РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.10.2020Справа № 910/11688/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та спору на них Дніпровського району» м. Києва, (м. Київ)

до Фізичної особи-підприємця Дяченка Андрія Івановича, (м. Київ)

про стягнення 5 662,86 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та спору на них Дніпровського району» м. Києва (далі - КП ШЕУ Дніпровського району/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Дяченка Андрія Івановича (далі - ФОП Дяченко А.І./відповідач) про стягнення 5 662,86 грн заборгованості та штрафних санкцій у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором про технічне забезпечення електропостачання споживача № 62/1-8е від 01.06.2018.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 10.08.2020 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, при цьому, був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Положеннями статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, за висновком суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018 між Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та спору на них Дніпровського району» м. Києва (далі - власник мереж) та Фізичною особою-підприємцем Дяченко Андрієм Івановичем (далі - споживач) укладено договір про технічне забезпечення електропостачання споживача № 62/1-8е, відповідно до якого власник мереж забезпечує технічну можливість передачі електричної енергії споживачу в обсягах згідно з договором про постачання або купівлю-продаж електричної енергії з показниками доступними відхилень від стандартних умов надання обсягу електричної енергії та рівня дозволеної потужності за класами напруги, а споживач дотримується установленого режиму споживання електричної енергії та своєчасно сплачує за отримані послуги, визначені в п. 4.1. цього договору.

Згідно п. 5.7. договору оплата споживачем за обслуговування власника мереж електроустановок споживача здійснюється згідно із узгодженим сторонами кошторисом.

У відповідності до п. 6.2. договору, у разі несвоєчасної оплати послуг за використання електричних мереж споживач сплачує власнику мереж пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Так, позивачем затверджено калькуляцію, відповідно до якої вартість послуг по технічному обслуговуванню та утриманню електричних мереж за 1 місяць з 01.05.2018 складає 1 078,66 грн.

Отже, позивач стверджує, що у період з грудня 2019 року по червень 2020 року КП ШЕУ Дніпровського району забезпечило технічну можливість передачі електричної енергії відповідачу та здійснило оперативно-технічне обслуговування електромереж.

Позивачем виставлені рахунки на оплату за цей період та акти здачі-прийняття робіт, проте акти за березень, квітень та травень 2020 року відповідачем не підписані.

Крім того, за твердження позивача, 25.05.2020 підприємство з`ясувало, що відповідач самовільно від`єднався від електричних мереж позивача, не попередивши про намір припинити договірні відносини з КП ШЕУ Дніпровського району, що підтверджується актом обстеження.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем направлялись на електронну пошту відповідача рахунки на оплату за вказаний період, проте останній їх не оплатив.

Крім того, 15.06.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію про стягнення заборгованості в розмірі 5 070,57 грн за надані послуги згідно з договором № 62/1-8е від 01.06.2018. Проте, відповіді на цю претензію відповідач не надав, кошти не сплатив.

Отже, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №62/1-8е від 01.06.2018, позивач нарахував на суму боргу також пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про технічне забезпечення електропостачання споживача № 62/1-8е від 01.06.2018, відповідно до якого позивачем надавались послуги з технічного забезпечення електропостачання відповідача, а ФОП Дяченко А.І. здійснював оплату за надані послуги.

Так, у період з грудня 2019 року по червень 2020 року позивачем надані послуги на загальну суму 5 070,57 грн, проте відповідач їх не оплатив, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість в цій сумі. На підтвердження зворотного ФОП Дяченко А.І. будь-яких доказів не надано.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем направлялись рахунки на оплату за надані послуги, а також претензія, проте відповідачем сума боргу непогашена.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги КП ШЕУ Дніпровського району про стягнення з ФОП Дяченка А.І. заборгованості за надані послуги в розмірі 5 070,57 грн, що має наслідком її задоволення.

Водночас, враховуючи невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 429,17 грн, інфляційні втрати в сумі 89,22 грн та 3% річних в розмірі 73,90 грн, нараховані по кожному рахунку окремо за період з 01.12.2019 по 06.08.2020.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Так, у відповідності до п. 6.2. договору, у разі несвоєчасної оплати послуг за використання електричних мереж споживач сплачує власнику мереж пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Водночас, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, і встановив, що в останньому допущено арифметичну помилку. Так, за розрахунком суду обґрунтованими сумами до стягнення є пеня в розмірі 429,17 грн, інфляційні втрати розмірі 58,34 грн та 3% річних в розмірі 73,90 грн.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи встановлене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та спору на них Дніпровського району» м. Києва.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та спору на них Дніпровського району» м. Києва задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дяченка Андрія Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та спору на них Дніпровського району» м. Києва (02089, місто Київ, Броварський проспект, будинок 2; ідентифікаційний 05446166) заборгованість в розмірі 5 070 (п`ять тисяч сімдесят) грн 57 коп., пеню в сумі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн 17 коп., інфляційні втрати в розмірі 58 (п`ятдесят вісім) грн 34 коп., 3% річних в сумі 73 (сімдесят три) грн 90 коп. та судовий збір у розмірі 2 090 (дві тисячі дев`яносто) грн 54 коп.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук