ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" жовтня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/596/20(916/1926/20)
Господарський суд Одеської області у складі судді Антощук Світлани Іванівни,

при секретарі судового засідання Ловзі І.С.

дослідивши матеріали справи

За позовом: Приватного акціонерного товариства "ІЛЛІЧІВСЬКЗОВНІШТРАНС" (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Промислова, буд. 7; )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Проспект миру, 5-Р, каб.12, каб.24; )

про стягнення,

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство "ІЛЛІЧІВСЬКЗОВНІШТРАНС" (Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН (Відповідач), у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН на користь Приватного акціонерного товариства "ІЛЛІЧІВСЬКЗОВНІШТРАНС" грошові кошти сумі 155 635,18 грн., з яких 101 927,22 грн. основний борг, 6 050,14 грн. інфляційні нарахування, 4 465,25 грн. 3% річних, 43 192, 57грн. пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку Відповідача умов Договору про надання послуг та спеціалізованого обладнання №18-182 від 26.11.2018р., у частині оплати за надані послуги. Посилається Позивач у позовній заяві на положення ст. ст. 525, 526, 549, 550, 551 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198, 199, 343 Господарського кодексу України, ст. 3 Закону України "Про відшкодування за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ст. ст. 1, 45, 46 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 4, 5, 12, 19, 162-164 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.07.2020р. було залишено позовну заяву Приватного акціонерного товариства "ІЛЛІЧІВСЬКЗОВНІШТРАНС" без руху та зобов`язано Позивача надати суду опис вкладення у цінний лист, що підтверджує надсилання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.

30.07.2020р. до господарського суду надійшло клопотання Позивача про усунення недоліків позовної заяви та надано до суду оригінал опису вкладення у цінний лист, яким було надіслано Відповідачу позовну заяву разом з додатками.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.08.2020р. було прийнято до розгляду позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/596/20(916/1926/20), в межах справи №916/596/20. Справу ухвалено слухати за правилами спрощеного позовного провадження.

02.09.2020р. до суду надійшло клопотання виконуючого обов`язків керівника Товариства з обмеженою відповідальністю „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН арбітражного керуючого Чепелюка О.О. про відкладення розгляду справи та надання часу для підготування відзиву на позовну заяву, посилаючись на виключні обставини щодо зміни керівника боржника.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.09.2020р. клопотання Відповідача було задоволено та відкладено розгляд справи на 18.09.2020р. о 15.10год.

18.09.2020р. до суду надійшло клопотання Позивача про долучення до матеріалів справи розрахунку суми штрафних санкцій.

У судовому засіданні 18.09.2020р. було оголошено перерву до 02.10.2020р. о 09:00год., про що зазначено у протоколі судового засідання.

02.10.2020р. до суду надійшло клопотання Позивача про долучення до матеріалів справи доказів надсилання Відповідачу додаткової угоди, рахунку від 08.01.2019р. та пояснень щодо підстав нарахування пені.

Разом з тим, до суду надійшло клопотання представника Позивача про розгляд справи без його участі.

Представник Відповідача у судове засідання 02.10.2020р. не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи від обізнаний; про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд

В С Т А Н О В И В:

26.11.2018р. між Приватним акціонерним товариством "ІЛЛІЧІВСЬКЗОВНІШТРАНС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" було укладено Договір про надання послуг та спеціалізованого обладнання №18-182.

Відповідно до п. 1.1. Договору Підрядник зобов`язується надати Клієнтові у платне користування спеціалізоване Обладнання, що зазначено в п. 1.2 Договору.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що предметом Договору є спеціалізовані 20 фут. контейнери. Загальна разова кількість Обладнання, що надається Підрядником встановлюється у Специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.1.1. Специфікації № 1 від 26.11.2018р. Підрядником передано, а Клієнтом прийнято у платне користування Обладнання згідно специфікації зазначеної у даному пункті.

02.01.2019р. між Позивачем та Відповідачем укладено додаткову угоду, додаток №2 до Договору №18-182., відповідно до якої Позивач надає Відповідачу у платне користування техніку, перелік та вартість користування якої зазначено у п.п. 1.1. та 1.2. п.1. Додаткової угоди до Договору №18-182.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди оплата здійснюється на підставі рахунків Підрядника в національній валюті України гривні за курсом Національного банку України, на дату виставлення рахунку.

Відповідно до п. 6 Додаткової угоди цей Додаток вступає в силу з моменту підписання його обома Сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 16 від 08.01.2019р. Позивачем було надано Відповідачу послуги на загальну суму 101 927, 22 грн.

Пунктом 4 Договору №18-182 сторони домовились, що Клієнт здійснює оплату за надані послуги у гривні за курсом Національного банку України на дату виставлення рахунку протягом 5 банківських днів з моменту надання Клієнту відповідного рахунку на електронну пошту, із зазначенням повних банківських реквізитів Підрядника.

На виконання умов договору Позивачем 08.01.2019р. було надіслано на електронну адресу Відповідача рахунок №16 від 08.01.2019р. на оплату наданих послуг у сумі 101 927, 22 грн.

Проте, в порушення взятих на себе зобов`язань Відповідачем даний рахунок не сплачено, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 101 927, 22 грн.

Суд враховує, що відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 11 Цивільний кодекс України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільний кодекс України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на зазначене, господарський суд вважає, що позовна вимога Фізичної Приватного акціонерного товариства "ІЛЛІЧІВСЬКЗОВНІШТРАНС" щодо стягнення заборгованості за надані послуги у сумі 101 927, 22 грн. ґрунтується на положеннях закону та доведена допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Крім того, за порушення умов виконання Договору Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Відповідача штрафних санкцій, а саме: 6 050, 14 грн. інфляційних втрат; 43 192, 57 грн. пені; та 4 465, 25 грн. 3 % річних.

Відповідно до п. 6.1. Договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із п.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи положення ст.ст. 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок 3% річних, судом самостійно визначено суму заборгованості за даним видом штрафної санкції, що складає 4 452,71 грн., замість заявлених Позивачем 4 462, 25 грн., виходячи з наступного розрахунку:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
101 927. 2216.01.2019 - 30.06.20205323 %4 452.71

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом самостійно визначено суму заборгованості за даним видом штрафної санкції, що складає 4 981, 05 грн., замість заявлених Позивачем 6 050, 14 грн., виходячи з наступного розрахунку:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
16.01.2019 - 31.05.2020101 927. 221.0494 981. 05

Щодо вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені у розмірі 43 192, 57 грн. господарський суд зазначає наступне.

Відповідно 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Частиною 1 статті 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до змісту договору № 18-182 від 26.11.2018р., сторонами не було погоджено відповідальності відповідача у вигляді нарахування пені за порушення строків оплати вартості наданих послуг, також не визначено її розмір.

Згідно приписів ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Так, сторонами по справі не було вчинено письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов`язань, які випливають з договору № 18-182 від 26.11.2018р., у вигляді пені.

В абзаці 3 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р. роз`яснено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Поряд з цим слід зазначити, що між сторонами у справі, що розглядається, виник спір щодо неоплати наданих послуг за спірним договором, тобто внаслідок невиконання грошового зобов`язання.

Так, в обґрунтування підстав для нарахування пені позивач послався на положення ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, згідно якої розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому за змістом ст. 1 вказаного Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Тобто у вказаній статті Закону мова йде саме про пеню, яка встановлюється за згодою сторін.

Однак, суд вважає безпідставним здійснення позивачем нарахування відповідачу пені, передбаченої положеннями Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (як зазначено у позовній заяві та розрахунку пені) за період прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті послуг за період з 15.01.2018 р. по 30.06.2020 р. Так, Закон України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не встановлює безумовного обов`язку боржника, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у будь-якому випадку прострочення сплачувати пеню. Натомість, вказаний Закон врегульовує лише порядку обчислення та максимальний розмір пені, у разі якщо таку відповідальність погоджено сторонами.

Таким чином, оскільки при укладенні Договору №18-182 від 26.11.2018 р. сторони спору в письмовій формі не досягли згоди щодо способу забезпечення виконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг у вигляді нарахування пені, її розміру та бази нарахування, а також приймаючи до уваги відсутність законодавчого акту, яким передбачено обов`язок та умови сплати пені при вирішенні даного спору, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в загальній сумі 43 192, 57 грн., нарахованої на підставі ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, є необґрунтованими та безпідставними з урахуванням вимог ст.ст. 547, 548 ЦК України.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Так, судом встановлено, що Позивачем доведено допустимими, достовірними та достатніми доказами наявність заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН перед Приватним акціонерним товариством "ІЛЛІЧІВСЬКЗОВНІШТРАНС" за Договором №18-182 від 26.11.2018р. у сумі 101 927, 22 грн. основного боргу, 4 981, 05 грн. інфляційних втрат та 4 452, 71 грн. 3% річних.

Відповідачем доказів погашення зазначеної заборгованості суду не надано.

Згідно ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

При цьому, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також, визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

На думку суду, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є таким, що передбачений положеннями ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України, та є таким, що забезпечить відновлення порушеного права Позивача.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, суд вважає за належне задовольнити позов Приватного акціонерного товариства "ІЛЛІЧІВСЬКЗОВНІШТРАНС", стягнувши на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН заборгованість у сумі 101 927, 22 грн. основного боргу, 4 981, 05 грн. інфляційних втрат та 4 452, 71 грн. 3% річних.

Відповідно до положень ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 1 674, 33 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов Приватного акціонерного товариства "ІЛЛІЧІВСЬКЗОВНІШТРАНС" до Товариства з обмеженою відповідальністю „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН про стягнення задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Проспект миру, 5-Р, каб.12, каб.24; ) на користь Приватного акціонерного товариства "ІЛЛІЧІВСЬКЗОВНІШТРАНС" (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Промислова, буд. 7; ) 101 927 гривень 22 коп. (сто одна тисяча дев`ятсот двадцять сім гривень 22 копійки) суму основного боргу, 4 452 грн. 71 коп. (чотири тисячі чотириста п`ятдесят дві гривні 71 копійка) 3 % річних, 4 981 грн. 05 коп. (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят одна гривня 05 копійок) інфляційних втрат, 1 674 грн. 33 коп. (одна тисяча шістсот сімдесят чотири гривні 33 копійки) судових витрат.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 жовтня 2020 р.

Копію рішення надсілати: ПАТ "ІЛЛІЧІВСЬКЗОВНІШТРАНС" (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Промислова, буд. 7; ); розпоряднику майна ТОВ „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН арбітражному керуючому Чепелюку О.О. (33000, м. Рівне, вул. Лермонтова, 4а).

Суддя С.І. Антощук