже поданих доказів.

З приводу інформації Дубенський завод ГТВ про те, що з ними Сєрченко працює вже близько 8 років, а зареєстрований як ФОП лише у вересні 2017 року, позивач вказує, що це не означає, що він працює з заводом тривалий час саме як фізична особа-підприємець. На думку позивача, він міг співпрацювати із заводом як працівник іншого господарюючого суб`єкта, наприклад ТОВ "ТЕЛК", на веб-сторінці якого (на сайті Ларді) він розміщує свої заявки про пошук транспортних засобів і позначений на цій сторінці як начальник відділу, чи будь-якого іншого учасника ринку автомобільних перевезень.

Позиція третьої особи, викладена у поясненнях (арк. с 147-157)

Третя особа зазначає, що будь-які договірні відносини щодо здійснення перевезення по CMR № 729804 від 06.03.2020 між підприємством та ФОП Дудла М.М. чи ФОП Сєрченко В.В. відсутні. Однак, не заперечує факт отримання вантажу підприємством за CMR № 729804 від 06.03.2020, але при цьому Приватне акціонерне товариство "Дубенський завод гумово-технічних виробів" в якості замовника послуг мав оформлені договірні відносини по даному перевезенню з іншим суб`єктом господарювання (експедитором) - ТОВ "ТЕЛК". Укладення договору транспортного експедирування третьою особою на вказане перевезення підтверджується заявкою № 050320-02 від 05.03.2020 до договору транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні № 17122015-2 від 17.12.2015 та актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № Т-00000150 від 12.03.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2020 на електронну пошту позивача від відповідача надійшла заявка № 050320-01 (арк. с. 9, 38, 85), за змістом якої ФОП Сєрченко Владислав Вікторович (далі - експедитор-1, відповідач) та ФОП Дудла Михайло Михайлович (далі - експедитор-2, позивач) домовились про передачу і прийом інформації з перевезення вантажу з наступних умов:

- маршрут перевезення - Завидув (Польща) - Дубно (Україна);

- дата та час завантаження - 06.03.2020;

- дата та час вивантаження - 10.03.2020;

- найменування вантажу - резина;

- вага вантажу, тип і обсяг авто, вид завантаження - 21т, 86 мі, завантаження бокове;

- вантажовідправник/адреса завантаження: P.P.H.U. "TWARGUM" Maciej Twardowski, ul. Lubelska 7 Zawidow 59-970 Polska, к.л. Матий +1;

- пункт митного оформлення (замитнення): Terminal Celny,59-900 Zarska Wies PL. Budynek UC nr 2, ANSWER Consulting, Tomasz Szule;

- погранперехід - Краківець;

- пункт митного оформлення (розмитнення): м. Дубно, вул. Семедубська, 101;

- вантажоодержувач/адреса вивантаження: вул. Млиновська, 69, м. Дубно;

- сума фрахту - 1 100 євро по курсу НБУ;

- умови оплати - на безготівковий рахунок після отримання оригіналів документів;

- нормативний простій: завантаження/ замитнення + розмитнення/ вивантаження - 96 годин;

- особливі умови - зв`язок з водієм;

- марка і номер автомобіля; ПІБ водія, телефон: DAF НОМЕР_3 / НОМЕР_1 , ОСОБА_2 ; тел.. НОМЕР_2 (Вайбер).

Пунктами 1-4 вказаної заявки визначені також інші умови перевезення (оплату понаднормативного простою; наслідки запізнення під завантаження/ вивантаження, відмови від завантаження; прядок розміщення і кріплення вантажу; відповідальність за пошкодження, втрату або крадіжку вантажу та т.і.).

Відповідно до пункту 4 заявки № 050320-01 від 05.03.2020 винагорода експедитора визначається за домовленістю сторін; заява має інформаційний характер та не є обов`язковою до виконання.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією заявки № 050320-01 від 05.03.2020, дана заявка підписана експедитором-1 та експедитором-2 і містить відбитки їх печаток.

Погодження умов перевезення, детальна інформація про яке вказана у заявці, а також участь в організації цього перевезення саме сторін даної справи, додатково підтверджуються наявними у матеріалах справи скриншотами сторінок з транспортно-інформаційного серверу lardi-trans.com та переписки (електронних листів) (арк. с. 39-49).

Перевезення вантажу здійснено вказаним у заявці № 050320-01 від 05.03.2020 транспортним засобом, державні номери НОМЕР_3 / НОМЕР_1 , відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 729804 від 06.03.2020 (арк. с. 10, 134). Перевізником за міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 729804 від 06.03.2020 є Фізична особа-підприємець Корольов Денис Олександрович, вантажоодержувачем - Приватне акціонерне товариство "Дубенський завод гумово-технічних виробів".

Факт виконання позивачем, як експедитором-2, обов`язку з організації перевезення вантажу у міжнародному сполученні відповідно до визначених заявкою № 050320-01 від 05.03.2020 умов підтверджується наявністю печатки вантажоодержувача в накладній CMR № 729804 від 06.03.2020 (графа 24 CMR).

Правовідносини позивача, як експедитора, з перевізником Фізичною особою-підприємцем Корольовим Денисом Олександровичем підтверджуються наявним у матеріалах справи договором-заявкою на автоперевезення № 05/03-І від 05.03.2020, яке здійснюється згідно з умовами Конвенції про договір міжнародних перевезень вантажів (арк. с. 64).

Надана третьою особою заявка № 050320-02 від 05.03.2020 до договору № 17122015-2 від 17.12.2015 транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, підписана Приватним акціонерним товариством "Дубенський завод гумово-технічних виробів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕЛК" (арк. с. 149), підтверджує той факт, що перевезення вантажу на адресу Приватного акціонерного товариства "Дубенський завод гумово-технічних виробів" мало місце саме на тих умовах і у той період часу, що вказано у заявці відповідача № 050320-01 від 05.03.2020, яка прийнята до виконання позивачем.

Заявка № 050320-02 від 05.03.2020 до договору № 17122015-2 від 17.12.2015 транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні не спростовує тієї обставини, що безпосередню організацію перевезення вантажу на адресу Приватного акціонерного товариства "Дубенський завод гумово-технічних виробів" у період з 06.03.2020 по 12.03.2020 за маршрутом Завидув (Польща) - Дібно (україна) здійснено саме позивачем за замовленням відповідача. І саме позивачем, як експедитором, укладено від свого імені договір перевезення вантажу із перевізником Фізичною особою-підприємцем Корольовим Денисом Олександровичем, дані якого вказані в міжнародній товарно-транспортній накладній CMR № 729804 від 06.03.2020. Тож надані третьою особою документи не спростовують обставин, наведених в обґрунтування позовних вимог, а лише свідчать про участь в організації спірного перевезення як експедиторів, які є посередниками, так і фактичного виконавця організації цього перевезення.

Отже, відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 729804 від 06.03.2020 позивач виконав умови заявки № 050320-01 від 05.03.2020 щодо організації перевезення вантажу, а відповідач, у свою чергу, мав сплатити йому за надані послуги грошові кошти в розмірі 1 100 євро (по курсу НБУ) передбаченої заявкою суми фрахту.

Позивач зазначає, що документи, які є підставою для здійснення оплати, 17.03.2020 були направлені на адресу замовника - ФОП Сєрченка Владислава Вікторовича поштовим перевізником ТОВ "Нова Пошта" за експрес-накладною № 4044 (копія міститься у матеріалах справи - арк.с. 11). Опис направлених документів, згідно з поясненнями позивача, не проводився, оскільки їх перелік не конкретизований у заявці.

За твердженням позивача, поштове відправлення № 4044, за даними сервісу відстеження в мережі Інтернет за адресою https://novaposhta.ua/trackaing, було вручене одержувачу 31.03.2020 (арк. с. 133). Таким чином, позивача вважає, що надані послуги з організації перевезення мали бути оплачені 31.03.2020, але не пізніше 01.04.2020.

Проте, відповідач свої зобов`язання щодо оплати послуг з організації перевезення за заявкою № 050320-01 від 05.03.2020 не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 34 057, 87 грн, що є еквівалентом 1 100 євро за курсом НБУ станом на 31.03.2020 (1 100 євро х 30, 9617).

Тож, невиконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості наданих послуг з організації перевезення в розмірі 34 057, 87 грн за заявкою № 050320-01 від 05.03.2020 і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

Позовні вимоги відповідачем не визнаються з посиланням на відсутність будь-яких договірних відносин із позивачем. Відповідач заперечує факт підписання ним заявки № 050320-01 від 05.03.2020 та наголошує на невідповідності даної заявки вимогам, встановленим для електронного документообігу.

Також відповідач зазначає про недоведеність позивачем наступних фактів: приймання ним будь-якого вантажу до перевезення та надання послуг з організації його перевезення; направлення відповідачеві CMR, рахунку та будь-яких інших документів, та зауважує на відсутності у заявці № 050320-01 від 05.03.2020 строку оплати.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Приписами частин 1,2 статті 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із частинами 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Заявка № 050320-01 від 05.03.2020, що надійшла від відповідача на електронну пошту позивача, є пропозицією укласти договір (офертою), умови якої, як свідчать матеріали справи, були погоджені позивачем та прийняті ним до виконання.

Таким чином, оцінюючи обставини справи, суд дійшов висновку, що сторонами спору із дотримання простої письмової форми (шляхом листування за допомогою засобів електронного зв`язку) було укладено договір щодо надання послуг з організації перевезення вантажу.

Матеріали справи не містять доказів того, що заявка № 050320-01 від 05.03.2020, направлена відповідачем позивачу за допомогою засобів електронного зв`язку, створювалась у порядку, визначеному Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", тобто - саме як електронний документ, що унеможливлює застосування до неї вимог цього Закону та Закону України "Про електронний цифровий підпис". Тому заперечення відповідача цій частині не заслуговують на увагу суду.

Заперечення відповідача проти самого факту підписання ним заявки № 050320-01 від 05.03.2020 теж не приймається судом до уваги, оскільки у процесі розгляду справи відповідач не заявляв про недійсність свого підпису та відбитку печатки на вказаній заявці, а також не надав суду доказів того, що на дату надіслання заявки печатку ФОП Сєрченка Владислава Вікторовича було втрачено чи нею скористалась не уповноважена на те особа.

Тож, копія заявки № 050320-01 від 05.03.2020 визнається судом належним доказом у підтвердження існування між сторонами даної справи правовідносин щодо надання послуг з організації перевезення вантажу на умовах, визначених цією заявкою.

Правовідносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються статтями 908-924 Цивільного кодексу України, статтями 306-314 Господарського кодексу України, Законом України "Про автомобільний транспорт", Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненою 19 травня 1956 року.

Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женева.

Частиною 1 статті 1 Конвенції встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Аналогічні приписи містяться в нормах статей 909, 919 Цивільного кодексу України.

Статтею 929 Цивільного кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями статті 311 Господарського кодексу України передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пунктом 3.1. Договору сума і порядок оплати узгоджуються сторонами по кожному перевезенню в заявці. Оплати проводиться в національній валюті.

Як вбачається зі змісту заявки № 050320-01 від 05.03.2020, умовами оплати суми фрахту в розмірі 1 100 євро по курсу НБУ по цій заявці є безготівковий рахунок після отримання оригіналів документів. Перелік документів, які є підставою для здійснення оплати за надані послуги, сторонами у заявці не конкретизований.

Посилання відповідача у відзиві на позов, що зазначені в заявці документи на оплату не надсилались йому позивачем, спростовуються доводами самого відповідача про помилковість здійсненого позивачем поштового відправлення (№ 4044 від 17.03.2020), з огляду на відсутність у CMR даних щодо участі ФОП Сєрченка Владислава Вікторовича у замовленні спірного перевезення.

Крім того, відповідач не спростував жодними належними доказами факт отримання 31.03.2020 від позивача документів, вказаних у заявці, та не надав суду доказів повернення на зворотну адресу поштового відправлення № 4044 від 17.03.2020, яке, на його думку, є помилковим.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачем на виконання умов заявки № 050320-01 від 05.03.2020 було надано відповідачу послуги з організації перевезення вантажу в міжнародному сполученні.

Факт надання цих послуг підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 729804 від 06.03.2020, в якій відображені відомості аналогічні інформації, викладеній у заявці № 050320-01 від 05.03.2020.

Суд враховує, що Закон України "Про автомобільний транспорт" та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, визначають товарно-транспорту накладну як обов`язковий документ, що має оформлюватись при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пунктів 1, 11.1 даних Правил, товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів та єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Частиною 1 статті 9 Конвенції "Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

З огляду на викладене, надану позивачем товарно-транспортну накладну CMR № 729804 від 06.03.2020, з урахуванням наявного у матеріалах справи договору-заявки на автоперевезення № 05/03-1 від 05.03.2020, укладеного позивачем із перевізником ФОП Корольовим Денисом Олександровичем, суд приймає в якості належного та допустимого доказу виконання позивачем умов заявки № 050320-01 від 05.03.2020 на послуги з організації перевезення вантажу. Проте відповідач у порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати наданих йому позивачем послуг, строк виконання яких є таким, що настав..

Згідно зі статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами частин 1, 3 статті 74 кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих йому позивачем послуг та не спростував належними і допустимими доказами обставин, наведених в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови оформленого сторонами заявкою № 050320-01 від 05.03.2020 договору щодо надання послуг з організації перевезення вантажу. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 34 057, 87 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Тому суд вважає за необхідне відзначити, що інші доводи та міркування учасників справи судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102 грн покладаються на відповідача.

Стосовно судових витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 4500 грн, суд зазначає наступне.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Разом з тим, частиною четвертою статті 60 Господарського процесуального кодексу України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Матеріалами справи підтверджено наявність договору про правову допомогу від 20.05.2020, а також ордеру серії ТР № 079727 від 27.05.2020 на надання правової допомоги ФОП Дудлі Михайлу Михайловичу у Господарському суді Дніпропетровської області адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем.

Відповідно до частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою цієї статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із частиною шостою статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як свідчать матеріали справи, гонорар адвоката за надані послуги в межах даної справи складає 4 500 грн.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 27.05.2020 на суму 4 500 грн адвокатом за договором про правову допомогу від 20.05.2020 була надана позивачу правова допомога, яка полягає у наступних послугах:

1. вивчення та огляд документів та ін. Доказів за місцезнаходженням - 4 год. 00 хв.;

2. проведення заходів досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу - 1 год. 00 хв.;

3. підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду, виготовлення позовної заяви - 6 год. 00 хв.;

4. вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання - 6 год. 00 хв.

На підтвердження понесення витрат на оплату послуг адвоката позивачем додано до справи квитанцію до прибуткового касового ордера від 27.05.2020 на суму 4 500 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву висловив заперечення проти заявлених позивачем вимог щодо відшкодування витрат на оплату послуг адвоката у зв`язку з тим, що заходи досудового врегулювання спору не підтверджуються жодним доказом і є незрозумілим, яким чином представник позивача зміг вирахувати час, який буде витрачено на участь в судових засіданнях у справі, які ще не відбулись.

За приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач, заперечуючи проти витрат позивача на правову допомогу, не надав будь-яких доказів того, що послуги адвоката, які полягають у проведенні заходів досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу, не були надані позивачу.

Дослідивши наявний у матеріалах справи акт приймання-передачі наданих послуг від 27.05.2020 на суму 4 500 грн, суд вважає, що час, витрачений адвокатом на надання всіх передбачених ним послуг - 17 годин, є співмірним із складністю спору, кількістю та характером наявних доказів і змістом складених адвокатом документів, а розмір гонорару за годину надання послуг - 264, 71 грн є розумним та пропорційним.

Відповідно до положень статей 11, 15 Господарського процесуального кодексу України питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Слід зауважити, що в акті приймання-передачі наданих послуг від 27.05.2020 на суму 4 500 грн відсутня інформація про надання такого вид послуг, як участь адвоката в судових засіданнях, що свідчить про невідповідність заперечень відповідача фактичним обставинам. В пункті 4 цього акту вказано такий вид послуг, як вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи.

Тож, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено неспівмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката в даній справі.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правову допомогу в розмірі 4 500 грн є співмірними, пропорційними та обґрунтованими, у зв`язку з чим покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 202, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сєрченка Владислава Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь Фізичної особи-підприємця Дудли Михайла Михайловича ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) суму боргу в розмірі 34 057,87 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15.10.2020.

Суддя В.І. Ярошенко