ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" жовтня 2020 р. Cправа № 902/419/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Яремчук Ю.О., розглянувши в судовому засіданні без явки представників сторін, за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фесіт Юнайтед" (вул. Моряків-десантників, буд. 40, м. Вилкове, Кілійський р-н, Одеська обл., 68355)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Вінниця" (вул. Сергія Зулінського, буд. 30, офіс 26, м. Вінниця, 21022)

про стягнення 372600 грн.,

В С Т А Н О В И В :

28.04.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фесіт Юнайтед" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Вінниця" про стягнення 372 600, 00 грн., з яких: 300 000, 00 грн. - заборгованість за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № 15/07/19 від 15.07.2019 р., 72600, 00 грн. - штраф.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 902/419/20 розподілено судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 29.04.2020 р. позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

12.05.2020 р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків до позовної заяви, яка судом прийнята, як така, що подана в строк встановлений ухвалою суду від 29.04.2020 р.

Ухвалою суду від 14.05.2020 р. відкрито провадження у справі № 902/419/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 15.06.2020 р.

09.06.2020 року від позивача до суду надійшла заява від 02.06.2020 року про забезпечення позову, в задоволенні якої суд ухвалою від 09.06.2020 року відмовив.

Також 09.06.2020 року від позивача надійшла до суду заява про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 300 000, 00 грн. - заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № 15/07/19 від 15.07.2019 р., 72600, 00 грн. - штрафу, 6640,00 грн. - судового збору (враховуючи судовий збір за подання заяви про забезпечення позову) та 5000,00 грн. - 5000,00 грн. - витрат на правову допомогу.

За результатами проведеного судового засідання - 15.06.2020 року суд вирішив з власної ініціативи продовжити строк підготовчого провадження у справі, у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України, на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 26.08.2020 року, як наслідок судом винесено ухвали, які було занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 15.06.2020 р. повідомлено учасників справи про підготовче засідання у справі, що відбудеться 26.08.2020 р.

За результатами проведеного судового засідання - 26.08.2020 року суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті, як наслідок судом винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою від 26.08.2020 року було повідомлено учасників справи про судовий розгляд справи по суті, що відбудеться 08.09.2020 року.

01.09.2020 року позивач подав до суду заяву від 27.08.2020 року про розгляд справи 08.09.2020 року без участі його представника, у зв"язку із визнанням позову відповідачем. У вказаній заяві позивач підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

01.09.2020 року від відповідача до суду надійшла заява від 31.08.2020 року про розгляд справи 08.09.2020 року без участі його представника. У вказаній заяві відповідач уточнені (збільшені) позовні вимоги визнав в повному обсязі та зобов"язався погасити борг у повному обсязі до 01.11.2020 року.

08.09.2020 р. судове засідання у даній справі не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Яремчука Ю.О. на лікарняному.

Станом на 14.09.2020 р. суддя Яремчук Ю.О. приступив до роботи, тому ухвалою від 14.09.2020 року повідомлено учасників справи про судовий розгляд справи по суті, що відбудеться 05.10.2020 року.

На визначену судом дату представники сторін не з"явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання сторони були повідомлені належним чином ухвалою суду від 14.09.2020 року, яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією, та отримана позивачем - 25.09.2020 року, відповідачем - 22.09.2020 року.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про дату, час та місце судового слухання, але останні не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні.

При цьому, ст.ст. 42, 46 ГПК України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми ст.ст. 182, 183 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши в судовому засіданні заяву позивача, яка надійшла до суду 09.06.2020 р. про збільшення позовних вимог, суд зазначає, що позивач фактично збільшив розмір судових витрат.

Розглянувши в судовому засіданні заяву відповідача від 31.08.2020 року, яка надійшла до суду 01.09.2020 року, про визнання відповідачем в повному обсязі уточнених (збільшених) позовних вимог та зобов"язання погасити борг у повному обсязі до 01.11.2020 року, яка підписана директором відповідача Очкур С.І., господарський суд дійшов до висновку, що директор, наділений повноваженнями на визнання позову і таке визнання відповідає фактичним обставинам справи, які підтверджуються наявними у справі доказами, не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, тому визнання позову про стягнення 300 000, 00 грн. - заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № 15/07/19 від 15.07.2019 р., 7260, 00 грн. - штрафу підлягає прийняттю господарським судом.

При визнанні відповідачем позову суд зважає на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник в повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд розглянув матеріали справи, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави заявлених позовних вимог посилається на укладення з відповідачем Договору про надання поворотної фінансової допомоги № 15/07/19 від 15.07.2019 року, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Фесіт Юнайтед" надало позику Товариству з обмеженою відповідальністю "Авангард - Вінниця" в розмірі 300 000, 00 грн.

Позивач посилається на неналежне виконання договірних зобов`язань та зазначає про їх порушення зі сторони відповідача.

Тому, ТОВ "Фесіт Юнайтед" просить стягнути на свою користь суму перерахованих грошових коштів та штраф.

Матеріали справи містять заяву відповідача про визнання позову.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що між сторонами виникли майно - господарські зобов`язання, засновані на укладеному Договорі про надання поворотної фінансової допомоги № 15/07/19 від 15.07.2019 року.

В п.1.1. Договору сторони домовилися, що Позикодавець (позивач) надає поворотну фінансову допомогу, а відповідач зобов"язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до п. 2.2., п. 2.3. Договору поворотна фінансова допомога надається на безоплатній основі та підлягає поверненню до 31.07.2019 року.

На виконання взятих зобов"язань позивач перерахував на рахунок відповідача 300 000, 00 грн. фінансової допомоги на зворотній підставі, що підтверджується платіжним дорученням № 3889 від 16.07.2019 р. і визнається відповідачем.

Доказів повернення 300 000, 00 грн. фінансової допомоги відповідачем не надано.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 03/01 від 03.01.2020 року негайно повернути фінансову поворотну допомогу в розмірі 300 000, 00 грн. Проте матеріали справи не містять доказів реагування на вказану претензію.

З урахування встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 4.2. Договору у разі прострочення відповідачем зобов"язання по виконанню договору більше ніж на 10 днів, нараховується штраф в розмірі 0, 1% від суми за кожний день прострочення.

Оскільки, відповідачем у визначений договором строк не повернуто суму позики, то відбулося прострочення виконання грошових зобов`язань зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард - Вінниця".

Суд здійснивши перевірку розрахунку штрафу дійшов висновку про задоволення штрафу в розмірі 72 000,00 грн., оскільки, позивачем невірно визначено початок застосуваня періоду нарахування штрафу відповідачу. (період з 13.08.2019 - 21.04.2020р.р.)

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 300 000,00 грн. - коштів наданих у позику правомірною та обґрунтованою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду жодного належного, допустимого, достовірного та вірогідного доказу на спростування позовних вимог позивача щодо стягнення 300 000,00 грн. - заборгованості та 72 000,00 грн. - штрафу. Зазначені позовні вимоги відповідач визнав в повному обсязі.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача, тому майнові інтереси позивача підлягають судовому захисту.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково.

Понесені позивачем витрати на судовий збір за подачу позову в сумі 5580,00 грн. підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Судовий збір сплачений позивачем за подання заяви про забезпечення позову в сумі 1051, 00 грн., залишити за позивачем, оскільки ухвалою від 09.06.2020 року відмовлено в забезпеченні позову.

Окрім того, суд, розглядаючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000, 00 грн. враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Матеріали справи містять лише договір - доручення № 12 про надання правової допомоги від 02.12.2019 року та ордер на надання правничої (правової) допомоги позивачу адвокатом Споришевим М.О. № 667918 від 15.06.2020 року.

В наданому суду договорі - дорученні № 12 про надання правової допомоги від 02.12.2019 року вказано, що на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару. Гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору (п. 4.1., 4.2. вказаного договору).

Верховний Суд у своїй постанові від 14.05.2019 року по справі 922/576/18 зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах: № 911/3533/17 від 27.11.2018 року, № 910/10483/18 від 29.05.2019 року, № 916/1340/18 від 25.06.2019 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 821/1594/17, належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи, у яких конкретизовано справу, в якій таку допомогу надано.

Разом з тим матеріали справи не містять, ані додаткової угоди, вказаної в п.4.2. договору - дорученні № 12 від 02.12.2019 року про надання правової допомоги; ані акту виконаних робіт (наданих послуг) за таким договором, де було б визначено розмір та порядок обчислення адвокатського гонорару, порядок виплати; ані розрахунку таких витрат; ані детального опису робіт. При цьому ч. 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, беручи до уваги відсутність документального підтвердження правової підстави понесених витрат на правову допомогу та розрахунку вказаних витрат, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про відшкодування таких витрат за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13-15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76 - 79, 86, 91, 123, 128, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 - 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Вінниця", (вул. Сергія Зулінського, буд. 30, офіс 26, м. Вінниця, 21022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фесіт Юнайтед", (вул. Моряків-десантників, буд. 40, м. Вилкове, Кілійський р-н, Одеська обл., 68355) 300 000,00 грн. - заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № 15/07/19 від 15.07.2019 р., 72000, 00 грн. - штрафу та 5580,00 грн. - на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 1051,00 грн. та 5000, 00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу - залишити за позивачем.

6. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повний текст рішення складено 13 жовтня 2020 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Моряків-десантників, буд. 40, м. Вилкове, Кілійський р-н, Одеська обл., 68355)

3 - відповідачу (вул. Сергія Зулінського, буд. 30, офіс 26, м. Вінниця, 21022)