ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2020 р. Справа№ 910/3533/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

за участі секретаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Медфарком-Центр» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 (повний текст складено 20.07.2020) у справі №910/3533/20 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Лайф»

до Приватного акціонерного товариства «Медфарком-Центр»

про стягнення 484185,39 грн,

за участю представників згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фарма Лайф" з позовом до Приватного акціонерного товариства "Медфарком-Центр" про стягнення заборгованості в сумі 484185,39 грн, з яких 460100,00 грн - борг, 21186,88 грн - пеня, 342,40 грн - інфляційні втрати, 2556,11 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки № 20/05/14 від 20.05.2014 в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем.

Відповідач у встановлений строк відзив на позов не надав, проте звернувся з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, обґрунтованим тим, що станом на дату подачі вказаної заяви у відповідача відсутня копія позовної заяви з додатками, а також заявлена позивачем сума є значною та повинна підтверджуватись великою кількістю первинних бухгалтерських документів, при цьому можливе призначення експертизи. А також заявив клопотання про встановлення відповідачу нового строку для подання відзиву.

Господарським судом міста Києва ухвалою від 10.04.2020 відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, оскільки доводи заявника про необґрунтованість розрахунку позивача, необхідності дослідження великої кількості первинних бухгалтерських документів, та відповідно, призначення експертизи, не вказують на наявність встановлених законом критеріїв, за яких справа може розглядатись у загальному позовному провадженні. Крім того, з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, суд вважав за необхідне проводити розгляд справи без участі представників сторін. Водночас, суд першої інстанції наголосив на тому, що відповідач має право реалізувати всі свої процесуальні права при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 у справі №910/3533/20 позовні вимоги задоволено повністю, з огляду на встановлення судом факту неналежного виконання відповідачем зобов`язання зі сплати вартості поставленої продукції та правильного розрахунку позивачем суми боргу, пені, втрат від інфляції та 3% річних.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Медфарком-Центр» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 у справі №910/3533/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції права відповідача на судовий захист, позаяк ним проігноровано прохання відповідача про встановлення нового строку на подання відзиву. Строк дії договору поставки № 20/05/14 від 20.05.2014 встановлено сторонами до 31.12.2014, тож безпідставним є посилання позивача на невиконання відповідачем умов вказаного договору як на підставу для стягнення боргу. Крім того, за даними бухгалтерського обліку відповідача за період з 01.01.2019 по 27.03.2020 відповідачем на користь позивача перераховано 7475275,00 грн. Зазначена сума є значною та має підтверджується великою кількістю первинних бухгалтерських документів, які не були надані суду позивачем. Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, суд першої інстанції не врахував великого значення справи для відповідача, обсяг і характер доказів у справі, в тому числі можливе призначення експертизи у справі, та фактично позбавив відповідача можливості заперечити проти суми, заявленої до стягнення.

20.08.2020 матеріали справи з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/3533/20, розгляд справи призначено на 01.10.2020.

16.09.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти її задоволення та зазначав, що одночасно із поданням позовної заяви до суду ним було направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами на адресу місцезнаходження відповідача, яка в подальшому повернулась на адресу позивача з приміткою «за закінчення встановленого терміну зберігання», що свідчить про ухилення відповідача від отримання пошти та розгляду вимог позивача. Крім того, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи в приміщенні суду, а також скористатись своїм правом на подання відзиву. Також позивач наголосив на безпідставності тверджень апелянта про закінчення строку дії спірного договору 31.12.2014, оскільки п. 10.2 договору визначено, що після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається пролонгованим на наступний рік з щорічною пролонгацією. Позивач зазначає, що про факт пролонгації спірного договору, зокрема, свідчать: підписані обома сторонами до договору № 20/05/14 від 20.05.2014 додаткові угоди № 6 від 06.03.2015, № 7 від 03.06.2015, № 9/1 від 02.09.2015, № 12 від 13.01.2016, № 13 від 03.02.2016, № 18 від 12.12.2016, № 20 від 26.01.2017, № 21 від 03.02.2017, № 22 від 27.09.2017, № 23 від 03.09.2018; акти звірки взаємних розрахунків; довідка № LVO-07.8/463 від 11.09.2020, видана АТ «Перший Український Міжнародний Банк», згідно якої за період з 21.09.2019 по 29.11.2019 відповідачем сплачувались на користь позивача грошові кошти з призначенням платежу «оплата за медикаменти згідно договору № 20/05/14 від 20.05.14 р.». Копії вказаних документів додані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2020, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Кропивної Л.В. та Пашкіної С.А., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 30.09.2020 у справі №910/3533/20, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Кропивної Л.В. та Пашкіної С.А., визначено для розгляду справи колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 справу прийнято до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

В судовому засіданні 01.10.2020 колегія суддів заслухала представників сторін, повідомила позивача, що додані до відзиву на апеляційну скаргу документи не приймаються судом до уваги в порядку ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, позаяк позивачем не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ "Фарма Лайф" (продавець) та ПАТ "Медфарком-Центр" (покупець) укладено договір № 20/05/14 від 20.05.2014.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору продавець зобов`язується протягом строку дії даного договору поставити і передати у власність покупця лікарські засоби (товар) в асортименті, кількості та за цінами, визначеними у специфікації і у видаткових накладних, що складаються на кожну партію товару, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених даним договором.

Товар постачається окремими партіями у відповідності до видаткових накладних на підставі узгоджених замовлень покупця (п. 1.2 договору). Товар поставляється продавцем покупцю протягом 3 робочих днів з моменту погодження сторонами замовлення (п. 2.1 договору). Поставка товару здійснюється на умовах DDP - склад покупця за адресою: м. Київ, вул. Краснова, 27 відповідно до Правил Інкотермс 2000 (п. 2.2 договору). Датою поставки вважається дата передачі продавцем товару покупцю. Право власності на партію переходить покупцю в момент отримання товару по видатковій накладній постачальника (п. 2. 4 договору).

Ціни на товар, який поставляється, визначені в гривнях, погоджені сторонами при замовленні та вказуються у видаткових накладних (п. 3.1 договору). Загальна сума цього договору визначається на підставі фактично поставленого (переданого у власність покупця) товару і дорівнює сумі всіх виписаних продавцем та підписаних уповноваженою особою видаткових накладних (п. 3.2 договору).

Розрахунки за кожну партію товару, що відвантажується у відповідності до замовлення покупця, здійснюється останнім в повному обсязі протягом 30 календарних днів від дати поставки товару (п. 4.2 договору). Зобов`язання покупця щодо оплати вважаються виконаними в момент зарахування коштів на поточний рахунок продавця (п. 4.3 договору).

У випадку прострочення оплати товару відповідно до умов даного договору, покупець сплачує продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожен день такого прострочення (п. 9.4. договору).

Специфікацією до договору сторони погодили найменування продукції та його вартість.

На виконання вказаного договору, на підставі видаткових накладних № РНк-004399 від 29.10.2019, № РНк-005130 від 13.12.2019, підписаних сторонами без зауважень, позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 460100,00 грн.

Відповідач свої зобов`язання зі сплати вартості поставленої продукції неналежним чином виконав, вказану вартість товару не сплатив.

07.02.2020 ТОВ "Фарма Лайф" звернулось до відповідача із претензією про сплату заборгованості у сумі 460100,00 грн, проте, вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оскільки доказів сплати вартості продукції відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 460100,00 грн.

Крім того, суд першої інстанції перевірив розрахунки, заявлених позивачем до стягнення відповідно до п. 9.4. договору, ст. 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. 230, 232 Господарського кодексу України, пені, втрат від інфляції та 3% річних, та встановив, що вони є правомірними та вказані вимоги підлягають задоволенню у заявленому розмірі - 21186,88 грн пені, 342,40 грн інфляційних втрат, 2556,11 грн 3% річних.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 265 Господарського кодексу України, що кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ст. 631 Цивільного кодексу України).

Пунктами п.п. 10.1, 10.2 договору встановлено, що він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014, але в будь-якому випадку не раніше повного виконання сторонами своїх зобов`язань та проведення остаточних розрахунків між сторонами по даному договору. Після закінчення дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається пролонгованим на наступний рік з щорічною пролонгацією.

Таким чином, сторони передбачили можливість пролонгації договору № 20/05/14 від 20.05.2014 за умови продовження здійснення ними господарської діяльності за даним договором.

З видаткових накладних № РНк-004399 від 29.10.2019, № РНк-005130 від 13.12.2019, заборгованість за якими заявлена до стягнення позивачем, вбачається, що вони підписані сторонами в межах договору № 20/05/14 від 20.05.2014, про що свідчить примітка: «Умова продажу Договір № 20/05/14 від 20.05.2014». Останні без зауважень підписані уповноваженою особою відповідача та скріплені його печаткою. Вказаний факт відповідачем не заперечується, як і факт прийняття товару за такими накладними.

Отже, відповідачем визнано та підтверджено факт продовження правовідносин сторін за договором, тож і факт продовження строку дії останнього в порядку п. 10.2.

Крім того, у попередніх (підписаних обома сторонами) видаткових накладних, що наявні в матеріалах справи, також містилось посилання на спірний договір, і як вбачається з довідки № LVO-07.8/112 від 02.03.2020, виданої АТ «Перший Український Міжнародний Банк», товар, прийнятий за ними, був оплачений відповідачем.

Виходячи з викладеного, твердження апелянта про закінчення строку дії спірного договору 31.12.2014 колегією суддів відхиляються, позаяк з наявних у справі документів вбачається, що відповідачем без зауважень приймався та оплачувався товар за договором № 20/05/14 від 20.05.2014, зокрема, і у 2019 році.

Щодо посилань апелянта на порушення судом першої інстанції його права на судовий захист, оскільки судом не встановлено повторно строку для надання відзиву, то вони також відхиляються колегію суддів, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Так, в ухвалі про відкриття провадження від 18.03.2020 у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позов.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не порушувалось питання продовження встановленого судом строку. Водночас, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що процесуальним законом не передбачено повторного надання строку на подання відзиву, тоді як останній може бути лише продовжений судом, зокрема, за заявою відповідача з обґрунтуванням підстав, що унеможливлюють вчинення вказаної процесуальної дії у встановлений строк.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано повторно не встановлено відповідачу строк на подання відзиву.

Окремо слід наголосити, що відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. При цьому, за приписами ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач ані при розгляді справи в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі не навів жодних доводів на спростування вимог позивача, не подав доказів, які б підтверджували факт погашення ним заборгованості. Доводи апелянта мають лише формальний характер, тоді як жодних доказів які б спростовували обґрунтованість та доведеність вимог позивача матеріли справи не містять.

Твердження апелянта про неправомірну відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження колегією суддів відхиляються. З огляду на ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу, відповідно до якої суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Відповідачем не наведено жодних обставин які б перешкоджали розгляду справи у порядку спрощеного провадження та він не був позбавлений можливості викласти свої заперечення проти позову у письмовій формі, проте таким правом не скористався.

Отже, колегія суддів, дослідивши в межах доводів апеляційної скарги обставини справи, встановила, що суд першої інстанції всебічно та повно дослідив подані докази, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Медфарком-Центр» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 у справі №910/3533/20 - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12.10.2020, що є першим робочим днем після виходу судді Руденко М.А. після виходу з відпустки.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко