номер провадження справи 4/110/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 Справа № 310/1154/19

м. Запоріжжя Запорізької області

за позовом ОСОБА_1 - капітана та судновласника СЧС «Вера», (71100, м. Бердянськ Запорізької області, вул. Кабельників, буд. 138-А)

до відповідача Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», (01135, м. Київ, вул. Перемоги, буд. 14) в особі Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», (71112, м. Бердянськ Запорізької області, вул. М.Горького, буд. 6)

про визнання неправомірними дій

Суддя Зінченко Н.Г.

при секретарі судового засідання Петриченко А.Є.

За участю представники сторін:

від позивача - Череповський В.П., особисто;

від відповідача - Мунтян О.Л., начальник юридичного відділу (наказ № 172-к від 10.12.2018), згідно посадової інструкції № 11-04-04-2(2) від 28.08.2020;

02.07.2019 на адресу господарського суду Запорізької області згідно постанови Запорізького апеляційного суду від 16.06.2020 та ухвали Запорізького апеляційного суду від 25.06.2020 у справі № 310/1154/19 (провадження 22-ц/807/1579/20) за встановленою юрисдикцією надійшла справа № 310/1154/19 за позовом ОСОБА_1 - капітана та судновласника СЧС «Вера», м. Бердянськ Запорізької області до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Бердянськ Запорізької області про визнання неправомірними дій Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо нарахування т/х «Вера» заборгованості за послуги з електропостачання на суму 6998,87 грн. та щодо відключення т/х «Вера» від берегової мережі електропостачання.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2020 справу № 310/1154/19 розподілено для розгляду судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.07.2020 справу № 310/1154/19 прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження суддею Зінченко Н.Г., справі присвоєно номер провадження справи 4/110/20, підготовче судове засідання призначено на 05.08.2020.

Підготовче судове засідання відкладалося на 04.09.2020, про що винесено відповідну ухвалу суду від 05.08.2020.

В судовому засіданні 04.09.2020 судом ухвалено закрити підготовче провадження у справі № 310/1154/19 та призначити справу до розгляду по суті в судовому засіданні 04.09.2020 о 10:44 годині, про що зазначено в протоколі судового засідання.

В судовому засіданні оголошувалися перерви до 22.09.2020 і до 01.10.2020, про що зазначено в протоколах судових засідань від 04.09.2020 і від 22.09.2020.

В судовому засіданні 01.10.2020 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на нормах Кодексу торговельного мореплавства України, Закону України «Про морські порти». Позов пред`явлений позивачем з наступних підстав: ОСОБА_1 є капітаном т/х «Вера» та судновласником. Державні морські порти створені для обслуговування суден з метою виконання гарантій з боку держави щодо забезпечення безпеки мореплавства суднам. З цією метою судно використовує інфраструктуру порту загального користування за тарифами, встановленими державою, та сплачує їх до виходу судна з порту, що є за своєю правовою природою публічним договором, який врегульовано положеннями ст. 633 ЦК України. Також порт може надавати інші господарські послуги за договорами та за вільними тарифами. Згідно положень ст. 9 Закону України «Про морські порти» до інфраструктури порту загального користування віднесено, зокрема, засоби електропостачання. До причальних споруд та прилеглих до них територій за проектом належать, у томі числі, лінії електропередач, якими вільно може користуватися т/х «Вера». У даному випадку користувачем інфраструктури загального користування порту Бердянськ є торговельне судно т/х «Вера» та його екіпаж. Підтримання інфраструктури порту загального користування у належному стані з метою безпечного її використання т/х «Вера» та його екіпажем покладено на саме відповідача і таке утримання в належному стані є послугою для т/х «Вера» та його екіпажу. Така послуга спрямована на забезпечення капітану судна виконати покладені на нього обов`язки щодо забезпечення ним безпечного мореплавства у порту Бердянськ (ст. 58 Кодексу торговельного мореплавства України) та належних умов праці та відпочинку екіпажу (ст. 57 Кодексу торговельного мореплавства України). Статтею 21 Закону України «Про морські порти» визначено, що тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб`єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником. Як стверджує позивач, за період з січня 2015 року по лютий 2016 року на виконання вимог ст. 118 Кодексу торговельного мореплавства України судновласники т/х «Вера» надали морським агентам 64660,67 грн. для оплати потреб судна т/х «Вера» в порту Бердянськ, які у повному розмірі передані порту для оплати потреб судна та його екіпажу у порту Бердянськ. В листопад 2018 року капітан т/х «Вера» отримав лист відповідача, який містив повідомлення про наявність простроченої заборгованості за послуги електропостачання в сумі 6998,87 грн. та попередження про припинення електропостачання СЧС «Вера» у разі несплати заборгованості. На вказаний лист капітаном т/х «Вера» надана відповідь щодо безпідставності вимог відповідача, оскільки т/х «Вера» здійснено передплату за портові збори в розмірі 65956,55 грн., що встановлено рішенням Антимонопольного комітету України від 29.12.2016 № 03/11-16. В грудні 2018 року капітаном т/х «Вера» знову отримано повідомлення про сплату заборгованості за електропостачання в розмірі 8315,94 грн. та повідомлення про припинення електропостачання у разі не сплати заборгованості. В цей же день, 27.12.2018, відповідачем в односторонньому порядку було припинено постачання електроенергії на т/х «Вера». Позивач вважає, що грошові кошти у сумі 64660,67 грн., які перераховані на рахунки відповідача в 2015 - 2016 роках, були спрямовані лише в межах ч. 1 ст.21 Закону України «Про морські порти». Інші послуги за господарськими договорами, в розумінні ч. 3 ст. 21 цього ж Закону, позивачем не замовлялися. На момент припинення надання послуги електропостачання т/х «Вера» скористалося послугою з використання інфраструктури порту лише 15140,91 грн. з 64660,67 грн., які є цільовими грошима на підтримання стану інфраструктури порту загального користування. Отже, порт використав 64660,67 грн. на підтримання інфраструктури загального користування, а право користуватися не надавав, що є незаконними діями порту, а тому т/х «Вера» та його екіпаж і станом на 27.12.2018, і в подальшому мали право вільно користуватися результатом послуги на суму 64660,67 грн. щодо використання інфраструктури порту загального користування за тарифами та приписами ч. 1 ст.21 Закону України «Про морські порти». За таких обставин, позивач вважає, що компенсація капітаном судна вартості витрат наданої електроенергії не є тарифами та іншими послугами, які є вільними та визначаються договором між суб`єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником в розумінні ст. 21 Закону України «Про морські порти», оскільки Бердянська філія ДП «АМПУ» не є електропостачальником в розумінні Закону України «Про електроенергетику». Надання послуги щодо забезпечення безпеки мореплавства для судна та його екіпажу, в тому числі і з боку відповідача, не є господарською послугою, а є саме гарантією із забезпечення безпеки судноплавства. Такі послуги надаються судну постійно та сплачуються до виходу судна з порту. На момент припинення надання послуги (27.12.2018) порт діяв безпідставно, всупереч покладених на нього обов`язків. Враховуючи вище викладене, позивач просить суд позов задовольнити, визнати неправомірними дій ДП «АМПУ» в особі Бердянської філії ДП «АМПУ» щодо нарахування т/х «Вера» заборгованості за послуги з електропостачання на суму 6998,87 грн. та щодо відключення т/х «Вера» від берегової мережі електропостачання.

Відповідач проти позову заперечив, позов вважає безпідставним, недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню судом. Свої заперечення проти заявлених вимог мотивує наступним: дійсно на протязі 2015 - 2016 років за послуги, надані портом Бердянськ, судновласниками т/х «Вера» через морських агентів сплачені грошові кошти, які були відображені у відповідних регістрах бухгалтерського обліку та використані за призначенням у зазначений період. Отже, як на протязі 2018 року, так і станом на момент знеструмлення т/х «Вера» (27.12.218) вказані кошти у вигляді переплати за т/х «Вера» не рахувалися. В 2018 році судновласник СЧС «Вера» через судно СЧС «Вера» як засіб рибальства отримував послуги з електрозабезпечення та портових зборів. Поте оплату за отримані послуги власники СЧС «Вера» протягом 2018 року не вносили, у зв`язку із чим виникла заборгованість за 2018 рік. При цьому, в період з червня по листопад 2018 року у відповідь на виставлені рахунки та акти виконаних робіт (наданих послуг) надані судновласнику через т/х «Вера» від судновласника СЧС «Вера» - ПП «Група науково-промислових досліджень» - надходили заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог з актом здачі прийняття виконаних робіт (наданих послуг) з поміткою капітана СЧС «Вера» Білоусова Л.М. про проведення взаємозаліку зустрічних вимог. Тобто, позивач вважає, що відповідач за цими заявками мав провести взаємозалік однорідних вимог і, як наслідок, заборгованість за послуги електрозабезпечення судна т/х «Вера» відсутня. Проте провести взаємозалік зустрічних однорідних вимог у даному випадку не є можливим, оскільки т/х «Вера» не мало переплати за послуги порту в 2018 році. Крім того сплачені в 2015-2016 році судновласниками СЧС «Вера» кошти станом на грудень 2018 року не обліковувалися на рахунках порту. Посилання позивача в обґрунтування заявлених вимог на рішення Антимонопольного комітету України від 29.12.2016 № 03/11-16 є безпідставним, так як вказане рішення містить лише вказівку на наявність порушень в діях ДП «АМПУ» вимог діючого законодавства, проте не містить жодних послань на те, що на рахунках Бердянської філії ДП «АМПУ» наявні грошові кошти, які є переплатою за послуги порту, здійсненою 2015 році судновласниками т/х «Вера». Доводи позивача, що постачання електричної енергії через берегові мережі порту відноситься до заходів забезпечення безпеки мореплавства, та сплачуються відповідачу у складі корабельного збору, відповідач вважає недоведеними, виходячи з такого. Законодавцем не надано переліку послуг, які відносяться до заходів пов`язаних із забезпеченням безпеки судноплавства на судноплавних шляхах. Разом із тим, у відповідності до Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316 «Про портові збори», із суден відповідних груп корабельний збір стягується за кожний вхід в акваторію морського порту, операційну акваторію причалу (причалів), а також вихід з акваторії морського порту, операційної акваторії причалу (причалів). В свою чергу оскільки вказаний збір законодавцем пов`язано із заходом/ виходом суден до/з акваторії морського порту, то й заходи із забезпеченням безпеки судноплавства на які витрачається корабельний збір, пов`язані із забезпеченням БФ ДП «АМПУ» безпечного користування акваторією порту (утримання персоналу, утримання підводних гідротехнічних споруд в належній якості, днопоглиблювальні роботи в акваторії порту, промірні роботи в акваторії порту та інші пов`язані роботи). Таким чином, до вказаних заходів забезпечення електропостачання на судно жодним чином не відноситься. Стосовно доводів позивача про відключення т/х «Вера» від електропостачання, то відповідач зазначає, що дійсно 27.12.2018 мало місце знеструмлення т/х «Вера». Проте таке знеструмлення мало технічні причини і після усунення причин відключення електропостачання т/х «Вера» було відновлено. Таким чином, в даній ситуації мало місце аварійне відключення, а тому твердження позивача про факт незаконного відключення т/х «Вера» від електропостачання не підтверджується матеріалами справи, а тому є недоведеними факт порушення права позивача на отримання послуг електропостачання. З урахуванням зазначеного, відповідач просить суд в позові відмовити повністю.

Розглянувши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ

З матеріалів справи вбачається, що в 2015 - 2016 роках на виконання вимог ст. 118 Кодексу торговельного мореплавства України судновласники т/х «Вера» надали морським агентам 64660,67 грн. для оплати потреб судна т/х «Вера» в порту Бердянськ, які у повному розмірі передані порту для оплати потреб судна та його екіпажу у порту Бердянськ.

В листопаді 2018 року капітан т/х «Вера» отримав лист Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (надалі за текстом скорочено - БФ ДП «АМКУ») № 11-22-24/608 від 16.11.2018 (вих. № 39/11-03-07/Вих/11 від 19.11.2018), який містив повідомлення про наявність простроченої заборгованості за послуги електропостачання в сумі 6998,87 грн. та попередження про припинення електропостачання СЧС «Вера» у разі несплати заборгованості.

На вказаний лист капітаном т/х «Вера» надана відповідь за вих. № 29/11-П від 29.11.2018 щодо безпідставності вимог БФ ДП «АМКУ», оскільки т/х «Вера» здійснено передплату за портові збори в розмірі 65956,55 грн., що встановлено рішенням Антимонопольного комітету України від 29.12.2016 № 03/11-16. Фактично судно отримало послуг на 12066,79 грн., які каптаном т/х «Вера», як власником грошей, зараховані (взаємозалік) з суми 65956,55 грн. Таким чином, баланс та переплата за наступні послуги, у тому числі і послуги електрозабезпечення, які т/х «Вера» повинно отримувати безперервно, становить 53889,76 грн.

27.12.2018 капітаном т/х «Вера» отримано повідомлення БФ ДП «АМКУ» за № 11-22-24/666 про сплату заборгованості за електропостачання в розмірі 8315,94 грн. та повідомлення про припинення електропостачання у разі не сплати заборгованості.

Як зазначає в позовній заяві позивач, в цей же день, 27.12.2018, БФ ДП «АМКУ» в односторонньому порядку було припинено постачання електроенергії на т/х «Вера».

Позивач вважає, що грошові кошти у сумі 64660,67 грн., які перераховані на рахунки відповідача в 2015 - 2016 роках, були спрямовані лише в межах ч. 1 ст.21 Закону України «Про морські порти». Інші послуги за господарськими договорами, в розумінні ч. 3 ст. 21 цього ж Закону, позивачем не замовлялися.

На момент припинення надання послуги електропостачання т/х «Вера» скористалося послугою з використання інфраструктури порту лише на 15140,91 грн. з 64660,67 грн., які є цільовими грошима на підтримання стану інфраструктури порту загального користування.

Таким чином, позивач вважає, що БФ ДП «АМКУ» використав 64660,67 грн. на підтримання інфраструктури загального користування, а право користуватися не надавав, що є незаконними діями порту, а тому т/х «Вера» та його екіпаж і станом на 27.12.2018, і в подальшому мали право вільно користуватися результатом послуги на суму 64660,67 грн. щодо використання інфраструктури порту загального користування за тарифами та приписами ч. 1 ст.21 Закону України «Про морські порти».

На підставі вище викладеного, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду з вимогами про визнання неправомірними дій Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо нарахування т/х «Вера» заборгованості за послуги з електропостачання на суму 6998,87 грн. та щодо відключення т/х «Вера» від берегової мережі електропостачання.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши представлені сторонами письмові докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають з торговельного мореплавства врегульовані нормами Кодексу торговельного мореплавства України № 176/95-ВР від 23.05.1995 (далі - КТМ України).

Основним нормативно-правовим актом, який регулює відносини у сфері портової діяльності, зокрема встановлює основи державного регулювання діяльності в морських портах, порядок будівництва, відкриття, розширення та закриття морських портів в Україні, порядок провадження на їх території господарської діяльності, у тому числі надання послуг, визначає правовий режим об`єктів портової інфраструктури є Закон України «Про морські порти України» № 4709-VI від 17.05.2012.

Адміністрація морських портів України - це державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту). (п. ч. 1 ст. Закону України «Про морські порти України»)

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про морські порти України» морський порт - це визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності.

Пунктами 2 та 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону України визначено, що акваторія морського порту (портова акваторія) - це визначена межами частина водного об`єкта (об`єктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден; об`єкти портової інфраструктури загального користування - це акваторія, залізничні та автомобільні під`їзні шляхи (до першого розгалуження за межами території порту), лінії зв`язку, засоби тепло-, газо-, водо- та електропостачання, інженерні комунікації, інші об`єкти, що забезпечують діяльність двох і більше суб`єктів господарювання у морському порту.

Згідно із статтею 21 Закону України «Про морські порти України» тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб`єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, на протязі 2015 - 2016 років за послуги, надані портом Бердянськ, судновласниками т/х «Вера» через морських агентів сплачені грошові кошти.

Відповідно до наданих відповідачем пояснень зазначені грошові кошти були відображені у відповідних регістрах бухгалтерського обліку БФ ДП «АМКУ» та використані за призначенням у зазначений період.

В 2018 році судновласник СЧС «Вера» через судно СЧС «Вера» як засіб рибальства отримував послуги з електрозабезпечення та портових зборів, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про обсяги переданої електроенергії СЧС «Вера», які оформлені за підписами у повноваженої особи БФ ДП «АМПУ» та старшого механіка СЧС «Вера» і скріплені відповідними печатками. (а.с. 65-82, том V). Поте, оплату за отримані послуги з електропостачання судна власники СЧС «Вера» протягом 2018 року не вносили.

Позивачем зазначений факт належними і допустимими доказами, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, не спростований.

При цьому, в період з червня по листопад 2018 року у відповідь на виставлені рахунки та акти виконаних робіт (наданих послуг) надані судновласнику через т/х «Вера» від судновласника СЧС «Вера» - ПП «Група науково-промислових досліджень» - до БФ ДП «АМКУ» надходили заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог з актом здачі прийняття виконаних робіт (наданих послуг) з поміткою капітана СЧС «Вера» Білоусова Л.М. про проведення взаємозаліку зустрічних вимог.

Обґрунтовуючи заявлені у даній справі вимоги, позивач вважає, що відповідач за цими заявками мав провести взаємозалік однорідних вимог і, як наслідок, заборгованість за послуги електрозабезпечення судна т/х «Вера» відсутня. У підтвердження своєї правової позиції позивач посилається на висновки рішення Антимонопольного комітету України від 29.12.2016 № 03/11-16.

Проте, суд такі доводи позивача вважає безпідставними, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення від 29.12.2016 у справі № 03/11-16 вирішено: визнати, що ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Філії за результатами діяльності в період з січня 2015 року по грудень 2016 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринках послуг, що надаються у морському порту: із забезпечення безпеки судноплавства на судноплавних шляхах; з утримання та обслуговування причальних споруд і прилеглих до них територій, ремонту, модернізації, реконструкції і будівництва причальних споруд і прилеглих до них територій; із прийняття із суден усіх видів забруднень (крім баластових вод), в територіях (географічних) межах м. Бердянськ в межах території (акваторії) морського порту, як таке що не має жодного конкурента.

Враховуючи викладене, рішення Антимонопольного комітету України від 29.12.2016 № 03/11-16 містить лише вказівку на наявність порушень в діях ДП «АМПУ» вимог діючого законодавства, за що до ДП «Адміністрація морських портів України» застосовано санкції у вигляді накладення штрафу.

Проте, вказане рішення Антимонопольного комітету України не містить жодних послань на те, що на рахунках Бердянської філії ДП «АМПУ» на час його винесення наявні грошові кошти, які є переплатою за послуги порту, здійсненою 2015 році судновласниками т/х «Вера».

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних доказів, що на протязі 2018 року на рахунках Бердянської філії ДП «АМПУ» обліковувалися грошові кошти, внесені у вигляді переплати за т/х «Вера». У зв`язку із цим, провести взаємозалік зустрічних однорідних вимог у спірних правовідносинах не є можливим, оскільки т/х «Вера» не мало переплати за послуги порту в 2018 році. Крім того сплачені в 2015-2016 році судновласниками СЧС «Вера» кошти станом на грудень 2018 року не обліковувалися на рахунках порту.

Мотивуючи заявлені вимоги позивач стверджує, що постачання електричної енергії через берегові мережі порту відноситься до заходів забезпечення безпеки мореплавства, та сплачуються відповідачу у складі корабельного збору, відповідач вважає недоведеними, виходячи з такого.

При вирішенні спору у даній справі суд погоджується з доводами відповідача, що законодавцем не надано переліку послуг, які відносяться до заходів пов`язаних із забезпеченням безпеки судноплавства на судноплавних шляхах.

Разом із тим, у відповідності до Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316 «Про портові збори», із суден відповідних груп корабельний збір стягується за кожний вхід в акваторію морського порту, операційну акваторію причалу (причалів), а також вихід з акваторії морського порту, операційної акваторії причалу (причалів).

В свою чергу оскільки вказаний збір законодавцем пов`язано із заходом/ виходом суден до/з акваторії морського порту, то й заходи із забезпеченням безпеки судноплавства на які витрачається корабельний збір, пов`язані із забезпеченням БФ ДП «АМПУ» безпечного користування акваторією порту (утримання персоналу, утримання підводних гідротехнічних споруд в належній якості, днопоглиблювальні роботи в акваторії порту, промірні роботи в акваторії порту та інші пов`язані роботи).

Таким чином, до вказаних заходів забезпечення електропостачання на судно жодним чином не відноситься.

Отже, досліджені судом письмові докази свідчать, що в спірних правовідносинах позивач не довів неправомірності дій відповідача щодо нарахування т/х «Вера» заборгованості за послуги з електропостачання на суму 6998,87 грн.

Стосовно відключення т/х «Вера» від берегової мережі електропостачання, то з матеріалів справи судом встановлено наступне.

З наданих представником БФ ДП «АМПУ» пояснень судом з`ясовано, що дійсно 27.12.2018 мало місце знеструмлення т/х «Вера». Проте таке знеструмлення мало технічні причини і після усунення причин відключення електропостачання т/х «Вера» було відновлено в цей же день.

Позивачем факт відновлення електропостачання т/х «Вера» не заперечується.

Таким чином, в даній ситуації мало місце аварійне відключення, а тому твердження позивача про факт незаконного відключення т/х «Вера» від електропостачання не підтверджується матеріалами справи, а тому є недоведеними факт порушення права позивача на отримання послуг електропостачання.

Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. (ст. 45 ГПК України) Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту повинен дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права

Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

На позивача покладено обов`язок обґрунтувати своєї вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обраний позивачем спосіб захисту права має забезпечувати ефективний захист та відновлення порушеного права позивача.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позивачем не доведено яким чином заявлені у даній справі позовні вимоги сприятимуть відновленню його порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст.236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Суд визнає позовні вимоги недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування заявлених ним вимог, не знайшли свого підтвердження за встановлених судом обставин, що склались між сторонами.

Заперечення відповідача на заявлені позовні вимоги враховані судом при вирішенні даного спору.

Враховуючи вище наведене, в задоволені позову відмовляється повністю.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, приймаючи до уваги висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 - капітана та судновласника СЧС «Вера», м. Бердянськ Запорізької області до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Бердянськ Запорізької області про визнання неправомірними дій Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо нарахування т/х «Вера» заборгованості за послуги з електропостачання на суму 6998,87 грн. та щодо відключення т/х «Вера» від берегової мережі електропостачання відмовити повністю.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 12» жовтня 2020 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.