ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 Справа № 917/815/20

за позовною заявою Фізичної особи - підприємця Змаги Галини Сергіївни, АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", 03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 25, ідент. код 23510137

про стягнення 34 792,00 грн.

Суддя Іванко Лідія Андріївна

Секретар судового засідання Мусійченко Т.С.

Представники сторін:

від позивача: Мірошник М.О., посвідчення №3252 від 14.01.2020р.

від відповідача: не з`явився

До господарського суду Полтавської області надійшов позов Фізичної особи - підприємця Змаги Галини Сергіївни про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" збитків в розмірі 34792,00 грн., завданих внаслідок порушення відповідачем умов договору оренди нерухомого майна №2323 від 30.12.2016 року в частині проведення поточного ремонту орендованого приміщення.

Позивач вказує, що відповідач не лише не провів поточного ремонту приміщення , що передбачено умовами підп. 2.2.5 п. 2.2. договору, але і заподіяв майнової шкоди під час користування нерухомим майном.

Внаслідок виявлених порушень відповідачем було завдано позивачу збитки на суму 34792,00 грн., які розраховані згідно висновку експерта №1/1-20 від 12.03.2020 року.

30.06.2020 року на адресу господарського суду надійшов відзив (вх.№6805), в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вважає, що вимоги позивача є безпідставними та не підтверджуються належними доказами.

07.07.2020 року позивач надав до суду відповідь на відзив (вх.№7131), в якій заперечує доводи відповідача викладені в відзиві та просить суд задовольнити позові вимоги у повному обсязі.

У даній справі були вчинені наступні процесуальні дії.

Ухвалою господарського суду від 26.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №917/815/20, справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 17.07.2020 року задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про розгляд справи №917/815/20 в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено розгляд справи на 20.08.2020 року.

Ухвалою від 20.08.2020 року відкладено засідання суду на 09.09.2020 року.

Ухвалою від 09.09.2020 року відкладено засідання суду на 01.10.2020 року.

В засіданні суду 01.10.2020 року суд дослідив докази по справі.

Представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши усі наявні докази, суд встановив наступне.

30.12.2016 року між фізичною особою - підприємцем Змага Г.С. ( далі - позивач, орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (далі - відповідач, орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна №2323, за умовами п.1.1. якого орендодавець передає орендареві в тимчасове володіння і користування частину нежитлового приміщення загальною площею 25,5 кв.м., яке знаходиться за адресою : Полтавська обл., смт. Семенівка, вул. Шевченка, буд. 26/67, на першому поверсі, у стані, що дозволяє здійснювати його нормальну експлуатацію.

Договір укладається на строк по 31.12.2017 року (п. 5.2. договору).

Згідно п. 1 додаткової угоди від 08.12.2017 року строк дії договору оренди нерухомого майна №2323 продовжено до 31.12.2018 року.

Як зазначає позивач, відповідачем порушено умови підп. 2.2.5 п.2.2. договору оренди, а саме відповідач не здійснив поточний ремонт приміщення та разом з цим заподіяв майнової шкоди під час користування нерухомим майном.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до судового експерта Шлапак С.Л., який згідно висновку експерта №1/1-20 від 12.03.2020 року встановив вартість відновлювального ремонту орендованого приміщення для ліквідації пошкоджень, утворених під час користування та звільнення приміщення орендарем та проведення поточного ремонту, що складає 34792,00 грн., які позивач просить стягнути як завдані збитки.

При прийнятті рішення суд врахував наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Частиною 2 статті 224 ГК України встановлено, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди та її розміру, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) законних інтересів іншої особи. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередковаий) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Частиною 1 ст. 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу (ч. 1 ст. 284 ГК України).

Договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено (ч.2 ст. 291 ГК України).

Відповідач вказує, що у зв`язку з закінченням строку дії договору оренди нерухомого майна №2323 від 30.12.2016 року ПрАТ "СК "Провідна" на виконання умов п. 5.5. договору, у присутності трьох осіб, було складено Акт від 05.02.2019 року щодо повернення приміщення (нерухомого майна) із оренди.

Відповідач звертає увагу, що Акт від 05.02.2019 року був направлений позивачу та отриманий ним 09.02.2019 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням. Відповіді, заперечень чи претензій щодо змісту отриманого акту, щодо відшкодування завданої орендованому майну майнової шкоди позивач відповідачу не пред`являв.

У відповіді на відзив позивач вказує, що Акт від 05.02.2019 року було укладено в односторонньому порядку, без огляду приміщення позивачем.

Суд звертає увагу на те, що рішенням господарського суду Полтавської області у справі №917/903/19 від 10.09.2019 року, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 року, досліджувався зміст даного Акту від 05.02.2019 року.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що орендодавцем Акт від 05.02.2019 року отриманий 09.02.2019 року, повернутий з зауваженнями чи мотивами відмови від підписання не було. Тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про можливість оцінити та прийняти даний Акт, як належний доказ повернення майна з оренди за договором оренди нерухомого майна №2323 від 30.12.2016 року. Посилання позивача на обставини, що після 09.02.2019 року орендар користувався майном, є необґрунтованими та недоведеними.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, твердження позивача щодо заподіяння майнової шкоди нерухомому майну під час користування ним спростовуються відсутність заперечень чи претензій щодо змісту акту від 05.02.2019 року про повернення майна з оренди.

Крім того, суд звертає увагу на те, що висновок експерта №1/1-20 від 12.03.2020 року, згідно якого визначено розмір збитків, не може вважатися належним та допустимим доказом у оскільки його складено більше ніж через рік після повернення майна за актом від 05.02.2019 року, та здійснений на особисте замовлення позивача.

Частиною 1 ст. 76 ГПК України визначено, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом ст. 1166 ЦК України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

Інших доказів, які свідчили б про невиконання або неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків, або порушення прав позивача і, відповідно, понесення у зв`язку із цим збитків з боку позивача, суду не надано.

Таким чином, позивач не надав суду належних доказів протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) відповідача, що призвело до понесення позивачем збитків на заявлену суму, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками та не доведено вину відповідача у спричинених збитках.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 06.10.2020 року.

Суддя Іванко Л.А.