ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

"12" жовтня 2020 р. Cправа № 902/640/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури (вул. Покровська, 5, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24000) в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21050) та Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради (вул. Замостянська/проспект Коцюбинського, 26/58, м. Вінниця, 21009)

до: Приватного підприємства "Романовський Л" (вул. Соборна, 1А, с. Вищеольчедаїв, Мурованокуриловецький район, Вінницька область, 23432)

про розірвання кредитного договору та стягнення 429865,65 грн.

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

прокурор Колівошко С.М. згідно наказу;

позивача 1 Сенів А.М. за довіреністю;

позивача 2 не з`явився;

відповідача не з`явився

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № 35/3-1686вих-20 від 03.06.2020 керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради та Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради з вимогами до Приватного підприємства "Романовський Л" про:

розірвання укладеного між Комунальною організацією "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради та Приватним підприємством "Романовський Л" кредитного договору №13ф-3-1-462 від 18.08.2017;

стягнути з Приватного підприємства "Романовський Л" 243 000,00 грн боргу, 46 504,11 грн - 6% річних, 87 084,06 грн - пені;

зобов`язати Приватне підприємство "Романовський Л" достроково повернути Комунальній організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради 53 277,48 грн отриманого кредиту згідно договору № 13ф-3-1-462 від 18.08.2017.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор посилається на порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 13ф-3-1-462 від 18.08.2017 в частині повернення отриманого кредиту та сплати відсотків.

Ухвалою суду від 30.06.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/640/20 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.07.2020.

09.07.2020 до суду надійшов супровідний лист б/н від 09.07.2020 позивача - Вінницької обласної ради, до якого, з поміж іншого, долучено заяву б/н від 09.07.2020 позивача по суті позовних вимог, де останній підтримує заявлені прокурором позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні.

За наслідками судового засідання 21.07.2020, судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 08.09.2020.

29.07.2020 до суду надійшло клопотання № б/н від 28.07.2020 відповідача, відповідно до якого останній, на виконання вимог ухвали суду від 21.07.2020, надає копії документів, що стосуються предмету спору.

03.08.2020 до суду надійшла заява № 35/3-2396вих-20 від 30.07.2020 керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури про уточнення позовних вимог в якій зазначено реквізити позивача.

12.08.2020 до суду надійшла заява № б/н від 12.08.2020 за підписом представника позивача 1 Сенів А.М., в якій представник вказує, що Вінницька обласна рада підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить про їх задоволення.

26.08.2020 до суду надійшла заява № б/н від 26.08.2020 за підписом представника позивача 1 Сенів А.М. на підтвердження повноважень останнього.

За результатами судового засідання 08.09.2020 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 08.09.2020, якою прийняв до розгляду заяву № 35/3-2396вих-20 від 30.07.2020 керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури про уточнення позовних вимог, відклав підготовче засідання на 24.09.2020.

Ухвалою суду від 24.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.10.2020.

12.10.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання б/н та дати (вх. номер канц. суду 08-34/9133/20 від 12.10.2020) представника позивача 2 - адвоката Новака Д.М. про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши означене клопотання суд враховує наступне.

В силу приписів ч.8 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Згідно з ч. 2 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч.4 ст.170 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на те, що клопотання б/н та дати (вх. номер канц. суду 08-34/9133/20 від 12.10.2020), відповідно до довідки від 12.10.2020, складеної уповноваженим працівником Господарського суду Вінницької області, не містить електронного цифрового підпису, а оригіналу вказаного клопотання в паперовій формі на адресу суду не надійшло, означене клопотання, в силу вищезазначених законодавчих приписів, залишається судом без розгляду.

На визначену судом дату з`явився прокурор у справі та представник позивача 1. Позивач 2 та відповідач правом участі в засіданні суду не скористалися. При цьому суд зважає, що про дату, час та місце розгляду справи учасники справи повідомлені належним чином, ухвалою суду від 24.09.2020.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача 1, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, з огляду на наступне.

У статті 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України "Про прокуратуру").

Частинами першою, третьою статті 4 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною третьої наведеної вище норми встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини, за умовами якого представництво інтересів держави у суді у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави здійснюється прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, а у визначених законом випадках - прокурорами Офісу Генерального прокурора в порядку та на підставах, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, системне тлумачення положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 15.05.2019 у справі №911/1497/18.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Виходячи зі змісту наведених вище норм права, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Таким чином, обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

При цьому підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся (постанова ВС від 28.08.2020 року у справі №914/535/19).

Отже, право прокуратури на звернення до суду в інтересах уповноваженого суб`єкта, не може презюмуватися, як безспірне.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави.

Сам лише факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема у постанові від 05.12.2018 р. у справі № 923/129/17.

Як вбачається з позовної заяви (№35/3-168вих-20 від 03.06.2020), підставою для представництва інтересів держави прокурор вказує на зволікання Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради у зверненні до суду, що негативно вливає на дохідну частину бюджету та порушує інтереси держави.

Відповідно до Рекомендацій Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону, щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені й ефективні органи.

Консультативна рада європейських прокурорів (далі - КРЄП), створена Комітетом міністрів Ради Європи 13.07.2005, у Висновку № 3 (2008) Про роль прокуратури за межами сфери кримінального права наголосила, що держави, у яких прокурорські служби виконують функції за межами сфери кримінального права, мають забезпечувати реалізацію цих функцій згідно з такими, зокрема, принципами: діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами й обов`язками, що й будь-яка інша сторона, і не повинні мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін); обов`язок прокурорів обґрунтовувати свої дії та розкривати ці причини особам або інститутам, задіяним або зацікавленим у справі, має бути встановлений законом.

Згідно з пунктом 2 Рекомендації CM/Rec (2012)11 щодо ролі державних прокурорів за межами системи кримінального судочинства, прийнятої Комітетом міністрів Ради Європи 19.09.2012, обов`язками та повноваженнями прокурора за межами системи кримінального провадження є представництво загальних та громадських інтересів, захист прав людини та основоположних свобод, а також підтримка верховенства права. При цьому обов`язки та повноваження прокурорів за межами кримінального судочинства мають завжди встановлюватися та чітко визначатися у законодавстві (пункт 3 цієї Рекомендації).

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до господарського суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та відмінно від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень.

Проаналізувавши правові висновки Верховного Суду та нормативне регулювання питання здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді у розрізі фактичних обставин, встановлених у розглядуваній справі, суд дійшов висновку, що таке представництво: по-перше може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; по-друге прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах; по-третє прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону № 1697-VІІ, навівши відповідне обґрунтування цього.

Як вбачається з матеріалів справи, що розглядається, та змісту позовної заяви, керівник Могилів-Подільської місцевої прокуратури в обґрунтування необхідності захисту порушення, на його думку, інтересів держави та підстав для звернення до суду зазначив, що пред`являючи позов в інтересах Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради та Вінницької обласної ради прокурором переслідується мета стягнення до бюджету з ПП "Романовський Л" заборгованості в сумі 376 588,17 грн та дострокового повернення коштів розмірі 53277,48 грн.

При цьому прокурор посилаючись на Статут Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради за яким Фонд є органом, уповноваженим державою здійснювати протензійно-позовну роботу щодо повернення наданих кредитів, вказує, що позивачами не вжито відповідних заходів щодо звернення до суду з позовом про стягнення вказаних коштів.

У якості доказу нездійснення Комунальною організацією "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради захисту інтересів держави прокурор посилається на те, що уповноваженим органом заходи спрямовані на захист інтересів держави шляхом звернення з відповідним позовом до суду не здійснювались на підставі відсутності фінансування на сплату судового збору за подання позовної заяви.

Поряд з цим, суд зауважує, що в матеріалах справи є докази щодо проведення претензійної роботи Комунальною організацією "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради, а саме претензія Фонду за вих. № 01/176 від 23.04.2019р., відповідно до якої останній вимагає від відповідача негайної сплати заборгованості за Договором в розмірі 80032,88 грн. Крім того, в претензії № 01/586 від 25.09.2019 Фонд ставив вимогу перед відповідачем про сплату заборгованості за Договором, розмір якої збільшився до 152 421,92 грн. В наведених претензіях Фонд, поряд з вимогою про сплату заборгованості, повідомляв відповідача, що у разі невиконання зазначених вимог Фонд, у відповідності до умов Договору, змушений буде припинити договірні відносини та вжити заходів примусового погашення боргу.

Тобто, з наведеного вбачається, що позивачем 2 - Комунальною організацією "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради вживалися заходи досудового врегулювання спору. Поряд з цим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, де були наведені причини, за яких заходи правового реагування не вживались саме до цього часу, та не було наведено жодного обґрунтування, які б свідчили про те, що позивач 2 не мав наміру здійснити судовий захист інтересів держави у разі появи відповідного фінансування, отже прокурором не доведено, що позивач 2 не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом до відповідача протягом певного часового періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання позивачем функцій із захисту інтересів держави.

Суд зауважує, що в матеріалах міститься лист Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради № 01/267 від 26.05.2020 адресований Могилів-Подільській місцевій прокуратурі, в якому Фонд, посилаючись на відсутність фінансування на сплату судового збору просить здійснити представництво інтересів Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради в суді з метою стягнення заборгованості по кредитному договору № 13ф-3-1-462 від 18.08.2017, укладеному з ПП "Романовський Л".

Також матеріали справи містять лист № 35/3-1685вих-20 від 03.06.2020 Могилів-Подільська місцева прокуратура, за яким прокуратура повідомляє Комунальну організацію "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради та Вінницьку обласну раду про намір звернутися до Господарського суду Вінницької області з позовом в інтересах держави в особі Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради до Приватного підприємства "Романовський Л" про розірвання кредитного договору № 13ф-3-1-462 від 18.08.2017, стягнення заборгованості та дострокового повернення коштів.

При цьому суд наголошує, що ані означене листування, ані матеріали справи не містять відповідного обґрунтування неможливості Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради звернутися із відповідним позовом про розірвання кредитного договору № 13ф-3-1-462 від 18.08.2017, стягнення заборгованості та дострокового повернення коштів, в особі якої в інтересах держави з позовом до суду звернувся керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури.

До того ж матеріали справи не містять доказів надіслання Могилів-Подільською місцевою прокуратурою листа № 35/3-1685вих-20 від 03.06.2020 на адреси позивачів, що, в свою чергу, унеможливлює встановити дотримання прокурором "розумних строків", які надають можливості відповідним органам відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави.

Оскільки прокурор виконує субсидіарну роль при зверненні до суду з позовом в інтересах уповноваженого органу та не може підміняти останнього, а не пред`явлення позивачем 2 даного позову мотивоване не вжиттям дієвих заходів на усунення порушень, що, в свою чергу, не свідчить про нездійснення або неналежне здійснення компетентним органом дій щодо захисту інтересів держави, у суду відсутні підстави вважати обґрунтованим звернення прокурора до суду з даним позовом в інтересах Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради .

Враховуючи наведене, суд критично оцінює твердження керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури про доведення прокурором "нездійснення" позивачем 2 захисту інтересів держави. За таких обставин, суд дійшов висновку, що прокурор у цій заяві не зазначив в чому саме полягає неможливість Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради звернутися із позовом про розірвання кредитного договору № 13ф-3-1-462 від 18.08.2017, стягнення заборгованості та дострокового повернення коштів.

Що стосується Вінницької обласної ради, як позивача у справі, суд зазначає, що звертаючись до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради, як органу уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, прокурором не обґрунтовано та не доведено бездіяльності Вінницької обласної ради.

До того ж, як встановлено судом вище, прокурором не дотримано положень ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" в частині повідомлення Вінницької обласної ради про звернення до суду з позовом.

Наведені обставини, на переконання суду, позбавили Вінницьку обласну раду можливості протягом розумного строку подати до суду позов або вчинити дії для виправлення ситуації, що не надає можливості суду підтвердити достатність підстав для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради.

Суд ще раз зауважує, що право подавати позов, прокурор має лише, якщо орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження. При цьому, інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати та довести наявність підстав для здійснення представництва. Саме лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, не достатньо для встановлення судом правових підстав для представництва. Доведення цих підстав здійснюється у загальному порядку відповідно до вимог статті 74 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Між тим прокурором до господарського суду не подано жодного належного у розумінні приписів процесуального закону доказу на підтвердження усвідомленої пасивної поведінки Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради та Вінницької обласної ради, яка би втілювалась у нездійсненні останніми захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18, з метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ГПК України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду). Такого ж висновку щодо застосування наведеної норми процесуального права дійшов і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2019 року у справі № 925/226/18.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши вищенаведені положення чинного законодавства та судової практики, суд дійшов висновку, що прокурор у цьому випадку не довів необхідності захисту саме ним (прокурором) інтересів держави, а також не обґрунтував підстав для звернення до суду з даним позовом від імені суб`єкту владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, з наданням належних доказів, які підтверджували б встановлення прокурором наявності підстав для представництва згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

У даному випадку, з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у пункті 43 постанови від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, суд доходить висновку, що прокурором не доведено підстав для представництва Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради та Вінницької обласної ради при зверненні з цим позовом до суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі Вінницької міської ради, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

Відповідно ч.2 ст.226 ГПК України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

З огляду на викладене, за відсутності відповідного клопотання прокурора питання про повернення сплаченого судового збору наразі судом не вирішується.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 226, ст.ст. 232-235, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради та Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради до Приватного підприємства "Романовський Л" про розірвання кредитного договору №13ф-3-1-462 від 18.08.2017, стягнення заборгованості та дострокового повернення коштів розмірі справі №902/640/20 - залишити без розгляду.

Примірник ухвали надіслати учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України .

Дата складання повного тексту ухвали 16.10.2020.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - Могилів-Подільської місцева прокуратура (вул. Покровська, 5, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24000)

3 - Вінницька обласна рада (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21050)

4 - Комунальна організація "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради (вул. Замостянська/проспект Коцюбинського, 26/58, м. Вінниця, 21009)

5 - ПП "Романовський Л" (вул. Соборна, 1А, с. Вищеольчедаїв, Мурованокуриловецький район, Вінницька область, 23432)

6 - Прокуратура Вінницької області (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050)