РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.10.2020Справа № 910/7546/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні

справу № 910/7546/20

за позовом ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник 7"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик"

про визнання договору недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явились;

від відповідача-2: Дятленко О.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник 7"; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик" про визнання недійсним договору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що Договір про надання послуг № 300-ПР24/05/2019-б від 24 травня 2019 року, підписаний між ТОВ "Будівельник 7" та ТОВ "Оріон-Логістик", було укладено директором ТОВ "Будівельник 7" з перевищенням повноважень і без згоди загальних зборів учасників товариства, чим порушено корпоративні права позивача, як єдиного засновника відповідача-1 та призвело до зміни обсягу майнових прав позивача щодо отримання частини прибутку від діяльності підприємства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7546/20; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Судове засідання призначено на 09.07.2020.

30.06.2020 до суду від відповідача-2 надійшов відзив, а від відповідача-1 - клопотання про відкладення розгляду справи.

У відзиві відповідач-2 проти позову заперечив, з підстав того, що у тексті Договору зазначений чіткий перелік робіт, порядок та розміри оплати, а також будучи впевненим у наявності належного обсягу повноважень у директора (після надання ним копії статуту, в якому обмеження стосувалися виключно договорів відчуження майна товариства), а також враховуючи той факт, що у ЄДР була відсутня чітка інформація з зазначенням саме обмеження керівника на укладання будь-яких угод, договорів та контрактів, сума яких перевищує 50 000,00 грн, сторони уклали спірний Договір та скріпили його печатками. З огляду на зазначене, відповідач-2 стверджує, що ТОВ «Оріон-Логістик» вступило у господарські правовідносини з ТОВ «Будівельник 7» діяло добросовісно та розумно, достеменно не знаючи про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень. Також, оскільки директором ТОВ «Будівельник 7» Некриловим С. О. було підписано акти наданих послуг, оплачено частково вартість отриманих робіт, відповідач-2 вважає, що оспорюваний правочин було схвалено. А у зв`язку з тим, що ТОВ «Будівельник 7» не повністю розрахувався за надані послуги, ТОВ «Оріон-Логістик» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості. Ухвалою від 23.03.2020 року було відкрито провадження по справі No910/3972/20. На думку відповідача-2 даний позов подано ОСОБА_1 виключно з метою ухилення від відповідальності за неналежне виконання ТОВ «Будівельник 7» своїх грошових зобов`язань перед ТОВ «ОріонЛогістик».

07.07.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 09.07.2020 оголошено відкладення на 06.08.2020.

Присутній у підготовчому засіданні 06.08.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача-2 проти позову заперечив.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання для розгляду справи по суті призначити на 03.09.2020.

26.08.2020 на адресу господарського суду від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

01.09.2020 на адресу господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Присутній у судовому засіданні 03.09.2020 представник відповідача-2 щодо відкладення розгляду справи не заперечував.

В судовому засіданні 03.09.2020 оголошено відкладення на 01.10.2020.

01.10.2020 на електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. При цьому, у вказаному клопотанні позивач позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача-2 проти позову заперечив.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився. Відповідач-1 належним чином повідомлений про дату і час проведення судового засідання, що підтверджується залученим до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приписами ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач-1 у строк, встановлений ст. 165 ГПК, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 01.10.2020, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник-7» (далі - Товариство), що підтверджується витягом з ЄДРПОУ та копією Статуту товариства.

20.05.2020 позивачем були проведені загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник-7», на яких заслухано звіт Директора Некрилова С.О. про фінансово-економічні результати діяльності Товариства за 2019 рік та перший квартал 2020 року.

Як зазначає позивач, зі звіту директора йому стало відомо про укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельник 7» (за Договором - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оріон-Логістик» (за Договором - Виконавець) Договору про надання послуг № 300-ПР24/05/2019-б від 24 травня 2019 року (надалі - Договір).

Позивач вважає, що вказаний Договір підлягає визнанню недійсним з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Виконавець зобов`язується в порядку та на умовах цього Договору надати комплекс послуг Замовнику з організації роботи, забезпечення з експлуатації та технічного обслуговування баштовим краном, що гідравлічно самомонтується, виробництва Франція, марки Potain IGO 50, стріла довжиною 40 м. (надалі Обладнання) на об`єкті: «Реконструкція об`єктів Київського зоологічного парку загальнодержавного значення на проспекті Перемоги, 32 у Шевченківському районі м. Києва, (надалі - Об`єкт).

Згідно з п. 2.1.1. Договору вартість виконання робіт Обладнанням в погодженому із Замовником режимі становить: 350,00 грн. (триста п`ятдесят гри. 00 коп.) за одну годину роботи, з яких ПДВ 20% складає: 58,33 грн. (п`ятдесят вісім гривень 33 коп.) за одну годину роботи Вартість Робіт Обладнанням за місяць формується за фактично відпрацьовані дні із розрахунку 3500.00 грн. (три тисячі п`ятдесят грн. 00 коп.) в тому числі ПДВ 20% за 1 (один) робочий день та не може становити менше 90000,00 грн. (дев`яносто тисяч грн. 00 коп.) в тому числі ПДВ 20% на місяць, крім днів простою з вини Виконавця.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що вартість Робіт, які підлягають виконанню за п. п. 1.1.1. - 1.1.5. Цього Договору, та порядок проведення розрахунків між Сторонами за виконання зазначених робіт, визначається Сторонами у Зведеному розрахунку етапів виконання робіт (Додаток № 1 до Договору) за розцінками, зазначеними для Обладнання.

Замовник щомісячно проводить оплату виконаних Виконавцем та прийнятих Замовником Робіт (п. 3.1. та п. 3.2. цього Договору) за минулий місяць на підставі підписаних Сторонами Актів приймання-передачі виконаних робіт (п.2.5.Договору).

На виконання договору Позивачем станом на 20.05.2020 року на рахунок Відповідача було сплачено 293 060 грн. за надання послуг, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до пунктів 7.2, 7.4, 75, 7.12, 7.13, 7.14 Статуту ТОВ «Будівельник 7» виконавчий орган Товариства в особі директора Товариства (надалі - Директор) здійснює управління поточною діяльністю Товариства в межах компетенції та з урахуванням обмежень, визначених цим Статутом; до компетенції Директора належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю Товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції Загальних зборів; Директор вправі самостійно укладати контракти, угоди, підписувати правочини, договори, контракти, угоди, крім тих, що перевищують суму 50 000 грн; Директор не має права самостійно укладати та підписувати будь-які правочини, договори, контракти, угоди щодо реалізації матеріалів та будь-яких інших договорів, сума чи вартість яких перевищує 50 000 грн.

Відповідно до п. 7.14 Статуту ТОВ «Будівельник 7» підписання будь-яких правочинів, договорів, контрактів, угод, сума чи вартість яких перевищує 50 000 грн можливе лише після прийняття рішень загальних зборів учасників Товариства щодо схвалення вищезазначених правочинів, договорів, контрактів та угод.

Рішень загальних зборів учасників ТОВ «Будівельник 7» щодо надання директору товариства повноважень на укладення та підписання договору про надання послуг №300ПР24/05/2019-б від 24 травня 2019 року з ТОВ «Оріон-Логістик» не приймалося, а отже укладення спірного договору не було схвалено особою, уповноваженою на такі дії відповідно до закону та установчих документів товариства.

Позивач вважає, що укладаючи спірний договір, директор ТОВ «Будівельник 7» діяв з перевищенням наданих йому Статутом товариства повноважень без відповідного рішення загальних зборів товариства щодо схвалення укладення оспорюваного Договору.

При цьому, оспорюваний Договір містив посилання на редакцію Статуту, яка встановлювала відповідні обмеження повноважень, що свідчить про те, що відповідач-2 знав про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

У той же час, укладення договору без рішення зборів учасників товариства свідчить про відсутність внутрішньої волі юридичної особи на укладення цих правочинів, внаслідок чого вказаний договір має бути визнаний судом недійсним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього ж Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього ж Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Тобто недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Відтак задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України фізичні особи, які не є підприємцями, мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Разом з тим, суд зазначає, що порушення прав самого товариства внаслідок укладання спірного договору не можна вважатись порушенням корпоративних прав учасника товариства. Ці поняття не є тотожними. Отже, учасник звертається до суду з таким позовом не за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів, а за захистом прав та інтересів товариства, що суперечить частині 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України.

Згода загальних зборів товариства на укладення договору є згодою органу управління товариства, який діє від його імені. Повноваження органу управління товариства (на надання зазначеної згоди), який діє від імені товариства, не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які діяти від імені товариства не мають права. Підписання виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника.

Отже, суд вважає, що укладення спірного договору є не прямим порушенням прав позивача на участь у товаристві та управлінні ним, а наслідком господарської діяльності товариства та результатом розпорядження юридичною особою власним майном.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що розглядаючи справи у спорах, що виникли між господарським товариством та одним із його учасників, суди мають враховувати, що інтереси товариства можуть не збігатися з інтересами окремих його учасників, а інтереси учасників товариства також не завжди збігаються (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 та від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16). Тому, вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, суди мають враховувати баланс інтересів усіх учасників і самого товариства, уникати зайвого втручання в питання діяльності товариства, які вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників товариства, надавати оцінку добросовісності інших учасників, права яких в разі задоволення позовних вимог можуть бути порушені.

Згідно з частиною 2 статті 92 Цивільного кодексу України лише у випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Зокрема, такий спосіб здійснення дієздатності юридичної особи передбачається стосовно повних і командитних товариств (частини 1 статті 122; частини 1 статті 133 Цивільного кодексу України).

Натомість, у даній справі відповідачем є господарське товариство у формі товариства з обмеженою відповідальністю, що має свої особливості щодо управління цим товариством, прав та відповідальності його учасників.

У частині 1 статті 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що учасники товариства мають такі права: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; 2) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; 3) брати участь у розподілі прибутку товариства; 4) отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість. Учасники товариства можуть мати інші права, передбачені законом та статутом товариства.

Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не передбачає права учасника товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю оспорювати в судовому порядку значний правочин товариства, який вчинений з порушенням порядку надання згоди уповноваженими на те органами товариства. Не передбачено таке право учасника і в статуті товариства.

У такому разі визначено, що посадові особи товариства, винні у порушенні порядку вчинення значних правочинів та/або правочинів із заінтересованістю, солідарно відповідають за збитки, завдані товариству (статті 44, 45 Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Відповідно, належним та ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є подання похідного позову в інтересах юридичної особи до директора про стягнення збитків, що відповідає частині 2 статті 4, пункту 12 частини 1 статті 20 і статті 54 Господарського процесуального кодексу України.

Обмеження (позбавлення) позивача у праві на оскарження правочину, вчиненого товариством, не є порушенням його права на доступ до суду, оскільки у такому разі позов фактично подається не в інтересах самого позивача, а в інтересах самого товариства, що і має наслідком відмови у позові.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки укладенням спірного договору право позивача не порушене, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 09.10.2020.

Суддя А.І. Привалов