ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1716/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Малого приватного підприємства фірми "Ерідон", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж", с. Веселе, Х/о
про стягнення 9 961 842,27 грн.
за участю представників:

позивача - Нерода В.Ю., ордер серії КС № 782871 від 08.05.20р.;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство фірма "Ерідон", м. Київ звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж", с. Веселе заборгованість за Договором поставки №1655/19/152 від 28.01.19р. в сумі 10 847 534,58 грн., яка складається з: 6 528 299,67 грн. - основного боргу; 1 773 680,23 грн. - 48% річних відповідно до п. 6.7. договору; 1 330 260,16 грн. - проценти за користування товарним кредитом - 36%; 845 777,81 грн. - пені; 369 516,71 грн. - 10% штрафу. Витрати зі сплати судового збору та адвокатські послуги просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 09.06.20р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "08" липня 2020 р. о 15:00 год.

Протокольною ухвалою суду від 08.07.20р. відкладено підготовче засідання на 21.08.20р. о 12:00 год.

20.07.20р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який долучено судом до матеріалів справи.

18.08.20р. від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, яку долучено судом до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 21.08.20р. відкладено підготовче засідання на 01.09.20р. о 15:00 год.

27.08.20р. від позивача електронною поштою надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути заборгованість за Договором поставки №1655/19/152 від 28.01.19р. в сумі 9 961 842,27 грн., яка складається з: 5 980 383,90 грн. - основного боргу; 1 624 816,45 грн. - 48% річних відповідно до п. 6.7. договору; 1 218 612,33 грн. - проценти за користування товарним кредитом - 36%; 799 526,16 грн. - пені; 338 503,43 грн. - 10% штрафу.

31.08.20р. від позивача надійшли письмові пояснення по справі, які долучено судом до матеріалів справи.

31.08.20р. від позивача надійшла заява поштою (аналогічна заяві від 27.08.20р.) про зменшення розміру позовних вимог.

31.08.20р. від відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, які долучено судом до матеріалів справи.

01.09.20р. від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90 %.

Протокольною ухвалою суду від 01.09.20р. судом задоволено заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та подальший розгляд справи ведеться з урахуванням нової ціни позову - 9 961 842,27 грн. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08 вересня 2020 року о 16:00 год.

В судовому засіданні 08.09.20р. оголошено перерву до 30.09.2020 року о 10:00 год., про, що зазначено в протокольній ухвалі суду.

15.09.20р. від позивача електронною поштою надійшли письмові заперечення щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Судове засідання у справі №922/1716/20, яке було призначено на 30.09.2020 року о 10:00 год. не відбулось у зв`язку з перебування судді Шарко Л.В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 05.10.20р. повідомлено сторін про те, що судове засідання відбудеться 06.10.20р. о 14:00 год.; про, що додатково повідомлено сторін телефонограмами.

Представник позивача в судовому засіданні 06.10.20р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити. В частині відшкодування адвокатських витрат, просить суд не розглядати, про що заявив усне клопотання.

Представник відповідача в судове засідання 06.10.20р. не з`явився.

Суд, вважає за можливе задовольнити усне клопотання позивача в якому просить суд не розглядати заяву про відшкодування адвокатських витрат, оскільки заявлення таких клопотань є правом сторін.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

28.01.19р. між сторонами укладено Договір поставки №1655/19/152 у відповідності до п. 1.1. якого в порядку та на умовах цього договору постачальник зобов`язується поставити покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - "Товар"), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого товару.

У відповідності до п.п. 2.1.-2.3. Договору ціна Товару в національній валюті та її еквівалент в іноземній, валюті (долар США та Євро), зазначається у Додатках до цього Договору.

Ціна Товару в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату фактичної оплати Товару на умовах цього Договору. Еквівалент ціни Товару в іноземній валюті, який зазначено в Додатку до цього Договору, є незмінним на весь період дії цього Договору.

Загальна вартість Товару, що постачається за цим Договором (ціна Договору), визначається Додатками та видатковими накладними, з врахуванням пункту 3.2. Договору. У випадку розбіжності даних у Додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни Товару, перевагу має видаткова накладна.

Пунктами 3.1.-3.4. Договору передбачено, що оплата Товару здійснюється Покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором та Додатками до нього. У випадку поставки Товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та доставка Товару на підставі Рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки, без укладення Додатків до цього Договору. Датою оплати Товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Сторони погодили, що визначення ціни та загальної вартості Товару, що піддягає оплаті Покупцем, здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати Товару (надалі - «курс Міжбанку»). Для визначення «курсу Міжбанку» Сторони використовують дані, розміщені на веб-сайті http://minfin.com.ua/currency/mb/archive/, якщо інші джерела визначення курсу іноземних валют не зазначені в Додатках до цього Договору (надалі - «Джерело курсу іноземних валют»).

Оплата Товару, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється Покупцем на підставі Рахунку на оплату, сформованого Постачальником, з врахуванням умов пунктів 3.1. та 3.2. Договору. Термін дії Рахунку на оплату складає 3 (три) банківських дні, включаючи дату його оформлення, якщо інше не буде погоджено Сторонами. В разі порушення строків оплати, визначених Рахунком на оплату, зарахування платежів здійснюється Постачальником, виходячи з курсу Міжбанку, встановленого на момент надходження грошових кошті з на банківський рахунок Постачальника.

Оплата Товару, який постачається на умовах відстрочення оплати чи з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється Покупцем, з дотриманням умов пунктів 3.2 та 3.5 цього Договору.

Оформлення видаткових накладних на Товар, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється за цінами, зазначеними в Рахунку на оплату. У разі недотримання Покупцем строків оплати Товару, встановлених Рахунком на оплату, оформлення видаткової накладної здійснюється за цінами, визначеними з дотриманням умов пунктів 3.2. цього Договору, на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Оформлення видаткових накладних на Товар, який постачається на умовах відстрочення оплати або з використанням вексельного способу розрахунків здійснюється за цінами, визначеними на дату формування видаткової накладної з дотриманням умов пунктів 3.2. цього Договору.

Пунктом 3.5. Договору передбачено, що в тому разі, коли на день проведення Покупцем оплати Товару, отриманого на умовах відстрочення оплати або з використанням вексельного способу розрахунків (дата зарахування коштів або передачі векселів) курс іноземної валюти, визначений з дотримання умов пункту 3.2. цього Договору, є вищим за відповідний курс іноземної валюти, що використаний на дату оформлення видаткової накладної, Сторони для визначення вартості Товару, яка підлягає оплаті Покупцем застосовують формулу: С = (А1/А2) *В

де: С - вартість Товару, що підлягає оплаті; В - вартість неоплаченого Товару за відповідними видатковими накладними; А1 - курс іноземної валюти на дату оплати Товару, визначений згідно умов Договору; А2 - курс іноземної валюти на дату оформлення видаткової накладної, визначений згідно умов Договору.

У разі коли на момент проведення розрахунків (на дату здійснення оплати або передачі векселів) курс продажу іноземних валют, визначений у відповідності до умов пункту 3.2. Договору, буде меншим за відповідний курс, використаний на момент оформлення видаткових накладних, покупець проводить оплату отриманого Товару, виходячи із курсу продажу іноземних валют, використаного на дату оформлення видаткових накладних.

В позовній заяві позивач вказує, що на виконання договору поставки №1655/19/152 від 28.01.2019 (далі - Договір), та додатків до нього МПП ФІРМА «ЕРІДОН» передало згідно видаткових накладних, а ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» отримало товар, а саме:

На підставі додатку №1655/19/152/01-Н від 28.01.2019 до договору, згідно видаткових накладних №16860 від 20.03.2019, №16868 від 20.03.2019, №18641 від 25.03.2019, №18644 від 25.03.2019, №33565 від 16.04.2019, №33579 від 16.04.2019, поставлено та передано товару на загальну суму 5 491 261,86 грн.

Відповідно до п.3 зазначеного Додатку Відповідач здійснює оплату в наступному порядку:

- 20% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 28.02.2019 р.

- 80% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 01.11.2019 р.

Позивач вказує про те, що отримані товари за вказаним додатком та видатковими накладними відповідачем оплачено частково, а саме:

- відповідно до платіжного доручення №1233 від 22.02.2019 сплачено 550277,00 грн.,

- відповідно до платіжного доручення №1248 від 12.03.2019 сплачено - 550277,09 грн.,

- відповідно до платіжного доручення №440 від 08.11.2019 сплачено - 100000,00 грн.,

- відповідно до платіжного доручення №480 від 20.11.2019 сплачено - 200000,00 грн.,

- відповідно до платіжного доручення №582 від 21.12.2019 сплачено - 100000,00 грн.,

- відповідно до платіжного доручення №608 від 27.12.2019 сплачено - 1000000,00 грн.,

- відповідно до платіжного доручення №620 від 17.01.2020 сплачено - 200000,00 грн.,

- відповідно до платіжного доручення №622 від 20.01.2020 сплачено - 800 000,00 грн.,

- відповідно до платіжного доручення №660 від 31.01.2020 сплачено - 200000,00 грн.,

- відповідно до платіжного доручення №862 від 27.03.2020 сплачено - 500000,00 грн.

За твердженнями позивача загальний розмір суми основного боргу відповідача за додатком №1655/19/152/01-Н від 28.01.2019 до договору складає 1 290 707,77 грн.

На підставі додатку №1655/19/152/02-Н від 28.01.2019 до договору, згідно видаткових накладних № 16957 від 20.03.2019, № 16963 від 20.03.2019, № 17783 від 21.03.2019 поставлено та передано товару на загальну суму 2 088 878,87 грн.

Відповідно до п.3 зазначеного Додатку відповідач здійснює оплату в наступному порядку:

- 20% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 28.02.2019 р.

- 80% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 01.11.2019 р.

Позивача вказує про те, що отримані товари за вказаним додатком та видатковими накладними відповідачем оплачено частково, а саме:

- відповідно до платіжного доручення № 1234 від 22.02.2019 сплачено - 205892,63 грн.,

- відповідно до платіжного доручення № 1249 від 12.03.2019 сплачено - 205892,63 грн.,

- відповідно до платіжного доручення № 1252 від 13.03.2019 сплачено - 4269,96 грн.,

- відповідно до платіжного доручення № 760 від 28.02.2020 сплачено - 200000,00 грн.

За твердженнями позивача загальний розмір суми основного боргу відповідача за додатком №1655/19/152/02-Н від 28.01.2019 до договору складає 1 472 823,65 грн.

На підставі додатку №1655/19/152/03-Н від 28.01.2019 до договору, згідно видаткових накладних № 16821 від 20.03.2019, № 16828 від 20.03.2019, № 18601 від 25.03.2019 поставлено та передано товару на загальну суму 2 350 236,00 грн.

Відповідно до п.3 зазначеного Додатку відповідач здійснює оплату в наступному порядку:

- 20% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 28.02.2019 р.

- 80% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 01.11.2019 р.

Позивача вказує про те, що отримані товари за вказаним додатком та видатковими накладними відповідачем оплачено частково, а саме:

- відповідно до платіжного доручення № 1236 від 22.02.2019 сплачено - 120 000,00 грн.,

- відповідно до платіжного доручення № від 22.02.2019 сплачено - 117 294,00 грн.,

- відповідно до платіжного доручення № 1250 від 12.03.2019 сплачено - 237 294,00 грн.

За твердженнями позивача загальний розмір суми основного боргу відповідача за додатком №1655/19/152/03-Н від 28.01.2019 до договору складає 1 875 648,00 грн.

На підставі додатку №1655/19/152/04-З від 25.02.2019 до договору, згідно видаткових накладних № 33608 від 16.04.2019, № 33612 від 16.04.2019 поставлено та передано товару на загальну суму 1 682 593,92 грн.

Відповідно до п.3 зазначеного Додатку відповідач здійснює оплату в наступному порядку:

- 20% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 15.03.2019 р.

- 80% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 01.11.2019 р.

Позивача вказує про те, що отримані товари за вказаним додатком та видатковими накладними відповідачем оплачено частково, а саме:

- відповідно до платіжного доручення № від 03.04.2019 сплачено - 341 389,44 грн.

За твердженнями позивача загальний розмір суми основного боргу відповідача за додатком №1655/19/152/04-3 від 25.02.2019 до договору складає 1 341 204,48 грн.

Таким чином, позивач вказує про те, що відповідачем не в повному обсязі виконано вимоги договору щодо оплати поставленого товару, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість в сумі 5 980 383,90 грн.

Згідно з пунктом 6.2. Договору поставки Відповідач, у разі несвоєчасної оплати товару, повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення від вартості отриманого але не оплаченого Товару за кожний день прострочення; у випадку порушення Покупцем встановлених строків оплати отриманого Товару на строк більше 15 календарних днів, додатково сплачує штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від вартості Товару строк оплати якого прострочено Покупцем.

Пунктом 6.7. Договору поставки встановлено, що в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати Товару чи невиконання зобов`язань передбачених пунктами 3.2 та 3.3 цього Договору, Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48% (сорок вісім відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, Сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Згідно положень пункту 5 додатків №1655/19/152/01-Н від 28.01.2019, №1655/19/152/02-Н від 28.01.2019, №1655/19/152/03-Н від 28.01.2019, №1655/19/152/04-3 від 25.02.2019 до Договору сторони передбачили та встановили, що у разі порушення Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару на строк більше 15 календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем Товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня коли товар підлягав оплаті за умовами відповідного Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого Товару.

У зв`язку з неналежним невиконанням відповідачем умов Договору поставки в частині своєчасної оплати за отриманий товар позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому, окрім суми основного боргу в розмірі 5 980 383,90 грн., просить стягнути з відповідача 1 624 816,45 грн. - 48% річних; 1 218 612,33 грн. - проценти за користування товарним кредитом - 36%; 799 526,16 грн. - пені; 338 503,43 грн. - 10% штрафу.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на те, що позивачем не була врахована часткова оплата за поставлений товар; розмір основної заборгованості розрахований не у відповідності до умов Договору поставки та без врахування оплати відповідачем поставленого товару, у зв`язку з чим позивач, за твердженнями відповідача, безпідставно здійснив розрахунок суми пені, штрафу, відсотків за користування грошовими коштами, так як розрахунок було здійснено виходячи із завищеної суми заборгованості за Договором.

У відзиві на позов відповідач вказує, що позивач, при здійснені розрахунку розміру основної заборгованості не врахував сплачені відповідачем грошові кошти у розмірі 547915,77 грн.

Так, за твердженнями відповідача, підтвердження сплати грошових коштів у розмірі 547915,77 грн. є платіжне доручення №622 від 20.01.2020 у розмірі 800000,00 грн. та платіжне доручення № 660 від 31.01.20р. у розмірі 200000,00 гривень.

Відповідач вказував про те, що зі змісту платіжних доручень № 622 від 20.01.2020 та № 660 від 31.01.2020 вбачається, що призначенням платежу є сплата за товар згідно договору № 1655/19/152 від 28.01.2019 р.

У відповіді на відзив позивач посилається на положення п. 3.7. Договору (у разі порушення Покупцем грошових зобов`язань за цим Договором, отриманий платіж зараховується Постачальником на власний розсуд) та зазначає, що: «частину сплачених за платіжним дорученням № 622 від 20.01.2020 та за платіжним дорученням № 660 від 31.01.20р. зараховано у якості оплати за іншим договором поставки, який не є предметом розгляду даної справи».

Відповідач вказує про те, що дане твердження позивача суперечить умовам Договору, оскільки пункт 3.7. Договору не передбачає право позивача зараховувати отриманий платіж за будь-якими іншими договорами.

За твердженнями відповідача, пункт 3.7. Договору визначає право позивача зараховувати отриманий платіж на власний розсуд, але лише в межах Договору поставки № 1655/19/152 від 28.01.2019 (за відповідними Додатками до Договору), а не в якості оплати за будь-яким іншим договором.

Таким чином, відповідач зазначає, що позивач, при розрахунку розміру основної заборгованості, безпідставно не врахував сплачені відповідачем за Договором поставки № 1655/19/152 від 28.01.2019 грошові кошти у розмірі 547915,77 грн.

Також, відповідач у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив вказував про те, що у відповідності до п. 2.2., п. 3.2., п. 3.3., п. 3.4., п. 3.5. Договору, виходячи із курсу долару США, або Євро до гривні, розмір основної заборгованості на 268 858,20 грн. менший, ніж розмір основної заборгованості, зазначений Позивачем.

Таким чином, за твердженнями відповідача, розмір основної заборгованості за Договором поставки на 816 775,97 грн. менший, ніж розмір основної заборгованості визначений Позивачем (547 917,77 грн. (розмір сплачених Відповідачем грошових коштів, та не врахованих Позивачем) + 268 858,20 грн. (зменшена сума основної заборгованості, яка розрахована у відповідності до умов Договору).

Таким чином, відповідач вказує про те, що розмір основної заборгованості да Договором поставки має становити - 5 711 523,70 грн.

Також, відповідач зазначив, що посилання позивача у відповіді на відзив про те, що перерахунок можливий виключно у разі збільшення курсу іноземної валюти, а не його зменшення, не відповідає умовам Договору, оскільки п. 3.5. Договору передбачено визначення еквіваленту долара США та/або Євро до гривні у випадку зменшення курсу іноземної валюти.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до положень ч.ч. 1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом та заперечується сторонами, на виконання договору поставки №1655/19/152 від 28.01.2019 (далі - Договір), та додатків до нього МПП ФІРМА «ЕРІДОН» передало згідно видаткових накладних, а ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» отримало товар, а саме:

- на підставі додатку №1655/19/152/01-Н від 28.01.2019 до договору, згідно видаткових накладних №16860 від 20.03.2019, №16868 від 20.03.2019, №18641 від 25.03.2019, №18644 від 25.03.2019, №33565 від 16.04.2019, №33579 від 16.04.2019, поставлено та передано товару на загальну суму 5 491 261,86 грн.;

- на підставі додатку №1655/19/152/02-Н від 28.01.2019 до договору, згідно видаткових накладних № 16957 від 20.03.2019, № 16963 від 20.03.2019, № 17783 від 21.03.2019 поставлено та передано товару на загальну суму 2 088 878,87 грн.;

- на підставі додатку №1655/19/152/03-Н від 28.01.2019 до договору, згідно видаткових накладних № 16821 від 20.03.2019, № 16828 від 20.03.2019, № 18601 від 25.03.2019 поставлено та передано товару на загальну суму 2 350 236,00 грн.;

- на підставі додатку №1655/19/152/04-З від 25.02.2019 до договору, згідно видаткових накладних № 33608 від 16.04.2019, № 33612 від 16.04.2019 поставлено та передано товару на загальну суму 1 682 593,92 грн.

За твердженнями позивача загальний розмір суми основного боргу відповідача:

- за додатком №1655/19/152/01-Н від 28.01.2019 до договору складає 1290707,77 грн.

- за додатком №1655/19/152/02-Н від 28.01.2019 до договору складає 1472823,65 грн.

- за додатком №1655/19/152/03-Н від 28.01.2019 до договору складає 1875648,00 грн.

- за додатком №1655/19/152/04-3 від 25.02.2019 до договору складає 1341204,48 грн.

Таким чином, позивач вказує про те, що відповідачем не в повному обсязі виконано вимоги договору щодо оплати поставленого товару, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість в сумі 5 980 383,90 грн.

Суд не погоджується з такими твердженнями позивача у зв`язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, підтвердженням сплати грошових коштів у розмірі 547915,77 грн. є платіжне доручення №622 від 20.01.2020 у розмірі 800000,00 грн. та платіжне доручення № 660 від 31.01.20р. у розмірі 200000,00 гривень. (а.с.194,195)

Так, зі змісту платіжних доручень № 622 від 20.01.2020 та № 660 від 31.01.2020 (а.с.194,195) вбачається, що призначенням платежу є сплата за товар згідно договору № 1655/19/152 від 28.01.2019 р.

У відповіді на відзив позивач посилається на положення п. 3.7. Договору (у разі порушення Покупцем грошових зобов`язань за цим Договором, отриманий платіж зараховується Постачальником на власний розсуд) та зазначає, що: «частину сплачених за платіжним дорученням № 622 від 20.01.2020 та за платіжним дорученням № 660 від 31.01.20р. зараховано у якості оплати за іншим договором поставки, який не є предметом розгляду даної справи».

Проте, дане твердження позивача суперечить умовам Договору, оскільки пункт 3.7. Договору не передбачає право позивача зараховувати отриманий платіж за будь-якими іншими договорами.

Пункт 3.7. Договору визначає право позивача зараховувати отриманий платіж на власний розсуд, але лише в межах Договору поставки № 1655/19/152 від 28.01.2019 (за відповідними Додатками до Договору), а не в якості оплати за будь-яким іншим договором.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що позивач, при розрахунку розміру основної заборгованості, безпідставно не врахував сплачені відповідачем за Договором поставки № 1655/19/152 від 28.01.2019 грошові кошти у розмірі 547915,77 грн.

Щодо розрахунку розміру основної заборгованості за Договором поставки № 1655/19/152 від 28.01.2019 виходячи із курсу продажу долара США або Євро до гривні (п. 2.2., п. 3.2., п. 3.3., п. 3.4., п. 3.5. Договору), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1. Договору поставки № 1655/19/152 від 28.01.2019 (далі - Договір) ціна Товару в національній валюті та її еквівалент в іноземній валюті (долар США або Євро), зазначається у Додатках до цього Договору.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що ціна Товару в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату фактичної оплати Товару на умовах цього Договору. Еквівалент піни Товару в іноземній валюті, який зазначено в Додатку до цього Договору, є незмінним на весь період дії цього Договору.

Згідно з п. 3.2. Договору Сторони погодили, що визначення ціни та загальної вартості Товару, що підлягає оплаті Покупцем, здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати Товару (надалі - «курс Міжбанку»). Для визначення «курсу Міжбанку» Сторони використовують дані, розміщені на веб-сайті http://minfin.com.ua/currency/mb/archive/, якщо інші джерела визначення курсу іноземних валют не зазначені в Додатках до цього Договору (надалі - «Джерело курсу іноземних валют»).

Пункт 3.3. Договору передбачає, що оплата Товару, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється Покупцем на підставі Рахунку на оплату, сформованого Постачальником, з врахуванням умов пунктів 3.1. та 3.2. Договору. Термін дії Рахунку на оплату складає 3 (три) банківських дні, включаючи дату його оформлення, якщо інше не буде погодженого Сторонами. В разі порушення строків оплати, визначених Рахунком на оплату, зарахування платежів здійснюється Постачальником виходячи з курсу Міжбанку, встановленого на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Оплата Товару, який постачається на умовах відстрочення оплати чи з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється Покупцем, з дотриманням умов пунктів 3.2. та 3.5. цього Договору (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору оформлення видаткових накладних на Товар, який постачається на умовах попередньої оплати здійснюється за цінами, зазначеними в Рахунку на оплату. У разі недотримання Покупцем строків оплати Товару, встановлених Рахунком на оплату, оформлення видаткової накладної здійснюється за цінами, визначеними з дотриманням умов пунктів 3.2. цього Договору, на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Оформлення видаткових накладних на Товар, який постачається на умовах відстрочення оплати або з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється за цінами, визначеними на дату формування видаткової накладної з дотриманням умов пунктів 3.2. цього Договору.

Пунктом 3.5. Договору передбачено, що в тому разі, коли на день проведення Покупцем оплати Товару, отриманого на умовах відстрочення оплати або з використанням вексельного способу розрахунків (дата зарахування коштів або передачі векселів) курс іноземної валюти, визначений з дотримання умов пункту 3.2. цього Договору, є вищим за відповідний курс іноземної валюти, що використаний на дату оформлення видаткової накладної, Сторони для визначення вартості Товару, яка підлягає оплаті Покупцем застосовують формулу: С = (А1/А2) *В

де: С - вартість Товару, що підлягає оплаті; В - вартість неоплаченого Товару за відповідними видатковими накладними; А1 - курс іноземної валюти на дату оплати Товару, визначений згідно умов Договору; А2 - курс іноземної валюти на дату оформлення видаткової накладної, визначений згідно умов Договору.

У разі коли на момент проведення розрахунків (на дату здійснення оплати або передачі векселів) курс продажу іноземних валют, визначений у відповідності до умов пункту 3.2. Договору, буде меншим за відповідний курс, використаний на момент оформлення видаткових накладних, покупець проводить оплату отриманого Товару, виходячи із курсу продажу іноземних валют, використаного на дату оформлення видаткових накладних.

З аналізу вищезазначених умов Договору вбачається, що остаточна вартість за Договором визначається в еквіваленті іноземної валюти (долар США або Євро) та розраховується у відповідності до умов Договору, які регулюють питання визначення курсу іноземної валюти до гривні в залежності від дати: Рахунку на оплату; надходження грошових коштів на рахунок Постачальника; від дати оформлення видаткових накладних, а також у випадках здійснення оплати Товару, який постачається на умовах попередньої оплати та на умовах відстрочення платежу.

Остаточна вартість поставленого Товару повинна визначатися після здійснення всіх поставок та з урахуванням умов Договору щодо визначення курсу Міжбанку. У зв`язку з цим, після здійснення Позивачем всіх поставок та оплатою Відповідачем грошових коштів, остаточна вартість поставленого Товару у будь-якому випадку підлягає корегуванню.

В пунктах 2.1.-2.3. Договору сторони передбачили, що ціна Товару в національній валюті та її еквівалент в іноземній, валюті (долар США та Євро), зазначається у Додатках до цього Договору. Ціна Товару в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату фактичної оплати Товару на умовах цього Договору. Еквівалент ціни Товару в іноземній валюті, який зазначено в Додатку до цього Договору, є незмінним на весь період дії цього Договору. Загальна вартість Товару, що постачається за цим Договором (ціна Договору), визначається Додатками та видатковими накладними, з врахуванням пункту 3.2. Договору. У випадку розбіжності даних у Додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни Товару, перевагу має видаткова накладна.

Згідно з п. 3.2. Договору Сторони погодили, що визначення ціни та загальної вартості Товару, що підлягає оплаті Покупцем, здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати Товару (надалі - «курс Міжбанку»). Для визначення «курсу Міжбанку» Сторони використовують дані, розміщені на веб-сайті http://minfin.com.ua/currency/mb/archive/, якщо інші джерела визначення курсу іноземних валют не зазначені в Додатках до цього Договору (надалі - «Джерело курсу іноземних валют»).

Посилання позивача у відповіді на відзив про те, що: «відповідно до вказаних положень, оплата вартості товару повинна бути здійснена у гривні за ціною, що вказана у кожній видатковій накладній. Крім того, перерахунок можливий виключно у разі збільшення курсу іноземної валюти, а не його зменшення, як помилково прийшов до висновку відповідач, та крім того, прийшов до висновку про існування переплати за рахунок зменшення курсу долара США та/або Євро у відповідний період» не відповідає умовам Договору, оскільки п. 3.5. Договору передбачено визначення еквіваленту долара США та/або Євро до гривні у випадку зменшення курсу іноземної валюти.

У відзиві на позовну заяву відповідач наводив розрахунки розміру заборгованості у відповідності до п. 2.2., п. 3.2., п. 3.3., п. 3.4., п. 3.5. Договору. Також, разом із відзивом на позовну заяву Відповідач надав до суду роздруківки із веб-сайту http://minfin.com.ua/currency/mb/archive/ щодо курсу продажу долару США, або Євро до гривні на відповідну дату.

Судом досліджено надані відповідачем докази та розрахунки у відповідності до п. 2.2., п. 3.2., п. 3.3., п. 3.4., п. 3.5. Договору, виходячи із курсу долару США, або Євро до гривні, у зв`язку з чим, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що розмір основної заборгованості на 268 858,20 грн. менший, ніж розмір основної заборгованості, зазначений позивачем щодо курсу продажу долару США, або Євро до гривні на відповідну дату.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що розмір основної заборгованості за Договором поставки на 816 775,97 грн. менший, ніж розмір основної заборгованості визначений Позивачем (547 917,77 грн. (розмір сплачених Відповідачем грошових коштів, та не врахованих Позивачем) + 268 858,20 грн. (зменшена сума основної заборгованості, яка розрахована у відповідності до умов Договору).

Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 5 711 523,70 грн. В частині стягнення основної заборгованості в сумі 268860,20 грн. суд не вбачає підстав для її задоволення з підстав зазначених вище.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 6.2. Договору поставки відповідач, у разі несвоєчасної оплати товару, повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення від вартості отриманого але не оплаченого Товару за кожний день прострочення; у випадку порушення Покупцем встановлених строків оплати отриманого Товару на строк більше 15 календарних днів, додатково сплачує штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від вартості Товару строк оплати якого прострочено Покупцем.

Пунктом 6.7. Договору поставки встановлено, що в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати Товару чи невиконання зобов`язань передбачених пунктами 3.2 та 3.3 цього Договору, Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48% (сорок вісім відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, Сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Згідно положень пункту 5 додатків №1655/19/152/01-Н від 28.01.2019, №1655/19/152/02-Н від 28.01.2019, №1655/19/152/03-Н від 28.01.2019, №1655/19/152/04-3 від 25.02.2019 до Договору сторони передбачили та встановили, що у разі порушення Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару на строк більше 15 календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем Товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня коли товар підлягав оплаті за умовами відповідного Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого Товару.

Враховуючи, що позивач здійснив розрахунок суми штрафних санкцій, пені, процентів та відсотків річних виходячи із завищеного розміру основної заборгованості, судом здійснено власний перерахунок виходячи із розміру основної заборгованості (5 711 523,70 грн.) та дійшов висновку про те, що даний розрахунок співпадає з розрахунком, який було надано відповідачем, а саме: розмір пені має складати - 763 235,54 грн.; розмір 48% річних має складати - 1 551 769,56 грн.; розмір товарного кредиту має складати - 1 163 827,17 грн.; розмір штрафу 323 285,32 грн.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказував про те, що розмір штрафних санкцій, пені, процентів та відсотків річних є занадто великим по відношенню до основної суми заборгованості та складає 66,56% від основної суми заборгованості та надав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%. Обґрунтовуючи дане клопотання, відповідач посилається на Постанову Великої Палати Верховного суду у справі №902/417/18 від 18.03.20р. в якій, за результатами розгляду вказаної справи було відмовлено у стягненні заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, з огляду на очевидну неспівмірність.

Суд, дослідивши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, вважає за можливе задовольнити його частково та зменшити їх розмір на 30 відсотків, у зв`язку з наступним.

Частиною третьою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до встановлених судом обставин справи, за змістом пунктів 6.2., 6.7. укладеного сторонами договору, положень статті 611 та частини третьої статті 692, статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного суду у справі №902/417/18 від 18.03.20р., на яку, зокрема посилається відповідач, обґрунтовуючи своє клопотання про зменшення штрафних санкцій.

Суд, дослідивши матеріали справи, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, а також, з урахуванням здійснення відповідачем часткових проплат, що свідчить про намагання відповідача виконувати умови договору, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, та вважає за можливе, з урахуванням інтересів обох сторін, зменшити розмір санкцій на 30%.

Таким чином, з урахуванням зменшення стягненню підлягають 48% річних в сумі 1 551 769,56 грн.; проценти за користування товарним кредитом - 36% в сумі 1 163 827,17 грн.; пеня в сумі 534 264,88 грн.; штраф 10% в сумі 226299,73 грн.

В частині стягнення 48% річних в сумі 73046,89 грн., 36 % за користування товарним кредитом в сумі 54785,16 грн., пені в сумі 265261,28 грн., штрафу 112203,70 грн. суд відмовляє.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 546, 548, 549, 610-612, 623-625, 629, 631 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" (62420, Харківська обл., Харківський район, село Веселе, вул. Жовтнева, будинок 4, ) на користь Малого приватного підприємства фірми "Ерідон" (08143, обл. Київська, Києво-Святошинський, село Княжичі, вул. Воздвиженська, 46, ) основну суму заборгованості в розмірі 5 711 523,70 грн.; 48% річних в сумі 1 551 769,56 грн.; проценти за користування товарним кредитом - 36% в сумі 1 163 827,17 грн.; пеню в сумі 534 264,88 грн.; штраф 10% в сумі 226299,73 грн.; судовий збір в сумі 13781,48 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення основної заборгованості в сумі 268860,20 грн., 48% річних в сумі 73046,89 грн., 36 % за користування товарним кредитом в сумі 54785,16 грн., пені в сумі 265261,28 грн., штрафу 112203,70 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 16.10.20р.

Суддя Л.В. Шарко