ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"28" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1665/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.А. Липі

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Департамента комунальної власності Одеської міської ради (вул. Артилерійська, 1, Одеса, 65039) до відповідача: ГРОМАДСЬКА ОРГАНІЗАЦІЯ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ГРУПА МЕДІАЦІЇ" (вул. АКАДЕМІКА ВІЛЬЯМСА, будинок 54/3, кв. 84, Одеса, 65015) про стягнення 318058,58 грн.;

за участю представників:

від позивача: Коваль І.В.- довіреність

від відповідача: Фельман О.А.- довіреність

ВСТАНОВИВ:

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до ГРОМАДСЬКА ОРГАНІЗАЦІЯ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ГРУПА МЕДІАЦІЇ", в якому просить господарський суд: про стягнення 318058,58 грн..

Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 526, 785, 795, ЦК України, Законом України Про оренду державного та комунального майна.

Ухвалою суду від 15.06.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

06.08.2020р.відповідач надав відзив на позов відповідно якого просить суд відмовити позивачу в задоволені позову з підстав зазначених у відзиві.

14.09.2020р. позивачем надана відповідь на відзив відповідно якої заперечення відповідача які викладені у відзиві на позов вважає не обгрунтованими тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 14.09.2020р. закрито підготовче провадження та розпочато судовий розгляд по суті.

По справі оголошувалась перерва до 28.09.2020р. про що було зазначено в протоколі судового засідання від 14.09.2020р..

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні, яке відбулось 28.09.2020року, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

07.04.1999р. між Представництвом по управлінню комунальною власністю (нині Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Орендодавець, позивач) та Одеською обласною групою медіації (нині - Громадської організації Одеська обласна група медіації, Орендар, відповідач) укладений договір оренди нежитлового приміщення №27/60, згідно з яким Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне володіння та користування приміщення загальною площею 268 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, проспект Гагаріна,23/4 з метою розміщення організації.

Відповідно до п.1.2 договору цей договір діє з 15.03.1999р. до 07.04.2002р.

Згідно з п.2.1 договору вступ Орендаря у володіння та користування приміщенням настає одночасно з підписанням сторонами договору оренди та акту приймання-передачі вказаного приміщення.

Згідно з п.4.6 договору Орендар зобов`язується в разі припинення договору оренди, повернути Орендодавцеві орендоване приміщення в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду.

Відповідно до п.9.2 договору зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться до договору, розглядаються сторонами на протязі 20 днів. Одностороння відмова від виконання договору та внесок змін не допускається.

В подальшому сторонами вносились зміни до договору оренди нежитлового приміщення №27/60 від 07.04.1999р., зокрема:

- Додаткове погодження №1 від 28.05.2001р., яким продовжено строк дії договору до 07.04.2007р., змінено площу орендованого приміщення з 268 кв.м. на 283,6 кв.м., встановлено розмір річної орендної плати 1,20 грн.;

- Додаткове погодження від 31.07.2007р., яким продовжено строк дії договору до 03.07.2010р., встановлено розмір річної орендної плати 1,20 грн.;

- Додаткове погодження від 03.08.2009р., яким змінено площу орендованого приміщення з 283,6 кв.м. на 284,3 кв.м., встановлено розмір річної орендної плати 1,20 грн.;

- Додаткове погодження від 23.05.2011р., яким продовжено строк дії договору до 31.12.2011р., встановлено розмір річної орендної плати 1,20 грн.;

- Додаткове погодження від 08.05.2012р., яким продовжено строк дії договору до 31.12.2012р., встановлено розмір річної орендної плати 1,20 грн.;

- Додатковий договір №6 від 08.01.2013р., яким продовжено строк дії договору до 31.12.2013р., встановлено розмір річної орендної плати 1,20 грн.;

- Додатковий договір №7 від 25.02.2014р., яким продовжено строк дії договору до 31.12.2014р., встановлено розмір річної орендної плати 1,20 грн.;

- Додатковий договір №8 від 17.01.2015р., яким продовжено строк дії договору до 31.12.2015р., встановлено розмір річної орендної плати 1,20 грн.;

- Додатковий договір №9 від 21.01.2016р., яким продовжено строк дії договору до 31.12.2016р., встановлено розмір річної орендної плати 1,20 грн.;

- Додатковий договір №10 від 23.12.2016р., яким продовжено строк дії договору з 01.01.2017р. по 31.12.2017р., встановлено розмір річної орендної плати 1,20 грн.;

- Додатковий договір №11 від 22.03.2018р., яким продовжено строк дії договору з 01.01.2018р. по 31.12.2018р., встановлено розмір річної орендної плати 1,20 грн., а також встановлено, що відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (з наступними змінами), орендна плата з 01.01.2019р. розраховується таким чином: розмір місячної орендної плати становить 6 804,97 грн. Перший абзац пункту 3.1 розділу 3 Орендна плата договору оренди №27/60 від 07.04.1999р. викладено в наступній редакції: 3.1.За орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату з 01.01.2018р. по 31.12.2018р. в розмірі 1 грн. в рік за все приміщення (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції). З 01.01.2019р. за орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що розрахована на 01.01.2018р. та становить 6804,97 грн. (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Як зазначає позивач, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Громадської організації Одеська обласна група медіації з позовом, в якому просить господарський суд:

- стягнути з Громадської організації Одеська обласна група медіації на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованість з орендної плати в сумі 74190,77 грн. та пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 8096,28 грн.;

- розірвати договір оренди нежитлового приміщення №27/60 від 07.04.1999р., укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацію Одеська обласна група медіації

- виселити Громадську організацію Одеська обласна група медіації з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 2834,3 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, просп. Гагаріна, 23/4 га користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

- стягнути з Громадської організації Одеська обласна група медіації на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради судовий збір у розмірі 5763 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області по справі № 916/2873/19, позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено частково. Виселено Громадську організацію Одеська обласна група медіації з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 284,3 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, просп. Гагаріна, 23/4 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Закрито провадження у справі №916/2873/19 в частині позовних вимог про стягнення з Громадської організації Одеська обласна група медіації 18,60 грн. Стягнуто з Громадської організації Одеська обласна група медіації на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач зазначає, що на момент подання позову, Відповідачем не передано у добровільному порядку - нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 284,3 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, просп. Гагаріна, 23/4 тому з Відповідача підлягає стягненню неустойка за прострочення виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди у розмірі подвійної орендної плати за кожен місяць прострочення, що за період з 01.01.2019 р. по 31.05.2020 р, яка складає 318 058.58 грн.

Отже, на підставі ст.ст. 526, 785, 795, ЦК України, ст. 193 ГК України, Законом України Про оренду державного та комунального майна Департамент звернувся в Господарський суд Одеської області з позовною заявою про стягнення боргу в розмірі 318 058,58грн. та про стягнення судових витрат.

Оцінивши надані докази у їх сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладений договір оренди на підставі якого відповідачу у строкове платне користування передане нерухоме майно, за користування яким відповідач зобов`язався сплачувати орендну плату за пільговою ставкою в розмірі 1 грн.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Протягом дії договору сторонами постійно вносились зміни щодо строку його дії із укладанням при цьому відповідних додаткових погоджень та додаткових договорів.

Останнім Додатковим договором №11 від 22.03.2018р. продовжено строк дії договору з 01.01.2018р. по 31.12.2018р., встановлено розмір річної орендної плати з 01.01.2018р. по 31.12.2018р. - 1,20 грн., а з 01.01.2019р. - 6804,97 грн. за базовий місяць оренди.

Як встановлено судом, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Громадської організації Одеська обласна група медіації з позовом, в якому просить господарський суд:

- стягнути з Громадської організації Одеська обласна група медіації на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованість з орендної плати в сумі 74190,77 грн. та пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 8096,28 грн.;

- розірвати договір оренди нежитлового приміщення №27/60 від 07.04.1999р., укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацію Одеська обласна група медіації

- виселити Громадську організацію Одеська обласна група медіації з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 2834,3 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, просп. Гагаріна, 23/4 га користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

- стягнути з Громадської організації Одеська обласна група медіації на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради судовий збір у розмірі 5763 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення №27/60 від 07.04.1999р. щодо сплати орендної плати.

Рішенням господарського суду Одеської області по справі № 916/2873/19, позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено частково. Виселено Громадську організацію Одеська обласна група медіації з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 284,3 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, просп. Гагаріна, 23/4 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Закрито провадження у справі №916/2873/19 в частині позовних вимог про стягнення з Громадської організації Одеська обласна група медіації 18,60 грн. Стягнуто з Громадської організації Одеська обласна група медіації на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради судовий збір у розмірі 1921 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач вважає, що судом у цій справі певні обставини визнано загальновідомими і, відповідно, за приписами ч.3 ст. 75 ГПК, такі обставини не потребують доказування.

Крім того, позивач зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 75 цього ж Кодексу обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Дійсно, згідно ч.3 ст. 75 ГПК загальновідомі факти доказуванню не підлягають. На практиці постає питання, які ж факти є загально відомими. Теоретично до таких фактів можна віднести ті, які відомі як сторонам по справі так і самому судді.

Як встановлено судом, рішення Господарського суду Одеської області від 10.01.2020 р. у справі № 916/2873/19 не містить жодного висновку щодо визнання будь-якого факту загальновідомим.

Крім того, в ході розгляду справи № 916/2873/19 не встановлювався факт перебування або не перебування Відповідача в нежитловому приміщенні після закінчення строку дії Договору оренди. Судом було застосовано наслідки припинення дії договору (виселення) з огляду на те, що закінчення дії договору кореспондується з суб`єктивним правом орендодавця щодо повернення об`єкта з оренди. Однак відсутність правових підстав для укладення акта приймання-передачі нежитлового приміщення з оренди (саме в зв`язку з відсутністю першого акта, яким би нежитлове приміщення передавалось в оренду), судом у справі № 916/2873/19 не досліджувалось в зв`язку з тим, як зазначено в судовому рішенні, що «обставини щодо складання акту приймання-передачі при прийнятті об`єкту в оренду не відносяться до предмету спору у даній справі»

За ст. 795 Цивільного кодексу України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Частина 1 статті 785 - у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з п. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

При цьому боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором. Зазначена норма міститься у п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України.

Отже, для стягнння з орендаря подвійну орендну плату відразу після закінчення строку договору оренди, необхідно зазначити конкретну дату повернення орендованого майна. У договорі має бути зафіксовано обов`язок орендаря повернути майно протягом певного строку із закінченням дії договору або на певну дату.

Пунктом 4.6. Договору оренди передбачено обов`язок орендаря «повернути Орендодавцеві орендоване приміщення в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду».

Зазначення будь-якого терміну виконання зобов`язання з повернення нежитлового приміщення з оренди у договорі відсутнє.

Щодо неустойки за прострочення повернення орендарем об`єкта оренди (ч. 2 ст. 785 ЦК України), необхідно також зазначити наступне:

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, що зумовлює вимогу щодо сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків та здійсненні своїх суб`єктивних прав. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України, обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Також, при розгляді спорів про стягнення неустойки судам необхідно враховувати, що право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна. Винятком з такого правила можуть бути, зокрема, підтверджені належними доказами неправомірні дії (бездіяльність) наймодавця, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна, про що зроблено висновок Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові 10.04.2018 у справі №910/9328/17 (пункт 11) та постанові 28.08.2018 у справі №913/155/17 (пункт 37).

Аналогійний висновок також міститься в постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 грудня 2019 року по справі № 910/20370/17.

В зазначеній постанові, зокрема, указано наступне: «За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з частиною 2 статті 785 ЦК України. Законодавцем у частині 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові 02.09.2014 у справі №3-85гс14, а також Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові 11.04.2018 у справі №914/4238/15, постанові 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та у постанові 09.09.2019 у справі №910/16362/18 (пункт 51), від якого колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає за необхідне відступати при розгляді справи №910/20370/17.

До предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі №910/1806/17.»

Сторонами в матеріали справи надано подано Акт обстеження нежитлового приміщення комунальної власності, розташованого за адресою: м. Одеса, пр. Гагаріна, 23/4 від 29.01.2019 р.. Зазначений Акт обстеження складено Позивачем після закінчення строку Договору оренди.

У Акті обстеження зазначено, що приміщення орендарем тривалий час не використовується.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач в період з 01.01.2019 по 30.05.2020р. користувався оспорюваним приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні будь-які обставини, які б свідчили про наявність вини Відповідача або не вчинення певних дій, що засвідчують виконання зобов`язання щодо звільнення приміщення Позивача.

Крім того, не вбачається у відповідача умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди тому , тому не можливе застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України.

Таким чином, не підлягає стягненню неустойка за прострочення виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди у розмірі подвійної орендної плати за кожен місяць прострочення, що складає 318058 грн.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Інші посилання позивача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволені позову Департамента комунальної власності Одеської міської ради до ГРОМАДСЬКОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ГРУПА МЕДІАЦІЇ" про стягнення 318 058,58 грн. відмовити повністю.

2. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача

Повний текст складено 08 жовтня 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов