УХВАЛА

м. Київ

12.10.2020Справа № 910/13557/20

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравто петрол дістріб`юшн»

до 1. Бориспільської районної державної адміністрації Київської області

2. Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

3. Міністерства інфраструктури України

про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним акту та скасування запису про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравто петрол дістріб`юшн» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області (далі - відповідач-1), Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - відповідач-2) та Міністерства інфраструктури України (далі - відповідач-3) про:

- визнання незаконним та скасування Розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області № 366 від 10.06.2020;

- визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею ІІ-КВ № 001458 від 19.07.2002;

- скасування запису № 28382520 від 11.10.2018 про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 69, 8143 га з кадастровим номером :03:002:0061.

Розглянувши позовну заяву з доданими до неї документами на предмет наявності правових підстав для відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Вимоги щодо змісту та форми позовних заяв визначені статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального України.

При цьому, якщо подана позовна заява не відповідає таким вимогам, приписами частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

Суд встановив, що подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравто петрол дістріб`юшн» позовна заява не відповідає вимогам статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим дійшов висновку про залишення її без руху з посиланням на положення статті 174 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 2-2 пункту 2 частини 2 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у сумі, що відповідає 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020 встановлено у розмірі 2 102, 00 грн.

Виходячи з вищевказаних положень закону за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (частина 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір").

Суд зазначає, що вимога майнового характеру - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Таким чином, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравто петрол дістріб`юшн» заявлено три вимоги немайного характеру, то при зверненні з даною позовною заявою до суду, позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі судовий збір у розмірі 6 306, 00 грн. (2 102, 00*3).

Однак, дослідивши позовну заяву з доданими до неї документами, судом встановлено, що позивачем не надано документа, що підтверджує сплату судового збору у встановленому законом розмірі.

Таким чином, позивач не дотримався вимог пункту 1 частини 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Статтею 91 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що письмові докази, до яких належать і документи, подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Під час перевірки копій доданих до позовної заяви письмових доказів на предмет їх відповідності статті 91 Господарського процесуального кодексу України, слід брати до уваги правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року № 55.

Так, пунктом 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинний від 01.09.2003) встановлено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Разом з цим, до поданої позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравто петрол дістріюб`юшн» долучено копії документів, що засвідчені написом без зазначення назви посади, ініціалів та прізвища особи, що засвідчила копії.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявником позову не додержано вимог, статті 164 та статті 91 Господарського процесуального кодексу України, а саме до позову не додано документів в оригіналах або в належним чином засвідченій копіях, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Також, суд зазначає, що частиною 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу передбачено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасниками справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Пунктом 1 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Вказані положення процесуального законодавства мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України), так і аналогічних приписів статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно з пунктом 2 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Положеннями частини 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Комплексний аналіз вищевказаних норм процесуального права свідчить про те, що частиною 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок позивача до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення з метою забезпечення їх права ознайомитись з такою позовною заявою та надати відзив на неї відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Якщо відповідач забажає скористатися таким правом на подання відзиву, йому кореспондується аналогічний відповідний обов`язок надіслати всім іншим учасникам судового розгляду копії відзиву (пункт 2 частини 6 статті 165 Господарського процесуального кодексу України) з метою забезпечення їх права ознайомитись з цим відзивом, в чому і полягає забезпечення в даному випадку рівності процесуальних прав та обов`язків сторін та інших учасників справи.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

На підтвердження виконання вищевказаних приписів процесуального законодавства позивачем до позовної заяви було додано описи вкладення у цінні листи, зокрема опис вкладення у цінний лист від 08.09.2020 з трек-номером 019 про направлення відповідачу-2 копії позовної заяви з доданими до неї документами.

Дослідивши вищевказану накладну та опис вкладення судом встановлено, що поштове відправлення було надіслано на адресу - 08307, Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

Проте, частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до єдиного державного реєстру.

Як вбачається із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача-2 є: 08300, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Бориспіль-7.

Таким чином, позивачем було направлено копію позовної заяви та доданих до неї документів на іншу адресу, ніж адреса місцезнаходження відповідача-2.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що матеріали позовної заяви не містять належних доказів виконання позивачем вимог пункту 1 частини 1 статті 164, частини 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України щодо надсилання відповідачу-2 копії позовної заяви з доданими до неї документами.

Також суд зазначає, що відповідно до приписів пункту 4 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Як вбачається з позовної заяви, її прохальну частину позивачем викладено як: «визнати незаконним та скасування Розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області № 366 від 10.06.2020; визнати недійсним Державний акт на право постійного користування землею ІІ-КВ № 001458 від 19.07.2002; скасувати запис № 28382520 від 11.10.2018 про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 69, 8143 га з кадастровим номером :03:002:0061».

Суд зазначає, що резолютивна частина рішення суду відображає позовні вимоги, викладені у прохальній частині позовної заяви, яка повинна викладатися чітко й безумовно, з метою його належного виконання.

Оскільки позивачем пред`явлено позов відразу до трьох відповідачів, але не зазначено зміст позовних вимог щодо кожного з них, то суд дійшов висновку що позивач не дотримався вимог пункту 4 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За таких обставин, оскільки подана позовна заява не відповідає вимогам статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою господарського суду міста Києва від 14.09.2020 зазначену позовну заяву було залишено без руху, встановлено строк усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а також встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви: шляхом:

- подання оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 6 306, 00 грн.;

- подання документів (доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги) в оригіналах або в належним чином засвідчених копіях, згідно з п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинний від 01.09.2003 р);

- подання доказів направлення копії позовної заяви з доданими до неї документами на адресу відповідача-2, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 08300, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Бориспіль-7;

- подання пояснень щодо змісту заявлених позовних вимог до кожного з відповідачів.

Копія означеної ухвали була направлена судом на юридичну адресу заявника, вказану як у позовній заяві, так і в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 01004, місто Київ, вулиця Валика Васильківська, будинок 15/2.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з трек-номером 171 копія ухвали господарського суду міста Києва від 14.09.2020 про залишення позовної заяви без руху була отримана заявником 24.09.2020 року.

Частиною 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За таких підстав, останнім днем строку для подання на адресу суду заяви про усунення недоліків позовної заяви є 05.10.2020 року.

Частиною 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

У відповідності до частин 6, 7 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

З огляду на те, що заявником не усунуто недоліків позовної заяви у визначений судом строк, суд, керуючись частиною 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про необхідність повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Укравто петрол дістріб`юшн» даної позовної заяви з додатками.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з частиною 8 статті 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись статтями 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравто петрол дістріб`юшн» вважати неподаною та повернути заявникові.

2. Звернути увагу заявника, що згідно з положеннями частини 8 статті 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання у відповідності до п. 17.5 ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Суддя В.С. Ломака