РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020Справа № 910/9010/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Первинної профспілкової організації Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш"в особі Профспілкового комітету

до 1) Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України,

2) Фонду державного майна України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Державне підприємство "Електронмаш"

про визначення частки трудового колективу, визнання частково недійсними наказу та статуту,

Представники:

від позивача: Гармаш К.Г., Мова В.І., Теслюк В.Г.

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Федорчук О.В.;

від третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Первинна профспілкова організація Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" в особі Профспілкового комітету (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - відповідач-1) та Фонду державного майна України (далі - відповідач-2) про зобов`язання відповідачів вчинити дії щодо визначення частки трудового колективу ДНВП (ДП) "Електронмаш" у майні Державного підприємства "Електронмаш" та визнання недійсним у частині збільшення статутного капіталу наказу Мінекономрозвитку від 28.09.2016 №1621 та статуту ДП "Електронмаш", затвердженого цим наказом (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 06.08.2018).

Позовні вимоги мотивовані тим, що як стало відомо позивачу, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України наказало (наказ від 28.09.2016 № 1621) збільшити статутний капітал державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" на 65065000,00 грн., перейменувати державне науково-виробниче підприємство "Електронмаш" на державне підприємство "Електронмаш", затвердити статут державного підприємства "Електронмаш". Однак в наказі немає жодного посилання на джерела формування (збільшення) статутного капіталу. На думку позивача, таке збільшення було здійснено за рахунок 64675000,00 грн., які є власністю трудового колективу державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш", що є порушенням прав трудового колективу, від імені та в інтересах якого діє позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 (суддя Ковтун С.А.) припинено провадження у справі. Повернуто Первинній профспілковій організації державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" в особі Профспілкового комітету (вул. Кільцева дорога, 4, м. Київ, 03680, код 21679237) з Державного бюджету України 3200 (три тисячі двісті) грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2017 ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі № 910/9010/17 - скасовано. Матеріали справи направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 26 грудня 2017 року залишено без змін.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи № 910/9010/17 передані на розгляд судді Ярмак О.М.

08.08.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої позивач частково змінює предмет позову, а саме викладено другу позовну вимогу в такій редакції: Визнати недійсним в частині збільшення статутного капіталу Наказ Міністерства економічного розвитку та торгівлі України № 28.09.2016 № 1621, та статут ДП "Електронмаш", затверджений зазначеним наказом, решту вимог залишити без змін.

Відповідна заява позивача про зміну предмета позову прийнята судом до розгляду у судовому засіданні 18.09.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 (суддя Ярмак О.М.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/9010/17 залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2020 постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі №910/9010/17 скасовано. Справу №910/9010/17 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

17.03.2020 матеріали справи № 910/9010/17 надійшли до Господарського суду міста Києва та згідно автоматизованої системи документообігу передані на розгляд судді Щербакова С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2020 (суддя Щербаков С.О.) прийнято справу № 910/9010/17 до свого провадження. Розгляд справи № 910/9010/17 здійснюється за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.04.2020.

15.04.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав клопотання про відкладення розгляду справу, в якому з урахуванням встановлення на всій території України карантину, запровадженого постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Судове засідання, призначене на 16.04.2020 не відбулося у зв`язку з необхідністю попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211 (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 239 від 25.03.2020), з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16.03.2020 № 9/рс-186/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 підготовче засідання призначено на 14.05.2020.

29.04.2020 від Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України надійшов відзив на позовну заяву (надісланий на електронну пошту суду), в якому відповідач зазначає, що Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України не є органом управління Державного підприємства «Електронмаш», а отже не має правових підстав для визначення частки трудового колективу Державного підприємства «Електронмаш» у майні державного підприємства.

29.04.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Фонду державного майна України надійшов відзив, якому відповідач-2 зазначає, що Первинна профспілкова організація державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" в особі Профспілкового комітету не є суб`єктом приватизації, здійснює захист інтересів трудового колективу у трудових відносинах, при цьому законодавством про приватизацію передбачено захист інтересів трудового колективу в процесі приватизації підприємства лише шляхом участі у роботі конкурсної комісії.

12.05.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла відповідь на відзив Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України в якій позивач зазначає, що оскаржуваний наказ №1621 від 28.09.2020 не містить жодного пояснення щодо джерела формування статутного капіталу, крім цього зазначає, що в наказі відсутня інформація про загальний розмір статутного капіталу Державного підприємства «Електронмаш»

У судовому засіданні 14.05.2020 судом оголошено перерву до 18.06.2020.

27.05.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла відповідь на відзив Фонду державного майна України, в якій позивач вказує, що відповідно до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки представляють права та інтереси працівників у відносинах з роботодавцем в управлінні підприємствами, установами, організаціями, а також у ході приватизації об`єктів державної та комунальної власності, беруть участь у роботі комісій з приватизації, представляють інтереси працівників підприємства-боржника в комітеті кредиторів у ході процедури банкрутства. Крім того, позивач зазначає, що факт наявності частки власності членів трудового колективу в майні Державного підприємства «Електронмаш», яка була сформована в період з 1989-1994 рр. на підставі чинного на той момент законодавства, відповідачами не спростований.

17.06.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 18.06.2020, у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

17.06.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державного підприємства «Електронмаш» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому третя особа просить суд відкласти розгляд справи у зв`язку з участю представника у іншому судовому засіданні.

У судовому засіданні 18.06.2020 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи на 06.08.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/9010/17 призначено на 24.09.2020.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача-2 заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представники відповідача-1 та третьої особи у судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, однак були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Приймаючи до уваги, що представники відповідача-1 та третьої особи були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача-1 та третьої особи не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.09.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ради Міністрів СРСР № 964 від 14.08.1986 р. (наказ Міністерства приладобудування засобів автоматизації та систем Управління СРСР № 420 від 29.08.1986 р.) Київське виробниче об`єднання "Електронмаш" (правонаступником якого є державне науково-виробниче підприємство "Електронмаш"; далі - ДНВП "Електронмаш") з 01.01.1987 р. було переведено на повний господарський розрахунок.

Листом заступника Міністра приладобудування засобів автоматизації та систем Управління СРСР Смірнова С.Б. № ЕС-50/1944 від 10.03.1988 р. поінформовано Київське виробниче об`єднання "Електронмаш", що в якості експерименту, з огляду на підвищення продуктивності праці, надано дозвіл закріпляти у відповідності з трудовим внеском, кожному працівнику частку прибутку, використаної на поповнення основних фондів з наступним нарахуванням доходу.

Дозвіл на самостійне визначення порядку закріплення частки вартості основних фондів було надано Заступником Міністра Радіопромисловості СРСР (лист № Эф-4016 від 21.11.1989).

Також, зазначені правові норми були закріплені в статутах підприємства:

- в статуті Київського виробничого об`єднання "Електронмаш" в редакції 1989 року в пункті 14 передбачено, що дохід, який залишається після розрахунків з бюджетом, переходить у власність членів трудового колективу;

- в статуті Київського виробничого об`єднання "Електронмаш" в редакції від 13.03.1991 р. в пункті 12 закріплено, що частина чистого прибутку передається у власність трудового колективу підприємства;

- в статуті Київського заводу електронних обчислювальних та управляючих машин в редакції від 20.11.1991 р., в пункті 4.2 закріплено, що частина чистого прибутку, після сплати податків відповідно до законодавства України передається у власність трудового колективу підприємства, розподіляється і використовується по рішенню конференції трудового колективу;

- в статуті Київського заводу електронних обчислювальних та управляючих машин в редакції від 30.06.1993 р., в пункті 4.3 статуту закріплено, що майно, придбане колективом підприємства за час роботи в умовах госпрозрахунку і самофінансування за власний прибуток, є особистою власністю членів трудового колективу і закріплюється на особистий рахунок працівників; в пункті 7.2 статуту чистий прибуток підприємства, який залишається після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат на оплату праці, оплати відсотків по кредитах банків, внеску, передбачених законодавством України податків та інших платежів по бюджету, відрахувань в інноваційний фонд, фонд конверсії та інші фонди, обумовлені законодавством та постановами Уряду України, є власністю членів трудового колективу.

Аналогічні норми також наявні в редакції статуту 1998 року (п.п. 4.3, 7.2).

Наказом-постановою Київського заводу електронних обчислювальних та управляючих машин (ВУМ) № 291/53 від 26.07.1989 р. (а.с. 94-99 том 1), погодженого на Конференції трудового колективу, затверджено Положення про розподіл госпрозрахункового доходу колективу заводу електронних обчислювальних та управляючих машин.

Зазначеним Положенням передбачено, що члени трудового колективу стають власниками частини основних фондів, придбаних за рахунок прибутку підприємства з моменту переходу його на повний госпрозрахунок та самофінансування, засоби, накопичені на особових рахунках працівників підприємства, починаючи з 01.01.1995 р. будуть оформлені, як цінні папери.

Так, позивачем додано до матеріалів справи витяг з особових рахунків працівників ДНВП "Електронмаш", які працювали в умовах повного госпрозрахунку і самофінансування та отримали частку доходу згідно вказаного Положення за період з 01.01.1989 р. по 01.04.1994 р., згідно якого в переліку значиться 10 645 осіб, загальна сума 64 675 291, 57 грн. (а.с. 16-187 том 3).

Отже, розпочинаючи з 1994 року підприємство розпочало процедуру приватизації державного підприємства - заводу електронних обчислювальних та управляючих машин, що підтверджується протоколом загальних зборів членів трудового колективу державного підприємства - заводу електронних обчислювальних та управляючих машин НВО "Електронмаш" від 24.02.1994 р. (а.с. 278 том 1).

Комісією по приватизації, утвореною згідно з наказом Фонду державного майна України від 28.03.1994 р. встановлено, що вартість майна, яке є власністю членів трудового колективу складає 83 217 398 000 карбованців, а в перерахунку на гривні 64 675 000 грн., що підтверджується актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу, затвердженого Фондом державного майна України у 1994 році (а.с. 197-199 том 1).

Кошти трудового колективу були спрямовані на придбання основних фондів, про що свідчать додатки до вищезазначеного акту, в тому числі додаток № 4 розрахунок вартості майна заводу ВУМ, придбаного за рахунок коштів колективу станом на 01.04.1994 р. (а.с. 203-209 том 1).

Позивач вказував, що розпочатий процес приватизації у спосіб випуску цінних паперів, який тривав з 1994 року постійно залишався нереалізованим через те, що органи, компетентні з питань приватизації з тих або інших підстав зупиняли процедуру приватизації, а державне підприємство "Електронмаш" не вжило достатньо заходів для доведення процесу приватизації до завершення.

Окрім цього, як стверджував позивач, державні органи, зокрема, орган управління (Мінпромполітики України) та Фонд державного майна України, визнавали право членів трудового колективу на частку власності в майні підприємства, що підтверджується наступними документами: планом-графіком виконання додаткових заходів предприватизаційної підготовки по ДНВП "Електронмаш" затвердженого Головою Фонду державного майна України та Міністра промислової політики України у 2001 році, в пункті 11 якого зазначено: "Врахувати при приватизації ДНВП "Електронмаш" рішення комісії по приватизації "Київського заводу електронних обчислювальних та управляючих машин", утвореної згідно з наказом Фонду державного майна України № 29ПК від 28.03.1994 р. щодо збереження долі вартості майна, що є власністю членів трудового колективу в затверджених відсотках" та уточненим планом-графіком виконання додаткових заходів предприватизаційної підготовки по ДНВП "Електронмаш" від 04.07.2002 р. затвердженого Головою Фонду державного майна України та Міністра промислової політики України, в пункті 9 якого зазначено: "Врахувати при приватизації ДНВП "Електронмаш" підтвердження комісії по приватизації "Київського заводу електронних обчислювальних та управляючих машин", утвореної згідно наказу Фонду державного майна України № 29 ПК від 28.03.1994 р. щодо збереження долі вартості майна, що є власністю членів трудового колективу в затверджених відсотках" (а.с. 283-285 том 1).

В подальшому, ДНВП "Електронмаш" знову включено до переліку підприємств, які підлягають приватизації.

Так, наказом Фонду державного майна України № 1168 від 27.07.2009 р. прийнято рішення про приватизацію об`єкта - ДНВП "Електронмаш" шляхом продажу акцій в сумі 43 118 тис. грн., які належать державі у господарських товариствах (а.с. 14 том 3).

Пунктом № 2 наказу Фонду державного майна України № 1168 від 27.07.2009 р. доручено Департаменту реформування власності протягом місяця подати на затвердження проект наказу про створення комісії з приватизації зазначеного підприємства, проте, за твердженням позивача, вказаний наказ, як і приватизація ДНВП "Електронмаш", реалізовано не було.

У 2014 році, згідно акту приймання-передачі Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" (ідентифікаційний код 14312789) зі сфери управління Міністерства промислової політики України, ДНВП "Електронмаш" до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, який було підписано 24.10.2014 р. (а.с. 82-85 том 1), ДНВП "Електронмаш" передано зі сфери управління Міністерства промислової політики до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України" з статутним капіталом 43 508 000,00 грн.

Як зазначає позивач 07.02.2017 під час укладення чергового господарського договору, керівництву державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" стало відомо про зміну власної назви з Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" на Державне підприємство "Електронмаш".

Реєстраційна дія щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу - державне науково-виробниче підприємство "Електронмаш" була вчинена 29.09.2016 приватним нотаріусом Клименко Світланою Юріївною на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1621 від 28.09.2016 р.

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в результаті здійснення приватним нотаріусом вищевказаних реєстраційних дій змінено найменування підприємства, затверджено статут підприємства у новій редакції, змінено орган до сфери управління якого належить юридична особа та змінено розмір статутного капіталу, а саме збільшено з 43 508 000,00 грн. до 108 183 000,00 грн.

За доводами позивача про вищевказані зміни і факт здійснення відповідних реєстраційних дій, а також про підставу для внесення таких змін, Державне науково-виробниче підприємство "Електронмаш" повідомлене не було, жодних доручень або наказів про приведення структури, штатного розпису підприємства, та відповідно всіх печаток та внутрішніх документів, у зв`язку зі зміною назви, від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України не надходило.

На запит Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" № 56/168 від 20.03.2017 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України листом № 3241-08/10138-07 від 28.03.2017 р. повідомило про наказ № 1621 від 28.09.2016 р., яким, зокрема перейменовано підприємство та затверджено статут.

Тож, як вбачається з матеріалів справи 28.09.2016 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України наказом № 1621 "Про збільшення статутного капіталу державного науково-виробниче підприємство "Електронмаш", перейменування державного науково-виробниче підприємство "Електронмаш" та затвердження статуту державного підприємства "Електронмаш" збільшено статутний капітал Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" на 65 065 000, 00 грн. (пункт 1 наказу); перейменовано Державне науково-виробниче підприємство "Електронмаш" у Державне підприємство "Електронмаш" (пункт 2 наказу), затверджено статут Державного підприємства "Електронмаш", що додається (пункт 3 наказу), тощо.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що оскаржуваний наказ № 1621 від 28.09.2016 р. в частині збільшення статутного капіталу державного підприємства не містить пояснень щодо джерела такого формування (збільшення), додаткові кошти на рахунках підприємства відсутні, а тому, на його думку, збільшення здійснено за рахунок власності трудового колективу ДНВП "Електронмаш" (64 675 000,00 грн.), що є порушенням прав трудового колективу, від імені та в інтересах якого діє позивач. За твердженням позивача, такі дії відповідача-1 можуть призвести до суттєвого порушення прав та законних інтересів трудового колективу державного підприємства, з огляду на розпочату процедуру приватизації підприємства шляхом продажу єдиного майнового комплексу на аукціоні, що позбавить можливості реалізувати своє право власності трудовому колективу підприємства.

Крім того, позивач зазначає, що скасування пункту 1 наказу № 1621 від 28.09.2016 про збільшення статутного капіталу ДНВП "Електронмаш" тягне за собою і скасування статуту, який затверджений зазначеним наказом, оскільки пунктом 6.1 статуту, встановлено, що для забезпечення діяльності підприємства за рахунок майна, переданого йому уповноваженим органом управління, доходу підприємства та інших не заборонених законодавством джерел створюється статутний капітал підприємства, який становить 108 183 000,00 грн., водночас, попередній статут ДНВП "Електронмаш" в редакції 2009 року, який діяв до затвердження статуту ДП "Електронмаш" оскаржуваним наказом, зазначав, що статутний фонд підприємства становить 43 118 тис. грн. (пункт 4.8.1 статуту).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2019 у даній справі та передаючи справу № 910/9010/17 на новий розгляд, вказав, що суди першої та апеляційної інстанції не надали оцінки правильності обраного позивачем способу захисту, обмежившись висновком, що Профспілка діє від власного імені, залишили поза увагою подані позивачем докази на підтвердження його доводів про набуття трудовим колективом ДП "Електронмаш" частки у майні підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Таким чином, з урахуванням вказівок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 26.02.2020 у справі № 910/9010/17, суд відзначає наступне.

Суд зазначає, що спір у справі стосується питання правомірності збільшення Міністерством економічного розвитку і торгівлі України статутного капіталу ДП "Електронмаш" за рахунок 64 675 000, 00 грн, які, за твердженням Профспілки, є власністю трудового колективу підприємства, а також зобов`язання відповідачів вчинити дії щодо визначення частки трудового колективу у майні ДП "Електронмаш".

Як встановлено судом, на підставі постанови Ради Міністрів СРСР від 14.08.1986 №964 (наказ Міністерства приладобудування засобів автоматизації та систем Управління СРСР від 29.08.1986 №420) Київське виробниче об`єднання "Електронмаш", правонаступником якого є ДНВП "Електронмаш", з 01.01.1987 було переведено на повний господарський розрахунок.

Листом заступника Міністра приладобудування засобів автоматизації та систем Управління СРСР Смірнова С. Б. від 10.03.1988 №ЕС-50/1944 поінформовано Київське виробниче об`єднання "Електронмаш", що в якості експерименту з огляду на підвищення продуктивності праці надано дозвіл закріпляти відповідно до трудового внеску кожному працівнику частку прибутку, використаного на поповнення основних фондів з наступним нарахуванням доходу.

Починаючи з 1989 року до 2009 року, у статуті Київського виробничого об`єднання "Електронмаш" було передбачено положення, суть якого зводиться до того, що дохід, який залишається після покриття усіх витрат, передається у власність трудового колективу підприємства, розподіляється і використовується за рішенням конференції трудового колективу.

Наказом-постановою Київського заводу електронних обчислювальних та управляючих машин (ВУМ) від 26.07.1989 №291/53, який погоджено на Конференції трудового колективу, затверджено Положення про розподіл госпрозрахункового доходу колективу заводу електронних обчислювальних та управляючих машин. Положенням передбачено, що члени трудового колективу стають власниками частини основних фондів, придбаних за рахунок прибутку підприємства з моменту переходу його на повний госпрозрахунок та самофінансування, засоби, накопичені на особових рахунках працівників підприємства, починаючи з 01.01.1995 будуть оформлені, як цінні папери.

Так, згідно з ч.1 ст.3 Закону СРСР "Про державне підприємство (об`єднання)" від 30.06.1987 №7284-X госпрозрахунковий доход колективу є джерелом виробничого і соціального розвитку підприємства, оплати праці, перебуває в розпорядженні підприємства, використовується самостійно і вилученню не підлягає. Підприємство може використовувати, зокрема, форму господарського розрахунку, засновану на нормативному розподілі прибутку. З прибутку провадяться розрахунки з бюджетом і вищестоящим органом, виплачуються проценти за кредит. Залишковий прибуток, що утворився після цих розрахунків, надходить у розпорядження трудового колективу.

Аналогічне за змістом положення було відображено і в ст.25 Закону СРСР "Про власність в СРСР" від 06.03.1990 №1305-І, згідно з ч.1 якої прибуток, який залишається у державного підприємства після сплати податків та інших платежів у бюджет (чистий прибуток), надходить у розпорядження трудового колективу підприємства. Частина цього прибутку передається у власність членів трудового колективу в порядку і розмірах, що визначаються законодавчими актами.

Стаття 20 Закону УРСР "Про власність" №697-XII від 07.02.1991 визначала трудовий колектив суб`єктом права колективної власності, підстави виникнення якої були наведені у ст.21 цього ж законодавчого акту.

Тобто чинні на той час норми законодавства наділяли трудові колективи певною правосуб`єктністю, зокрема у питанні розподілу чистого (залишкового) прибутку підприємства.

У Законі СРСР "Про трудові колективи і підвищення їх ролі в управлінні підприємствами, установами, організаціями" від 17.06.1983 №9500-Х (чинному на час розгляду справи) визначено, що трудовий колектив підприємства, установи, організації - об`єднання всіх працівників, які здійснюють спільну трудову діяльність на державному, громадському підприємстві, в установі, організації, в колгоспі та іншій кооперативній організації.

Аналогічне за змістом положення закріплено і у ч.8 ст.65 Господарського кодексу України, згідно з якою трудовий колектив підприємства становлять усі громадяни, які своєю працею беруть участь у його діяльності на основі трудового договору (контракту, угоди) або інших форм, що регулюють трудові відносини працівника з підприємством. Повноваження трудового колективу щодо його участі в управлінні підприємством встановлюються статутом або іншими установчими документами відповідно до вимог цього Кодексу, законодавства про окремі види підприємств, закону про трудові колективи.

Згідно з приписами ст.19 Закону СРСР "Про трудові колективи і підвищення їх ролі в управлінні підприємствами, установами, організаціями" повноваження трудових колективів здійснюються безпосередньо загальними зборами (конференціями) трудових колективів підприємств, установ, організацій. У період між зборами повноваження трудових колективів здійснюються у тому числі профспілковими та іншими громадськими організаціями, які діють у трудових колективах, відповідно до їх статутів і радянських законів.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії протоколу конференції трудового колективу Київського заводу електронних обчислювальних та управляючих машин (ВУМ) від 18.07.1989 №53 трудовий колектив НПО "Електронмаш" делегував повноваження щодо представництва інтересів трудового колективу Профспілковому комітету.

Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок станом на час розгляду справи судами визначає Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". У розумінні зазначеного Закону професійною спілкою (профспілкою) є добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання).

Згідно з приписами ст.19 зазначеного Закону профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян. У питаннях колективних інтересів працівників профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво та захист інтересів працівників незалежно від їх членства у профспілках. Профспілки, їх об`єднання мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також міжнародних судових установ.

Держава визнає професійні спілки повноважними представниками працівників і захисниками їх трудових, соціально-економічних прав та інтересів в органах державної влади та місцевого самоврядування, у відносинах з власником або уповноваженим ним органом, а також з іншими об`єднаннями громадян (ст. 243 КЗпП).

У розумінні ст. 252-1 КЗпП України усі громадяни, які своєю працею беруть участь у його діяльності на основі трудового договору (контракту, угоди), а також інших форм, що регулюють трудові відносини працівника з підприємством, утворюють трудовий колектив підприємства.

Отже, трудовий колектив не має статусу юридичної особи, відтак і не наділений самостійною процесуальною правоздатністю у розумінні сучасних норм права.

Водночас, трудовий колектив, як вже неодноразово зазначалося вище, складають працівники підприємства, права та інтереси яких і представляє профспілка згідно з приписами ст.25 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", зокрема і в ході приватизації об`єктів державної та комунальної власності. Стаття 19 цього ж Закону наділяє профспілки правом представництва інтересів своїх членів під час реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів. При цьому, у питаннях колективних інтересів працівників профспілки здійснюють представництво та захист інтересів працівників незалежно від їх членства у профспілках.

Тобто профспілка наділена правом на звернення до суду з метою захисту порушеного права чи інтересу необмеженого кола осіб, не переслідуючи при цьому власного інтересу.

Як стверджує позивач, у майні ДП "Електронмаш" є частка трудового колективу цього підприємства, тобто частка у майні, яка належить працівникам підприємства, які працювали у період з 1989 по 1994 роки та складає 64 675 000, 00 грн., у зв`язку з чим Профспілка звернулася до суду з вимогою про зобов`язання відповідачів вчинити дії щодо визначення частки трудового колективу ДНВП (ДП) "Електронмаш" у майні державного підприємства.

Тобто, Профспілка просить зобов`язати відповідачів вчинити дії, спрямовані на оцінку загальної вартості цієї частки, сформованої у період з 1989 по 1994 рік, з метою подальшого її врахування під час розпочатої процедури приватизації ДП "Електронмаш".

Разом з тим, суд зазначає, що прибуток ДП "Електронмаш", який передавався у власність членів трудового колективу, був персоніфікованим, кожний член трудового колективу мав свій індивідуальний рахунок в системі обліку, на якому обліковувалась його частка у майні підприємства.

Отже, право на частку у майні державного підприємства відповідно до вимог законодавства можуть мати лише ті члени трудового колективу, які працювали на підприємстві у відповідний період і які зазначені у витягу з особових рахунків працівників ДНВП "Електронмаш", які працювали в умовах повного госпрозрахунку і самофінансування та отримали частку доходу за період з 01.01.1989 р. по 01.04.1994 р., наданому позивачем. Не втрачають вони право на таку частку і після звільнення.

Як вбачається з статутів ДНВП "Електронмаш", починаючи з 1989 року і станом на час розгляду справи, підприємство залишалось державним і знаходилось у підпорядкуванні Держоборонпрому України (1991 р.), Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України (1993 р.), Міністерства промислової політики України (1998 р.), а у 2014 році ДНВП "Електронмаш" передано зі сфери управління Міністерства промислової політики до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України".

Таким чином, ДНВП "Електронмаш" починаючи з 1989 року не змінювало державну форму власності, і на час прийняття оспорюваного наказу Міністерством економічного розвитку і торгівлі України було державним підприємством.

Приписами частин 1-4 статті 73 Господарського кодексу України визначено, що державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління. Найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова "державне підприємство".

Відповідно до статті 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" суб`єктами управління об`єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері управління об`єктами державної власності, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи.

Нормами пункту 3 частини 1 статті 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань затверджують статути (положення) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, і господарських структур та здійснюють контроль за їх дотриманням.

Згідно частини 5 статті 57 Господарського кодексу України статут (положення) затверджується власником майна (засновником) суб`єкта господарювання чи його представниками, органами або іншими суб`єктами відповідно до закону.

Відповідно до Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 459 від 20.08.2014 р., Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. У своїй діяльності Міністерство керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України та іншими актами законодавства.

Пунктами 1, 3 Положення зазначено, що основними завданнями Мінекономрозвитку є, зокрема, забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері управління об`єктами державної власності, в тому числі корпоративними правами держави. Мінекономрозвитку відповідно до покладених на нього завдань забезпечує в установленому порядку захист економічних прав і законних інтересів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 408 від 23.03.2014 р. "Деякі питання управління Міністерством економічного розвитку і торгівлі об`єктами державної власності" прийнято рішення передати цілісні майнові комплекси державних підприємств, установ, організацій, зокрема, державне науково-виробниче підприємство "Електронмаш" із сфери управління Міністерства промислової політики України до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі.

Мінекономрозвитку є суб`єктом управління об`єктами державної власності. Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 3 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" об`єктами управління державної власності є майно, яке передане державним комерційним підприємствам, установам та організаціям.

Враховуючи наведене, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, як орган управління державного підприємства "Електронмаш", в силу покладених на нього завдань та в межах наданих законом повноважень, має виключне право щодо утворення статутного капіталу підприємства та затвердження його статуту. Відтак, Міністерство реалізуючи свої повноваження у сфері управління об`єктами державної власності наказом № 1621 від 28.09.2016 р. затвердило новий статут підприємства, яким, зокрема, збільшило його статутний капітал.

Суд зазначає, що позовні вимоги сформульовані Профспілкою як зобов`язання відповідачів вчинити дії щодо визначення частки трудового колективу ДНВП (ДП) "Електронмаш" у майні державного підприємства.

Проте, станом на час розгляду справи Фонд державного майна України не є органом управління державного підприємства "Електронмаш", оскільки процес передачі єдиного майнового комплексу державного підприємства "Електронмаш" із сфери управління Мінекономрозвитку до сфери управління Фонду не завершено.

Згідно із ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У розумінні приписів ст. 15, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає закону, змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005, заява № 38722/02).

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

Великою Палатою Верховного суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 було зроблено правовий висновок про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Суд зазначає, що Профспілка просить суд зобов`язати відповідачів вчинити дії, спрямовані на оцінку загальної вартості частки трудового колективу ДНВП (ДП) "Електронмаш" у майні Державного підприємства "Електронмаш", сформованої у період з 1989 по 1994 рік, з метою подальшого її врахування під час розпочатої процедури приватизації ДП "Електронмаш", проте, враховуючи що позивач, як на підставу позову посилається на те, що збільшення статутного капіталу державного підприємства здійснено за рахунок власності трудового колективу ДНВП "Електронмаш" (64 675 000,00 грн.), у даному випадку позивачу необхідно було звертатися до суду з позовом про визнання права на частку у майні державного підприємства за конкретними фізичними особами членами трудового колективу.

При цьому, суд зазначає, що позивачем не зазначено, які саме дії необхідно вчинити відповідачам для визначення частки трудового колективу ДНВП (ДП) "Електронмаш" у майні Державного підприємства "Електронмаш". За час нового розгляду даної справи позивач не звертався до суду з відповідною заявою про зміну предмету позову тощо в частині першої позовної вимоги.

Між тим, суд зазначає, що на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві позивачем було додано до матеріалів справи наукову експертизу що потребує спеціальних знань у сфері права власності від 12.06.2018, складену Інститутом економіко-правових досліджень Національної академії наук України на замовлення Первинної профспілкової організації Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" в особі Профспілкового комітету від 10.05.2018 № 20, відповідно до якої експерт Зельдіна О.Р. дійшла наступних висновків:

1. Аналіз представлених на експертизу документів свідчить, що є документальне підтвердження наявності частки власності членів трудового колективу в майні підприємства ДП (ДНВП) «Електронмаш» сформованої в період з 1989 по 1994. Документи, які підтверджують навність частки власності трудового колективу в майні підприємства ДП (ДНВП) «Електронмаш» сформованої в період з 1989 по 1994 є чинними.

2. Реалізувати право членів трудового колективу ДП (ДНВП) «Електронмаш» на частку власності в майні державного підприємства (віднесеного до об`єктів малої приватизації) під час його приватизації, ураховуючи те, що Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна» не передбачає цього, можливо шляхом: ухвалення нормативно-правового акту, який встановить особливості приватизації ДП (ДНВП) «Електронмаш» (ст. 2, 3 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»); застосування аналогії закону, а саме: Порядку утворення акціонерного товариства в процесі приватизації, випуску та розміщення акцій такого товариства, який регулює подібні за змістом відносини (ст. 8 ЦК України, п. 10 ст. 11 ГПК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Частиною 5 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Якщо, особи чи особа, які проводитимуть судову експертизу, не попереджені про відповідальність, передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України за дачу завідомо неправдивого висновку або відмову дати висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, то поданий суду висновок може вважатися висновком спеціаліста, але не висновком судового експерта в розумінні частини першої статті 98 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, у науковій експертизі що потребує спеціальних знань у сфері права власності від 12.06.2018 не зазначено, що експерт, який склав такий висновок, обізнаний (попереджений) про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Тож, наукова експертиза що потребує спеціальних знань у сфері права власності від 12.06.2018, надана позивачем, не може вважатися висновком експертного дослідження та, відповідно, не приймається судом до уваги як належний та допустимий доказ в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суб`єкт експертної діяльності не несе відповідальність за достовірність даних, використаних для складання висновку та не попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Таким чином, враховуючи що у даному випадку позивачу необхідно було звертатися до суду з позовом про визнання права на частку у майні державного підприємства за конкретними фізичними особами членами трудового колективу, відтак позовні вимоги про зобов`язання відповідачів вчинити дії щодо визначення частки трудового колективу ДНВП (ДП) "Електронмаш" у майні Державного підприємства "Електронмаш" не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, оскільки позивачем невірно обрано спосіб захисту, а в свою чергу суд не може виходити за межі позовних вимог, при цьому, вимога позивача про визнання недійсним наказу Мінекономрозвитку від 28.09.2016 №1621 в частині збільшення статутного капіталу нерозривно пов`язана з перпшою вимогою позивача, оскільки для визнання недійсним наказу Мінекономрозвитку від 28.09.2016 №1621 в частині збільшення статутного капіталу необхідно визнати право на частку у майні державного підприємства за конкретними фізичними особами - членами трудового колективу, тобто визначити її розмір, відтак суд не може дійти до беззаперчного висновку що збільшення статутного капіталу Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" на 65 065 000, 00 грн. відбулося саме на рахунок коштів трудового колективу ДНВП (ДП) "Електронмаш".

При цьому, суд зазначає, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/22507/17 за позовом Первинної профспілкової організації Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" в особі Профспілкового комітету до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Фонду державного майна України, Державного підприємства "Електронмаш" про визнання недійсним наказу Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 28.09.2016 № 1621 в іншій частині, зокрема його пунктів з 2 по 8 та наказу Фонду державного майна України № 577 від 11.04.2017 (з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 21.02.2020).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 у справі № 910/22507/17 провадження в частині позовних вимог про визнання недійсним наказу Фонду державного майна України від 11.04.2017 № 577 Про прийняття рішення щодо приватизації Державного підприємства "Електронмаш" - закрито. У задоволені позову Первинної профспілкової організації Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" в особі Профспілкового комітету до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Фонду державного майна України, Державного підприємства "Електронмаш" про визнання недійсними наказу Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 28.09.2016 № 1621 в частині - відмовлено.

Зокрема, судом під час розгляду справи № 910/22507/17 зазначено, що чинним законодавством України не передбачено окремого порядку затвердження статутів державних підприємств, у зв`язку з чим, беззаперечним є висновок, що рішення про затвердження нової редакції статуту державних підприємств, що входять до сфери управління Мінекономрозвитку вирішується Міністерством з певною свободою розсуду, в частині, що не обмежена Законом.

Також, суд у справі № 910/22507/17 зазначив, що позивачем не наведено підстав з яких підлягає визнанню недійсним наказ Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 28.09.2016 № 1621 в частині, зокрема, його пунктів з 2 по 8, а саме щодо: перейменування Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" (03180, м. Київ, вул. Кільцева Дорога, 4; ідентифікаційний код 14312789) у Державне підприємство "Електронмаш". Державне підприємство "Електронмаш" є правонаступником майнових прав та обов`язків Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш"; затвердження Статуту Державного підприємства "Електронмаш"; заступнику директора департаменту управління державною власністю та розвитку промисловості - начальнику управління діяльності суб`єктів господарювання, підпорядкованих Міністерству, Малашку М.М. у десятиденний строк у встановленому порядку подати Статут на державну у реєстрацію; визнання таким, що втратив чинність, наказ Міністерства промислової політики України від 15.06.2009 № 400 "Про затвердження статуту Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" у новій редакції; скасування наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15.01.2016 № 59 "Про затвердження нової редакції Статуту Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" як такий, що нереалізований; цей наказ набирає чинності з дня його прийняття, крім пункту 5, який набирає чинності з дня державної реєстрації Статуту, зазначеного в пункті 3 цього наказу; контроль за виконанням цього наказу покласти на першого заступника Міністра Ковалів Ю.І.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 у справі № 910/22507/17, яке набрало закконої сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Тож, судом наразі не встановлено невідповідності пункту 1 наказу № 1621 від 28.09.2016 законодавству станом на час його прийняття Міністерством економічного розвитку та торгівлі України та/або прийняття з порушенням його компетенції, а отже у позовні вимоги в частині визнання п. 1 наказу Міністерства економічного розвитку та торгівлі України № 1621 від 28.09.2016 р. та визнання недійсним статуту ДП "Електронмаш", затвердженого зазначеним наказом, як похідних вимог, також не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Первинної профспілкової організації Державного науково-виробничого підприємства "Електронмаш" в особі Профспілкового комітету про визначення частки трудового колективу, визнання частково недійсними наказу та статуту не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 05.10.2020

Суддя С. О. Щербаков