ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Справа № 926/1314/20

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гурина М.О., за участю секретаря судового засідання Чупрун М.М., розглянувши матеріали справи за позовом

акціонерного товариства Чернівецький хлібокомбінат (58018, м. Чернівці, вул. Головна, 223, код 03293304)

до фізичної особи-підприємця Шваги Ярослава Ольвіяновича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення заборгованості в сумі 271881,91 грн

Представники сторін:

від позивача Базелюк Д.О.;

від відповідача не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Чернівецький хлібокомбінат звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Шваги Ярослава Ольвіяновича в якому просить стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в сумі 271881,91 грн, з яких: 182635,01 грн основна заборгованість, 14062,90 грн інфляційних втрат, 51507,30 грн пені, 5413,20 грн 3% річних, 18263,50 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 31.03.2016 року між Акціонерним товариством Чернівецький хлібокомбінат та фізичною особою-підприємцем Швагою Ярославом Ольвіяновичем було укладено договір оренди нерухомого майна, за яким відповідач отримав в оренду приміщення загальною площею 181,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 223 під літерою Е-1. Однак, відповідач зобов`язання передбачені договором належним чином не виконав, орендну плату в період з грудня 2018 року належним чином не сплачував, з огляду на що, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість плати в сумі 271881,91 грн, з яких: 182635,01 грн основна заборгованість, 14062,90 грн інфляційних втрат, 51507,30 грн пені, 5413,20 грн 3% річних, 18263,50 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 19 червня 2020 року позовну заяву акціонерного товариства Чернівецький хлібокомбінат до фізичної особи-підприємця Шваги Ярослава Ольвіяновича про стягнення заборгованості в сумі 271881,91 грн, яка надійшла до Господарського суду Чернівецької області 18 червня 2020 року за вх № 1314 залишено без руху.

30 червня 2020 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 30.06.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи призначено на 21.07.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 21.07.2020 року відкладено підготовче судове засідання на 15.09.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 15.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 08.10.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 08.10.2020 року, у зв`язку із неявкою відповідача у судове засідання, розгляд справи по суті відкладено на 13.10.2020 року та повторно повідомлено відповідача про дату, час та місце розгляду справи телефонограмою та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/pres-centr/876/

На день розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволені позову з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явилися, явку уповноваженого представника не забезпечив, відзив на позов не надав, хоча сторони належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду справи.

Зокрема, відповідачу надсилалися листи на адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, проте поштова кореспонденція повертається на адресу суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, адресат відсутній за вказаною адресою, будь-яка інша адреса відповідача суду невідома.

Також, для належного повідомлення відповідача про слухання справи здійснювались телефонограми та на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області розміщувалися судом оголошення про виклик до суду відповідача із зазначенням дати, часу і місця розгляду справи. Відповідно до частини 4 статті 122 Господарського процесуального кодексу України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

З цього приводу, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.04.2018 у справі №916/3188/16, суд зазначає, що сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною неявки в судові засідання, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Також, свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направляється судом на адресу, вказану у ЄДРЮО може свідчити про зловживання правами учасника справи (постанова КГС ВС від 17.04.2019 № 922/1714/18).

Отже, судом здійснено всі дії щодо належного повідомлення відповідача про час, місце та дату розгляду справи, тому наявні підстави стверджувати, що відповідач є належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Крім того, судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами. 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частиною 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно із частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з цим, згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважних представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Чернівецької області,

ВСТАНОВИВ:

31.03.2016 року між Акціонерним товариством Чернівецький хлібокомбінат та фізичною особою-підприємцем Швагою Ярославом Ольвіяновичем було укладено договір оренди нерухомого майна за умовами якого Орендодавець (позивач по справі) передає, а Орендар (відповідач по справі) приймає у тимчасове платне користування нежиле приміщення загальною площею 181,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 223 під літерою Е-1 (пункт 1.1. договору).

У відповідності до пункту 1.2. договору приміщення передаються від Орендодавця Орендарю за Актом здачі-приймання, який підписується повноважними представниками сторін і є Додатком №1 до даного договору. В Акті відображається технічний стан Приміщення, що передається в оренду, в т.ч. забезпеченість системою опалення, електро та водопостачання, каналізаційною системою, а також наявність електро, водолічильників, тощо.

31.03.2016 року між сторонами підписано акт здачі-приймання приміщення.

Додатковою угодою від 29.02.2020 року до договору сторони домовились припинити дію договору оренди нерухомого майна від 31.03.2016 року, предметом якого є нежиле приміщення загальною площею 181,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 223 , з 29.02.2020 року у зв`язку із спливом терміну дії договору.

Згідно пункту 3.1. договору Сторони домовились, що розмір орендної плати складає 10000 гривень на місяць. Нарахування орендної плати здійснюється з моменту підписання Акту приймання- передачі приміщення.

Сторони в пункті 3.2. договору визначили, що вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість інших послуг, не входить до складу орендної плати та сплачується Орендарем за свій рахунок.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що орендна плата сплачується Орендарем не пізніше 15-го числа кожного місяця шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця або внесення в касу Орендодавця.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 пункту 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частин 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначено позивачем, відповідач зобов`язання за договором оренди на час його розірвання повністю не виконав, а саме не сплатив орендну плату та не відшкодував вартість комунальних послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 182635,01 грн., яка рахується за період з жовтня 2018 року по 29 лютого 2020 року (а.с. 154).

Дана заборгованість підтверджується копіями актів здачі-приймання (надання послуг) (а.с. 25-34, 37-45), які надсилались на адресу відповідача, що підтверджується копіями повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 22-24, 37, 38).

Доказів про сплату за оренду приміщення та відшкодування комунальних послуг коштів у більшій сумі, ніж обліковує позивач, відповідач суду не надав.

Отже, оскільки відповідач зобов`язання щодо сплати орендної плати та відшкодування вартість комунальних послуг у відповідності до умов договору оренди нерухомого майна належним чином в повній мірі не виконав, то має сплатити на користь позивача заборгованість у сумі 182635,01 грн., яка рахується за період з жовтня 2018 року по 29 лютого 2020 року.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 51507,30 грн. та 18263,50 грн. штрафу.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.5. договору сторони визначили, що у разі порушення Орендарем встановлених термінів оплати орендованого приміщення , він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та штраф у розмірі 10% простроченої суми.

Суд, перевіривши нарахування позивачем пені за період з 01.12.2018 року по 24.04.2020 року в сумі 51507,30 грн., яка значиться у розрахунках (а.с. 128-130, 155-156), встановив, що воно здійснене з порушенням вимог статті 232 Господарського кодексу України, а також пеня нарахована на орендну плату в сукупності із заборгованістю по комунальним послугам в порушення пункту 6.5. договору.

Самостійно належно перерахувати суму пені суд не в змозі, оскільки неможливо самостійно відокремити конкретну суму боргу по сплаті орендної плати помісячно від заборгованості по комунальним платежам, у зв`язку з чим у задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 51507,30 грн. слід відмовити за недоведеністю.

Щодо стягнення штрафу в сумі 18263,50 грн., суд зазначає, що правомірним є нарахування 17000,00 грн. штрафу на заборгованість із сплати орендної плати у відповідності до п. 6.5. договору (розрахунок основного боргу а.с. 154). Щодо стягнення 1263,50 грн. штрафу, дана сума нарахована на заборгованість по відшкодуванню комунальних платежів, які не відносяться до орендної плати і у зв`язку з чим, до даних платежів неправомірно застосовувати п. 6.5. договору.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 5413,20 грн та 14062,90 грн. інфляційних втрат за період з 01.12.2018 року по 29.02.2020 року.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних, суд встановив, що його здійснено вірно.

Отже позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що позивачем не надано жодного належного доказу понесення даних витрат, у зв`язку з чим суд відмовляє у стягненні даної суми.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3287,06 грн. судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 129, 226, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Шваги Ярослава Ольвіяновича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства Чернівецький хлібокомбінат (58018, м. Чернівці, вул. Головна, 223, код 03293304) заборгованість по орендній платі та компенсації комунальних послуг в сумі 182635,01 грн, 3% річних в сумі 5413,20 грн, інфляційні витрати 14062,90 грн., штраф у сумі 17000,00 грн. та судовий збір в сумі 3287,06 грн.

3. В решті позову відмовити.

4. З набранням судовим рішенням законної сили видати накази.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.10.2020.

Суддя М.О. Гурин