ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.10.2020р. Справа №905/1274/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальінстю "Хімтрейд", м.Дніпро

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний механо-ливарний завод", м.Маріуполь

про стягнення заборгованості в сумі 1963148,67 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Ламановій А.В.

Представники сторін:

від позивача: Шутенко О.В.

від відповідача: не з`явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімтрейд", м.Дніпро, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний механо-ливарний завод", м.Маріуполь, про стягнення заборгованості в сумі 1963148,67 грн., з якої основний борг в сумі 1617432,00 грн., пеня в сумі 324267,52 грн., 3% річних в сумі 5419,77 грн., інфляційні в сумі 16029,38 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договорами зворотньої безпроцентної фінансової допомоги №2561 від 18.03.2019р., №2564 від 01.04.2019р., №2568 від 15.04.2019р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.07.2020р. по справі №905/1274/20 відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 05.08.2020р. об 11:15 год.

10.07.2020р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання від 10.07.2020р. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 14.07.2020р. у задоволенні клопотання від 10.07.2020р. Товариства з обмеженою відповідальінстю "Хімтрейд", м.Дніпро про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

16.07.2020р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від 16.07.2020р.

Ухвалою суду від 17.07.2020р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімтрейд", м.Дніпро про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

05.08.2020р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та встановлення додаткового строку на подання відзиву на позов.

У підготовче засідання 05.08.2020р. до приміщення Донецького апеляційного суду м.Маріуполя з`явився представник позивача, проте, судове засідання в режимі відеоконференції не відбулося. Представник відповідача не з`явився.

Згідно з ухвалою суду від 05.08.2020р. відкладено підготовче засідання на 03.09.2020р. об 11.15 год.

В засідання суду 03.09.2020р. з`явився представник позивача, наполягав на закритті підготовчого провадження у справі, представник відповідача в засідання суду не з`явився, жодних заяв, клопотань не надав.

Ухвалою від 03.09.2020р. закрито підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 28.09.2020 року о 12:30 год.

Ухвалою від 28.09.2020р. оголошено перерву у розгляді справи до 06.10.2020 року о 12:10 год.

30.09.2020р. на електронну адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення по суті вимог, за змістом яких позивачем проведено уточнюючий розрахунок 3% (7128,07грн.) та інфляційних (6084,86грн.).

В судове засідання 06.10.2020р. з`явився представник відповідача, усно заперечував проти позовних вимог. Одночасно, відзив на позов відповідач не надав.

В засіданні суду 13.10.2020р. приймав участь позивач, відповідач не з`явився.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Як встановлено, між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальінстю "Хімтрейд", м.Дніпро та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Південний механо-ливарний завод", м.Маріуполь, укладено договори зворотньої безпроцентної фінансової допомоги №2561 від 18.03.2019р., №2564 від 01.04.2019р., №2568 від 15.04.2019р., відповідно до яких позивач надав у власність відповідачу кошти у розмірі, визначеному в п.2.1 відповідного договору, а отримувач зобов`язався повернути таку фінансову допомогу у вказаний в договорі строк.

Відповідно до п.1.2 договорів зворотня фінансова допомога - це сума грошових коштів, що надійшла платнику податків у користування, що не передбачає нарахування процентів чи санкцій у вигляді плати за користування такими коштами і є обов`язковою до повернення (згідно з п.п.14.1.257 Податкового кодексу України).

Згідно п.2.2 розмір зворотної фінансової допомоги за договором №2561 від 18.03.2019р. складає 300 000 грн., за договором №2564 від 01.04.2019р. - 897500,00 грн., за договором №2568 від 15.04.2019р. - 829172,00 грн. (всього 2026672,00 грн.).

Проценти за договорами не нараховуються та не сплачуються. (п.2.2 договорів).

За змістом розділу 3 договорів надавач передає фінансову допомогу отримувачу після підписання договорів шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок отримувача.

Згідно з п.п.8.1 договорів останні вважаються укладеними та вступають в силу з моменту надання зворотної допомоги отримувачу.

Строк дії договорів починається в момент, визначений п.8.1 договорів та закінчується відповідно до п.4.1. Закінчення дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що було вчинене під час його дії (п.п.8.2-8.3).

Як встановлено, на виконання вказаних договорів позивач перерахував на користь відповідача (отримувача) грошові кошти у розмірі 2 900 000,00 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- платіжне доручення № 48 від 19.03.2019 року на суму 300 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 72 від 03.04.2019 року на суму 200 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 83 від 16.04.2019 року на суму 72 972,00 грн.;

- платіжне доручення № 84 від 22.04.2019 року на суму 740 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 87 від 23.04.2019 року на суму 162 00,00 грн.;

- платіжне доручення № 103 від 07.05.2019 року на суму 375 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 120 від 22.05.2019 року на суму 322500,00 грн.;

Всього перераховано 2026672,00 грн.

Дослідивши обставини справи, надавши правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що підписаний між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.4.1 договору строк повернення фінансової допомоги починається з моменту зарахування зворотної фінансової допомоги на поточний рахунок отримувача та складає 9 місяців.

В разі спливу строку встановленого в п.5.1 даного договору отримувач зобов`язується протягом 10 календарних днів повернути зворотню фінансову допомогу.

Зворотня фінансова допомога повертається безготівковими коштами шляхом перерахування на поточний рахунок надавача и вважається повернутою з моменту зарахування коштів на поточний рахунок постачальника в банківській установі, яка його обслуговує.

Таким чином, за висновками суду, відповідач мав повернути надану зворотню фінансову допомогу у строк до:

- за платіжним дорученням №48 від 19.03.2019 року - до 29.12.2019р. включно

- за платіжним дорученням № 72 від 03.04.2019 року - до 13.01.2020р. включно.

- за платіжним дорученням №83 від 16.04.2019 року - до 26.01.2020р. включно.

- за платіжним дорученням №84 від 22.04.2019 року - до 01.02.2020р. включно.

- за платіжним дорученням №87 від 23.04.2019 року - до 03.02.2020р. включно

- за платіжним дорученням №103 від 07.05.2019 року - до 17.02.2020р. включно.

- за платіжним дорученням №120 від 22.05.2019 року - до 03.03.2020р. включно.

Відповідачем частково повернуто позичені гроші, що підтверджується наступними наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями:

- №876 від 25.03.2020р. на суму 179000,00 грн.

- №890 від 26.03.2020р. на суму 44620,00 грн.

- №981 від 03.04.2020р. на суму 62620,00 грн.

- №1062 від 15.04.2020р. на суму 100 000,00 грн.

- №1603 від 29.05.2019р. на суму 23000,00 грн.

Всього відповідачем повернуто зворотню фінансову допомогу в сумі 409240,00грн.

Тобто, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної повернення позивачу наданої фінансової допомоги, строк оплати якої настав, а саме решти грошових коштів в сумі 1617432,00 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Зокрема, відповідні докази перерахування відповідачем на користь позивача коштів в сумі 1617432,00 грн. в матеріалах справи відсутні.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При порушенні отримувачем строку повернення зворотної фінансової допомоги, зазначеної в п.4.1 даного договору він повинен оплатити на поточний рахунок постачальника пеню в розмірі 0,5% від розміру допомоги за кожен день прострочки (п.7.4 договорів).

Згідно умов договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 324267,52 грн. за період з 22.02.2020р. по 25.03.2020р.

Як встановлено, розрахунок пені є арифметично не вірним, оскільки позивачем не враховано вимоги статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», за змістом якої розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки сума пені з урахуванням передбаченої договором ставки 0,5% від суми заборгованості значно перевищує суму пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, судом проведено відповідний перерахунок, виходячи з облікових ставок, що діяла у заявлений позивачем період прострочення. За результатами проведеного перерахунку, стягненню підлягає пеня в сумі 68370,14 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем також заявлено до стягнення 3% річних в сумі 5419,77 грн. за період з 30.12.2019р. по 25.03.2020р., а також інфляційні за період з січня 2020р. по березень 2020р. в сумі 16029,38грн.

При цьому, представлений позивачем уточнюючий розрахунок 3% річних та інфляційних в заяві від 30.09.2020р., суд до уваги не приймає. Згідно останнього, суми 3% річних та інфляційних є більшими, ніж заявлено у позові, тоді як клопотання про збільшення позовних вимог до закінчення підготовчого засідання на підставі та в порядку статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивачем не подавалось.

За результатами перевірки судом розрахунку трьох процентів річних, визначеного у позовній заяві, останній є вірним та підлягає задоволенню в заявленому до стягнення розмірі.

Одночасно, щодо вимог позивача про стягнення інфляційних суд виходить з наступного.

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно вищенаведеного, розрахунок інфляційних витрат розраховується починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому платіж мав бути здійснений та за кожний наступний повний місяць.

Тому, визначення позивачем в розрахунку інфляційних витрат березень 2020р. є неправомірним. При цьому, в лютому була дефляція.

За наслідками перерахунку інфляційних, вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 3592,32 грн.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте в частині вимог пені в сумі 255897,38 грн. та інфляції в сумі 12437,06 грн. є неправомірними, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімтрейд", м.Дніпро до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний механо-ливарний завод", м.Маріуполь підлягають задоволенню частково, а саме: основний борг в сумі 1617432,00 грн., пеня в сумі 68370,14 грн., 3% річних в сумі 5419,77 грн. та інфляційні витрати в сумі 3592,32 грн., всього заборгованість в сумі 1694814,23 грн.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.13, 74, 76-79, 86, 91, 120, 129, 165, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімтрейд", м.Дніпро до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний механо-ливарний завод", м.Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі 1963148,67 грн., з якої основний борг в сумі 1617432,00 грн., пеня в сумі 324267,52 грн., 3% річних в сумі 5419,77 грн., інфляційні в сумі 16029,38 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний механо-ливарний завод" (87509, м.Маріуполь, вул.Заозерна, 50, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімтрейд" (49041, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Паніхаки, б.2, корпус 11, офіс 409, ) основний борг в сумі 1617432,00 грн., пеню в сумі 68370,14 грн., 3% річних в сумі 5419,77 грн. та інфляційні витрати в сумі 3592,32 грн., всього заборгованість в сумі 1694814,23 грн., судовий збір в сумі 25422,22 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 13.10.2020р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 13.10.2020р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина