ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 рокуСправа № 912/2193/20
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участі секретаря судового засідання Солдатової К.І. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/2193/20

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01601, м. Київ. вул. Б. Хмельницького, 6

до: Комунального підприємства "Теплоенергетик", 25491, м. Кропивницький, вул. Ливарна, 1

про стягнення 97 966 943,08 грн

Представники:

від позивача - Піун С.П., свідоцтво адвоката № 609 від 10.02.12, довіреність № 14-194 від 17.05.19 (в режимі відеоконференції);

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою, яка містить вимоги до Комунального підприємства "Теплоенергетик" (далі - КП "Теплоенергетик", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 97 966 943,08 грн, з яких: 84 168 603,02 грн основного боргу, 7 819 087,66 грн пені, 3 137 414,35 грн - 3% річних, 2 841 838,05 грн інфляційних втрат, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу № 5318/18-ТЕ-18 від 08.10.2018 в частині своєчасних розрахунків за поставлений природний газ.

Ухвалою від 13.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/2193/20 за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче засідання, сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.

30.07.2020 на адресу суду від КП "Теплоенергетик" надійшов відзив на позову заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у стягненні інфляційних втрат з підстав того, що розрахунок позивача не відповідає нормам законодавства, так як нараховано "інфляційні" на "інфляційні", а також просить зменшити розмір пені до 1 000,00 грн за наведених у відзиві підстав (а.с. 72-79).

07.08.2020 засобами електронного зв`язку позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач стверджує про правильність розрахунку інфляційних, посилаючись на практику Верховного Суду та математичний розрахунок інфляційних; вказує про безпідставність посилання відповідача на те, що розрахунки проводяться тільки з використанням рахунків із спеціальним режимом використання; вважає відсутніми підстави для зменшення пені, у зв`язку із значним періодом прострочення, вказано, що збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки, повідомлено про вплив стану розрахунків на фінансове становище позивача, можливість своєчасного і якісного надання послуг з поставки газу (а.с. 111-115).

11.08.2020 суд відкрив підготовче засідання у справі, в якому постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 29.09.2020.

29.09.2020 суд відкрив судове засідання з розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 29.09.2020 представником позивача, який брав участь в засіданні суду в режимі відеоконференції підтримано позовні вимоги повністю.

Представник відповідача в засідання суду не з`явився, натомість 29.09.20202 до суду надійшла заява КП "Теплоенергетик" про розгляд справи за відсутності його представника.

Розглянувши наявні у справі матеріали та дослідивши в судовому засіданні докази, заслухавши пояснення представника позивача, які наведено в обґрунтування підстав позову та заперечень проти позовних вимог, господарський суд встановив наступні обставини, які є предметом доказування у справі, та подані на їх підтвердження докази.

08.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та ДП "Кіровоградтепло" ТОВ "ЦНТІ УНГА" (Споживач) укладено договір постачання природного газу №5318/18-ТЕ-18 (далі - Договір) (а.с. 17-27), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах Договору.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06.03.2019 постановлено змінити тип публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з публічного на приватне та перейменування його в акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

За пунктом 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 2.1. Договору (з урахуванням Додаткових угод № 6 від 20.03.2019 та № 8 від 22.04.2019) постачальник передає споживачу з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) газ обсягами, згідно наведеної у п. 2.1. таблиці.

Згідно умов Договору, приймання-передача природного газу оформлюється актом приймання-передачі (пункт 3.7.Договору).

В розділі 4 Договору в редакції Додаткової угоди № 4 від 26.11.2018 сторонами узгоджено ціну газу.

Так, згідно з пунктом 4.2. Договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 6 235,51 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість -7 482,61 грн.

Пунктом 4.3. Договору (з урахуванням Додаткової угоди № 4 від 26.11.2018) визначено, що загальна вартість цього Договору дорівнює вартості фактично використаного за цим Договором природного газу.

Оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 5.1.. Договору в редакції Додаткової угоди № 4 від 26.11.2018).

У разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 5.1., 5.6. цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахованої від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (пункт 7.2. Договору в редакції Додаткової угоди № 4 від 26.11.2018).

Додатковою угодою № 4 від 26.11.2018 сторони змінили строк дії Договору, передбачивши, що Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника і діє в частині постачання природного до 30.04.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 4 від 26.11.2018).

Договір та Додаткові угоди до нього підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

На виконання умов Договору позивач в період грудень 2018 - квітень 2019 передано ДП "Кіровоградтепло" ТОВ "ЦНТІ УНГА" природний газ на загальну суму 149 467 090,24 грн, про що складено акти приймання-передачі природного газу, а саме: акт від 31.12.2018 на суму 37 518 639.66, акт від 31.01.2019 на суму 41 059 104,86 грн, акт від 28.02.2019 на суму 33 682 895,60 грн, акт від 31.03.2019 на суму 30 457 298,71 грн акт від 30.04.2019 на суму 6 749 151,41 грн (а.с. 45-49).

Вказані акти підписано обома сторонами без зауважень та згідно розрахунку і наданих позивачем до справи операцій по Договору, оплата за отриманий природний газ здійснена ДП "Кіровоградтепло" ТОВ "ЦНТІ УНГА" частково і з порушенням договірних строків оплати на суму 65 298 487,22 грн (а.с. 53-60).

Таким чином, Споживачем не сплачено вартість отриманого газу на суму 84 168 603,02 грн.

18.10.2019 між АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Кредитор), ДП "Кіровоградтепло" ТОВ "ЦНТІ УНГА" (Первісний боржник) та КП "Теплоенергетик" (Новий боржник) укладено договір про переведення боргу № 18/6242/19, згідно п. 1.1. якого за згодою Кредитора первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором про постачання природного газу від 08.10.2018 № 5318/18-ТЕ-18, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та змінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Згідно п. 2.1. Договору про переведення боргу сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладення даного Договору дорівнює 84 168 603,02 грн.

Також сторонами погоджено, що до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у п. 2.1., а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором постачання природного газу від 08.10.2018 № 5318/18-ТЕ-18 (п. 3.1. Договору про переведення боргу).

Таким чином, за розрахунком АТ "НАК "Нафтогаз України" станом на дату подання позову КП "Теплоренергетик" не сплачено вартість отриманого природного газу в сумі 84 168 603,02 грн та, крім того, за порушення строків оплати АТ "НАК "Нафтогаз України" нараховано пеню в розмірі 7 819 087,66 грн, 3 137 414,35 грн 3% річних та 2 841 838,05 грн інфляційних втрат, що є предметом стягнення згідно поданого позову.

Норми права, які застосовано судом, та мотивована оцінка доводів сторін і поданих доказів.

Відповідно до статей 11, 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та статей 174, 193 Господарського кодексу України, в силу яких договір є підставою виникнення зобов`язань, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно загальних положень про купівлю-продаж (ст. ст. 662-663, 689, 691-692 Цивільного кодексу України), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором та у встановлений договором строк. В свою чергу, покупець зобов`язаний прийняти товар та оплатити його за ціною, встановленою в договорі та в обумовлений строк.

На підставі наведеного, відповідач зобов`язаний оплатити повну вартість отриманого газу в установлений Договором строк.

За розрахунком позивача, підтвердженим матеріалами справи, заборгованість відповідача з оплати вартості поставленого газу за Договором № 5318/18-ТЕ-18 від 08.10.2018 становить 84 168 603,02 грн.

Відповідач розрахунок позивача та наявність зобов`язання з оплати вартості поставленого природного газу не заперечив.

З підстав наведеного позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 84 168 603,02 грн, що є вартістю поставленого газу за Договором, визнаються судом обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання.

В силу положень частини другої статті 193, статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217, ч. 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання є нарахування процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат. Так, згідно частини другої наведеної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень статей 524, 533, 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Період нарахування вказаних платежів законодавством не обмежений та здійснюється протягом всього часу існування прострочки виконання грошового зобов`язання.

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

У п. 7.2 Договору сторони узгодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з розрахунком позивача (а.с. 7-14) сума пені та 3% річних за невчасну сплату заборгованості за газ, отриманий у грудні 2018 за період з 26.01.2019 по 02.04.2019 складає 424 055,76 грн пені та 83 148,18 грн 3% річних; у січні 2019 за період з 26.02.2019 по 25.08.2019 пеня складає 1 940 191,12 грн, за період з 26.02.2019 по 25.05.2020 складає 679 113,97 грн 3% річних; у лютому 2019 за період з 26.03.2019 по 25.09 2019 складає 2 597 920,20 грн пені та за період з 26.03.2016 по 25.05.2020 складає 1 182 131,19 грн 3% річних; у березні 2019 за період з 26.04.2019 по 25.10.2019 складає 2 336 366,8 6грн пені та за період з 26.04.2019 по 25.05.2020 складає 991 322,48 грн 3% річних; у квітні 2019 за період з 28.05.2019 по 27.11.2019 складає 520553,72 грн пені та за період з 28.05.2019 по 25.05.2020 201 698,53 грн складає 3% річних.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку пені порушень норм чинного законодавства та умов договору судом не встановлено. Нарахування пені проведено у відповідності до встановленого договором розміру (15,3% річних), що не перевищує подвійну облікову ставку НБУ.

Суд перевірив розрахунок пені та 3% річних за зобов`язаннями грудня 2018 - квітня 2019 вважає його обґрунтованим та арифметично правильним, а суми нарахованих пені та 3% річних за вказані періоди такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач не погодився з розрахунком інфляційних в частині здійснених нарахованих інфляційних втрат на суму несвоєчасно погашеного відповідачем боргу, який включає основний борг, скорегований на індекс інфляції за попередній місяць ("інфляційні" на "інфляційні").

Господарський суд відхиляє наведені заперечення відповідача з підстав наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період.

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.

Отже, при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

З підстав викладеного суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат згідно розрахунку позивача в загальному розмірі 2 841 838,05 грн за періоди:

- лютий-березень 2019 по зобов`язанню грудня 2018;

- березень 2019 -квітень 2020 по зобов`язанню січня 2019;

- квітень 19-квітень 2020 по зобов`язанню лютого 2019;

- травень 2019-квітеь 2020 по зобов`язанню березня 2019;

- червень 2019- квітень 2020 по зобов`язанню квітня 2019.

Щодо зменшення розміру пені, про що у відзиві просить відповідач, господарський суд зазначає наступне.

Відповідач просить зменшити розмір пені до 1 000,00 грн, мотивуючи підстави для вказаного збитковістю підприємства, стратегічним значенням підприємства для міста Кропивницького. Зазначено, що основним джерелом доходів КП "Теплоенергетик" є кошти, що надійшли за надані послуги теплопостачання, тоді як такі кошти сплачуються споживачами несвоєчасно та по ним наявна заборгованість, крім того тарифи є економічно необґрунтованими.

Відповідач також вказує, що КП "Теплоенергетик" самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунки зі спеціальним режимом використання, та оплатити з таких рахунків відповідних послуг, залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів.

Відповідачем повідомлено, що згідно рішення міської ради міста Кропивницького від 06.11.2018 № 1942 за КП "Теплоенегретик" закріплено на праві господарського відання ЦМК, який повернуто з оренди Дочірнього підприємства "Кіровоградтепло" ТОВ "Центр науково-технічних інновацій української нафтогазової академії", що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з обслуговуванням такого комплексу. Вказано про укладення договорів про переведення боргу, за якими на КП "Теплоенергетик" переведено борги вказаного підприємства з метою врегулювання питань, пов`язаних з підготовкою до опалювального сезону.

Зазначено про накладення арештів на всіх рахунки відповідача у виконавчих провадженнях через примусове виконання інших рішень судів.

Позивач, в свою чергу, заперечив проти зменшення пені, вказуючи на те, що відповідач не позбавлений можливості проводити розрахунки за спожитий газ не обмежуючись виключним використанням коштів на рахунках зі спеціальним режимом використання.

Також позивач наголошує, що відповідачем не надано доказів, що б свідчили про відсутність коштів на рахунках, відсутність майна, загрозу банкрутства тощо. Відповідачем не надано і будь-яких доказів проведення судової/позасудової роботи з контрагентами щодо прискорення розрахунків за отриманий товар, що свідчить про пасивну поведінку підприємства (додана до відзиву довідка не може слугувати належним доказом, складена одноособово, не підтверджена відповідними доказами).

Не є належною і достатньою підставою для зменшення пені і посилання відповідача на невідповідність тарифів. Дане твердження має декларативний характер та не доведене належними доказами.

У разі наявності порушених прав та інтересів відповідач не позбавлений права на захист у передбаченому законодавством порядку даних прав та інтересів. Позивач звертає увагу, що відповідач, однак, не надав суду жодної інформації щодо будь-яких заходів для усунення спірних нормативів.

Статтею 15 Закону України "Про ціни та ціноутворення" встановлено, що Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів. Установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.

Отже, даним Законом передбачено, що за встановлення цін, тарифів, нормативів, нижчих за економічно обґрунтовані відповідальність покладена саме на органи державної влади, прописаний обов`язок компенсувати різницю між такими розмірами.

Положенням ст. 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Однак, декларуючи відповідні дії державних органів, що порушили інтереси, відповідач, всупереч положенням ст. 617 ЦК України, Закону України Про ціни та ціноутворення фактично бажає покласти на Відповідача негативні фінансові наслідки та не вчиняє дій з захисту порушених прав та інтересів.

Позивач просить також врахувати, що Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України.

Так, основним нормативним документом, що регулює порядок та умови постачання природного газу та виділення номінацій захищеним споживачам у опалювальний період 2017-2018 років є постанова Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 року №187, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положення про ПСО).

Згідно з п.п. 4 п. 3 Положення встановлено обов`язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для всіх категорій використання природного газу, в тому числі для виробництва електричної енергії такими виробниками, на умовах та порядку, що визначені Положенням про ПСО.

Таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Позивач зазначає, що держава, покладаючи на АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи до збитків.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2018 року по справі №826/6064/17, залишеним в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не визначення джерела фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини "державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини" (§ 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004).

Дослідивши доводи сторін щодо зменшення розміру пені, господарський суд враховує наступне.

У відповідності до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд враховує, що згідно ст. 520, 521 Цивільного кодексу України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Основними елементами чинності правочину, які наведені в ст. 203 Цивільного кодексу України, є те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, згідно вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи слідує, що КП "Теплоенергетик" підписано договір про переведення боргу № 18/6242/19 від 18.10.2019, за яким були прийняті зобов`язання первісного боржника, що виникли за Договором про постачання природного газу від 08.10.2018 № 5318/18-ТЕ-18, у тому числі, в частині сплати штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором.

Відповідач не доводить та не пояснює обов`язковість укладення зазначеного вище договору про переведення боргу в силу норм законодавства або певних конкретних обставин.

Таким чином, відповідач в жовтні 2019 року добровільно взяв на себе зобов`язанні іншого боржника, а тому наведення обґрунтувань щодо складного фінансового становища за результатами діяльності підприємства в 2019 році не оцінюється судом як підстава для зменшення пені в даному конкретному випадку.

Також суд враховує, що згідно наведених пояснень та наданих документів відповідач не доводить стан надходження коштів на рахунок зі спеціальним режимом використання для проведення розрахунків. Крім того, суд вважає слушними доводи позивача щодо того, що відповідач не позбавлений можливості проводити розрахунки не обмежуючись виключним використанням коштів на рахунках зі спеціальним режимом використання.

Згідно норм законодавства, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за будь-яких обставин та виконання договору не ставиться в залежність від виконання зобов`язань третіми особами.

Відповідач не доводить, що арешти накладено на ВСІ рахунки КП "Теплоенегретик", а надані відповідачем копії постанов державних виконавців про арешт коштів датовані 10.12.2019, тоді як зобов`язання за Договором та всі інші нарахування передують вказаній даті накладення арешту.

З підстав викладеного, суд не вбачає правових підстав для зменшення пені, а тому клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у розмірі 84 168 603,02 грн основного боргу, 7 819 087,66 грн пені, 3 137 414,35 грн - 3% річних, 2 841 838,05 грн інфляційних втрат.

У зв`язку із задоволенням позову, витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача. Інші судові витрати позивачем не заявлялись.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 221, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенергетик" (25491, м. Кропивницький, вул. Ливарна, 1 ідентифікаційний код 24153576) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний номер 20077720) 97 966 943,08 грн, з яких: 84 168 603,02 грн основного боргу, 7 819 087,66 грн пені, 3 137 414,35 грн - 3% річних, 2 841 838,05 грн інфляційних втрат, а також 735 700,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за адресою: 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6 та Комунальному підприємству "Теплоенергетик" за адресою: 25491, м. Кропивницький, вул. Ливарна, 1.

Повне рішення складено 07.10.2020.

Суддя В.В.Тимошевська