ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 справа № 914/2504/19

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участі секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Фізичної особи-підприємця Стрижака Віталія Васильовича, Івано-Франківська область, Рожнятівський район, смт.Перегінське;

до Відповідача: Державного підприємства Рава-Руське лісове господарство, Львівська область, Жовківський район, м. Рава-Руська;

про: стягнення заборгованості;

ціна позову: 397404,51грн.

Представники:

Позивача: Буряк Б.В. представник, адвокат (ордер від 19.02.2020р. серія ІФ №073714);

Відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

03.12.2019р. на розгляд до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Стрижака Віталія Васильовича від 22.11.2019р. б/н до Державного підприємства Рава-Руське лісове господарство про стягнення заборгованості; ціна позову: 397404,51грн.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає неналежне виконання Відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань з оплати виконаних робіт за Договорами від 01.01.2018р. №РР/ПП/-02/01-2018 та від 02.01.2019р. №РР/ПП-05/01/2019р., а також Договору про реструктуризацію заборгованості від 29.03.2019р. б/н.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.12.2019р. у даній справі суд постановив позовну заяву ФОП Стрижака Віталія Васильовича від 22.11.2019р. б/н залишити без руху; надати ФОП Стрижаку Віталію Васильовичу десятиденний строк з моменту вручення ухвали для усунення недоліків поданої позовної заяви, а саме: надати належні докази доплати 1986,07грн. судового збору за подання позовної заяви до господарського суду; надати докази надіслання копії позовної заяви з доданими до неї документами Відповідачу; надати належним чином засвідчені копії долучених до позовної заяви документів; надати письмове пояснення, у якому зазначити про наявність у Позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; надати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

23.12.2019р. Позивачем подано до суду Доповнення від 19.12.2019р. (вх. №54231/19), у якому просить суд долучити до матеріалів справи Платіжне доручення від 16.12.2019р. №63 про сплату судового збору, опис надісланих Відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів та квитанцію про відправку листа відповідачу; засвідчені копії долучених до позовної заяви документів; пояснення про наявність оригіналів доданих до позовної заяви документів; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.12.2019р. у даній справі постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 21.01.2020р.

З підстав тимчасової непрацездатності головуючого судді Фартушка Т.Б. судове засідання 21.01.2020р. не відбулось.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.01.2020р. у даній справі судом постановлено підготовче судове засідання призначити на 20.02.2020р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.02.2020р. у даній справі судом постановлено продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів; підготовче засідання відкласти на 11.03.2020р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.03.2020р. у даній справі суд постановив позовну заяву Фізичної особи-підприємця Стрижака Віталія Васильовича до Державного підприємства Рава-Руське лісове господарство про стягнення заборгованості; ціна позову: 397404,51грн. залишити без руху; надати Фізичній особі-підприємцю Стрижаку Віталію Васильовичу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків поданої позовної заяви, а саме: надати обґрунтований розрахунок сум, що стягуються та докази надіслання Відповідачеві копії такого; надати всі наявні в Позивача докази що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та докази надіслання Відповідачеві таких документів.

23.03.2020р. на адресу суду за вх. №13435/20 від Позивача надійшли Доповнення від 18.03.2020р. б/н, у яких просить суд долучити до матеріалів справи копію Договору №РР/С/08-02-17/ЛГПУ на надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства від 08.02.2017р.; розрахунок сум, що підлягають стягненню; копію платіжного доручення Відповідача №14046 від 28.12.2018р. та докази надіслання доповнення на адресу Відповідача.

В період з 19.03.2020р. по 02.04.2020р. головуючий суддя перебував у відпустці.

Ухвалою Господарського суду Львівської області у даній справі від 03.04.2020р. постановлено: продовжити розгляд справи; призначити підготовче засідання на 16.04.2020р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.04.2020р. у даній справі суд постановив відкласти підготовче засідання на 05.05.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.05.2020р. у даній справі судом постановлено відкласти підготовче засідання на 02.06.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнавалась обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.06.2020р. у даній справі суд постановив відкласти підготовче засідання на 25.06.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.06.2020р. у даній справі судом постановлено відкласти підготовче засідання на 22.07.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнана обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.07.2020р. у даній справі судом постановлено відкласти підготовче засідання на 03.09.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнавалась обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.09.2020р. у даній справі суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; судове засідання з розгляду спору по суті призначити на 29.09.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнавалась обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердив представник Позивача в судовому засіданні, йому відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання з`явився, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору з обґрунтуванням підстав до задоволення позову, надав оригінали документів, належним чином завірені копії яких долучено до позовної заяви для огляду судом, зазначив про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Позивача доказів в обґрунтування обставин, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Окрім того, 29.09.2020р. Позивачем за вх. №28193/20 подано заяву від 29.09.2020р. б/н, у якій просить суд не стягувати з Відповідача на користь Позивача заявлені в позовній заяві суми пені в розмірі 21182,29грн. та трьох відсотків річних в розмірі 8706,02грн. 29.09.2020р. Позивачем за вх. №28214/20 подано заяву, у якій уточнює, що відмовляється від позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача пені та трьох відсотків річних. Вказані заяви оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник Позивача пояснив, що вказана заява є відмовою Позивача від позову в цій частині позовних вимог. Просить суд прийняти таку відмову від позову і закрити провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнавалась судом обов`язковою.

Приписами ч.ч.1 та 2 ст.27 ГПК України встановлено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно із п.п.1, 2 ч.3 ст.2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.п.1, 3, 4 ч.5 ст.13 ГПК України).

Приписами п.п.2, 3 ч.1 ст.42 ГПК України встановлено, що учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

З врахуванням наведеного суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.01.2020 у справі №43/122, що учасник справи, керуючись принципами рівності учасників процесу перед законом і судом та змагальності сторін, вправі реалізувати своє процесуальне право участь в судовому процесі та подання письмових заяв по суті спору. Таке право реалізується учасником справи протягом строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.12.2019р. про відкриття провадження у даній справі 28.12.2019р. надіслано судом на зазначену Позивачем у позовній заяві адресу місцезнаходження Відповідача: 80316, Львівська область, Жовківський район, м.Рава-Руська, вул.В.Великого, буд.99, та одержано уповноваженим представником Відповідача 02.01.2020р., що підтверджується долученим до матеріалів справи Повідомленням про вручення поштового відправлення від 28.12.2019р. №048.

Також суд зазначає, що ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.06.2020р. у даній справі 05.06.2020р. надіслано на адресу місцезнаходження Відповідача та одержано його уповноваженим представником 18.06.2020р., що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №790 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html)

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновків про повідомлення Відповідача про відкриття провадження у справі, а також про дату, час та місце розгляду справи у встановлені чинним процесуальним Законом порядку та спосіб.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.09.2020р. у даній справі надіслано на адресу Відповідача 08.09.2020р., що підтверджується Списком розсилки поштової кореспонденції від 08.09.2020р., та одержано ним 14.09.2020р., що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №120 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

З врахуванням наведеного суд зазначає, що Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті.

Водночас суд враховує, про що також вказувалось в судових рішеннях у цій справі, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу з 12.03.2020 по 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин, який неодноразово продовжувався, в тому числі постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020р. №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» до 31 липня 2020р., Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020р. №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» до 31.10.2020р.

На час ухвалення даного рішення судочинство в Україні здійснюється в умовах карантину.

Суд також зважає, що Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 02.04.2020р., розділ X "Прикінцеві положення" ГПК України доповнено пунктом 4, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Проте, суд зазначає, що пунктом 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17.07.2020р., пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., N48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Відповідно до п.2 розділу ІІ вказаного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" N540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Відтак, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та ухвалою суду від 26.12.2019р. про відкриття провадження у даній справі строки подання доказів та заяв по суті спору завершились 06.08.2020р.

Судові рішення, пов`язані з рухом цієї справи надсилались судом на адресу Відповідача, одержувались ним (зокрема ухвала від 26.12.2019р., від 02.06.2020р. та від 03.09.2020р. у даній справі), а також були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що учасники справи мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав передбачених ГПК України.

Разом з цим, судом враховується, що за приписи статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

Суд зазначає, що станом на час ухвалення рішення суду в матеріалах справи відсутні, Учасниками справи не подані та не оголошені у встановленому п.2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» клопотання про продовження чи поновлення процесуальних строків.

Також суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020р. №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 1 серпня до 31 серпня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., №23, ст. 896, №30, ст. 1061) та від 20 травня 2020 р. №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., №43, ст. 1394, №52, ст. 1626) постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., №43, ст. 1394, №52, ст. 1626)послаблено карантин, з 23.06.2020р. дозволено регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що місцезнаходженням Відповідача є м.Рава-Руська Жовківського району Львівської області, тобто населений пункт, в якому станом на час проведення судового засідання та розгляду спору по суті відновлено регулярні пасажирські перевезення автомобільним та залізничним транспортом у сполученні з м.Львів.

У свою чергу суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.05.2020р. у справі №922/1200/18 та від 04.06.2020р. у справі №914/6968/16.

З врахуванням наведеного, а також відсутності поданих у встановленому п.2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» клопотань Учасників справи про продовження чи поновлення процесуальних строків, вжиття всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення Учасників справи про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності повноважного представника Відповідача за наявними у справі документами.

Позиція Позивача:

Позивач з підстав, зазначених у поданих до суду заявах, просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 367516,20грн. суми основного боргу за Договорами від 01.01.2018р. №РР/ПП/-02/01-2018 та від 02.01.2019р. №РР/ПП-05/01/2019р., в порядку, визначеному Сторонами у Договорі про реструктуризацію заборгованості від 29.03.2019р. б/н, а також прийняти відмову Позивача від позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача 21182,29грн. пені та 8706,02грн. трьох відсотків річних за порушення порядку і строку здійснення оплати наданих за Договорами послуг та закрити провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Позиція Відповідача:

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

01.06.2020р. від Відповідача за вх. №18781/20 на електронну адресу суду надійшло клопотання від 29.05.2020р. б/н, у якому просить суд долучити до матеріалів справи документи в підтвердження сплати на користь Позивача 390000грн., 90000грн. з яких здійснено після подання Позивачем позовної заяви до суду. Відповідач просить суд врахувати вказану обставину при вирішенні спору, оскільки така впливає на стан розрахунків між Сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.9 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання Відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202 та 216 Господарського процесуального кодексу України, надання Відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі представника Відповідача за наявними у справі матеріалами.

За результатами дослідження наданих Учасниками справи доказів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

08.02.2017р. між Фізичною особою-підприємцем Стрижаком Віталієм Васильовичем (надалі Позивач, Підрядник) та Державним підприємством «Рава-руське лісове господарство» (надалі Відповідач, Замовник) укладено Договір на надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства №РР/С/08/02/2017/ЛГПУ (надалі Договір 1), за умовами якого (п.п.1.1., 1.2. Договору 1) Підрядник зобов`язується за завданням Замовника, на свій ризик, надати послуги, зазначені в Додатку №1 до Договору 1, а Замовник - прийняти і оплатити такі послуги. Найменування послуг: згідно Додатку №1 до Договору 1. Кількість послуг - згідно нарядів-замовлень.

Відповідно до п.3.1. Договору 1 орієнтовна ціна цього Договору становить 1000000грн. без ПДВ.

Розрахунки за надані послуги проводяться шляхом оплати Замовником після пред`явлення Підрядником рахунка на оплату послуг та за фактом надання послуг на підставі нарядів, актів виконаних робіт або інших документів, що підтверджують виконання робіт протягом 30 банківських днів після їх підписання (п.4.1. Договору 1).

Згідно п.4.5. Договору 1 Замовник зобов`язується при необхідності проводити передоплату в розмірі 30% від орієнтовної місячної вартості робіт та наданих послуг наданих Підрядником. Решта коштів перераховується на розрахунковий рахунок Підрядника після підписання акту виконаних робіт та акту освічення місць рубок.

Строк (термін) надання послуг: у терміни визначені Замовником згідно діючих нормативів на надання такого виду послуг (п.5.1. Договору 1).

Пунктом 5.2. Договору 1 Сторонами погоджено, що місце надання послуг лісництва Замовника Львівська область.

Згідно п.5.3. Договору 1 Підрядник надає Замовникові послуги, а Замовник сплачує за надані послуги за цінами та у термін, які зазначені у Додатках до цього Договору.

Відповідно до п.7.1. Договору 1 у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором.

Пунктом 7.4. Договору 1 у випадку порушення термінів оплати платежів Замовник зобов`язується виплатити Підряднику пеню в розмірі 0,02 відсотків від суми заборгованості, за кожен день протермінування.

Згідно п.10.1. Договору 1 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017р.

Додатком №1 до Договору 1 Сторонами погоджено вартість робіт та послуг за Договором 1.

Вказаний Договір та Додаток до нього підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

Окрім того, 01.01.2018р. між Підрядником та Замовником укладено Договір на надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства №РР/ПП/-02/01/2018 (надалі Договір 2), за умовами якого (п.п.1.1., 1.2. Договору 2) Підрядник зобов`язується за завданням Замовника, на свій ризик, надати послуги, зазначені в Додатку №1 до Договору 2, а Замовник - прийняти і оплатити такі послуги. Найменування послуг: згідно Додатку №1 до Договору 2. Кількість послуг - згідно нарядів-замовлень.

Відповідно до п.3.1. Договору 2 орієнтовна ціна цього Договору становить 3000000грн. без ПДВ.

Розрахунки за надані послуги проводяться шляхом оплати Замовником після пред`явлення Підрядником рахунка на оплату послуг та за фактом надання послуг на підставі нарядів, актів виконаних робіт або інших документів, що підтверджують виконання робіт протягом 30 банківських днів після їх підписання (п.4.1. Договору 2).

Згідно п.4.5. Договору 2 Замовник зобов`язується при необхідності проводити передоплату в розмірі 30% від орієнтовної місячної вартості робіт та наданих послуг наданих Підрядником. Решта коштів перераховується на розрахунковий рахунок Підрядника після підписання акту виконаних робіт та акту освічення місць рубок.

Відповідно до п.4.6. Договору 2 Замовник залишає за собою право оплачувати 80% вартості Акту виконаних робіт (наданих послуг) до моменту повного завершення робіт на лісосіці: очистці ділянки від порубочних рештків та підписання Акту освідчення місць рубок.

Строк (термін) надання послуг: у терміни визначені Замовником згідно діючих нормативів на надання такого виду послуг (п.5.1. Договору 2).

Пунктом 5.2. Договору 2 Сторонами погоджено, що місце надання послуг лісництва Замовника Львівська область.

Згідно п.5.3. Договору 2 Підрядник надає Замовникові послуги, а Замовник сплачує за надані послуги за цінами та у термін, які зазначені у Додатках до цього Договору.

Відповідно до п.7.1. Договору 2 у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором.

Пунктом 7.4. Договору 2 у випадку порушення термінів оплати платежів Замовник зобов`язується виплатити Підряднику пеню в розмірі 0,02 відсотків від суми заборгованості, за кожен день протермінування.

Згідно п.10.1. Договору 2 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018р.

Додатком №1 до Договору 2 Сторонами погоджено вартість робіт та послуг за Договором 2.

Вказаний Договір та Додаток до нього підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

Актами від 30.11.2018р. №11 на суму 115115,71грн. та від 31.12.2018р. №12 на суму 218192,41грн. Позивач передав, а Відповідач прийняв роботи та послуги за Договором 2 на загальну суму 333308,12грн.

Також, 02.01.2019р. між Підрядником та Замовником укладено Договір на надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства №РР/ПП/-05/01/2019 (надалі Договір 3), за умовами якого (п.п.1.1., 1.2. Договору 3) Підрядник зобов`язується за завданням Замовника, на свій ризик, надати послуги, зазначені в Додатку №1 до Договору 3, а Замовник - прийняти і оплатити такі послуги. Найменування послуг: згідно Додатку №1 до Договору 3. Кількість послуг - згідно нарядів-замовлень.

Відповідно до п.3.1. Договору 3 орієнтовна ціна цього Договору становить 3000000грн. без ПДВ.

Розрахунки за надані послуги проводяться шляхом оплати Замовником після пред`явлення Підрядником рахунка на оплату послуг та за фактом надання послуг на підставі нарядів, актів виконаних робіт або інших документів, що підтверджують виконання робіт протягом 30 банківських днів після їх підписання (п.4.1. Договору 3).

Згідно п.4.5. Договору 3 Замовник зобов`язується при необхідності проводити передоплату в розмірі 30% від орієнтовної місячної вартості робіт та наданих послуг наданих Підрядником. Решта коштів перераховується на розрахунковий рахунок Підрядника після підписання акту виконаних робіт та акту освічення місць рубок.

Відповідно до п.4.6. Договору 3 Замовник залишає за собою право оплачувати 80% вартості Акту виконаних робіт (наданих послуг) до моменту повного завершення робіт на лісосіці: очистці ділянки від порубочних рештків та підписання Акту освідчення місць рубок.

Строк (термін) надання послуг у терміни визначені Замовником згідно діючих нормативів на надання такого виду послуг (п.5.1. Договору 3).

Пунктом 5.2. Договору 3 Сторонами погоджено, що місце надання послуг лісництва Замовника Львівська область.

Згідно п.5.3. Договору 3 Підрядник надає Замовникові послуги, а Замовник сплачує за надані послуги за цінами та у термін, які зазначені у Додатках до цього Договору.

Відповідно до п.7.1. Договору 3 у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором.

Пунктом 7.4. Договору 3 у випадку порушення термінів оплати платежів Замовник зобов`язується виплатити Підряднику пеню в розмірі 0,02 відсотків від суми заборгованості, за кожен день протермінування.

Згідно п.10.1. Договору 3 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.03.2019р.

Додатком №1 до Договору 3 Сторонами погоджено вартість робіт та послуг за Договором 3.

Вказаний Договір та Додаток до нього підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

Актами від 31.01.2019р. №01 на суму 49303,48грн. та від 28.02.2019р. №02 на суму 15249,56грн. Позивач передав, а Відповідач прийняв роботи та послуги за Договором 3 на загальну суму 64553,04грн.

29.03.2019р. між Позивачем (за Договором Кредитор) та Відповідачем (за Договором боржник) укладено Договір про реструктуризацію заборгованості б/н (надалі Договір про реструктуризацію), за умовами якого (п.1.1. Договору про реструктуризацію) в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Кредитор та Боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості за надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства (далі основний борг), що виникла у Боржника перед Кредитором за Договором №РР/С-02.02.17 ЛГПУ на надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства від 08.02.2017р., Договором №РР/ПП/-02/01/2018 на надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства від 01.01.2018р. та Договором № РР/ПП-05/01 /2019 на надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства від 02.01.2019р.

Згідно п.2.1. Договору про реструктуризацію загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації згідно п.1.1. цього Договору, що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків Сторін, складає 567516,20грн.

Відповідно до п.2.2. Договору про реструктуризацію Боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1. цього Договору, шляхом щомісячного перерахування грошових коштів рівними частинами згідно наступного графіку: квітень 2019р. 189172,20грн.; травень 2019р. 189172грн.; червень 2019р. 189172грн.

Оплата за відповідний місяць згідно з Графіком повинна надходити від Боржника на рахунок Кредитора у сумі, визначеній цим Графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому повинна здійснюватись оплата (п.2.3. Договору про реструктуризацію).

Відповідно до п.2.4. Договору про реструктуризацію у разі, якщо у Боржника існує прострочення оплати щомісячних платежів за попередні місяці, Кредитор зараховує кошти, що надійшли від Боржника як погашення заборгованості, за простроченими платежами попередніх місяців незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу. Боржник має право дострокового погашення заборгованості, строк погашення якої не настав.

Пунктом 2.6. Договору про реструктуризацію Сторонами погоджено, що після виконання цього договору в повному обсязі, Сторони не мають одна до одної жодних претензій стосовно грошових зобов`язань по Договору №РР/С-02.02.17 ЛГПУ на надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства від 08.02.2017р.; Договору №РР/ПП/-02/01/2018 на надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства від 01.01.2018р.; Договору № РР/ПП-05/01/2019 на надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства від 02.01.2019р.

Згідно п.4.1. Договору про реструктуризацію Сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним Договором відповідно до чинного законодавства України.

Договір набирає чинності з моменту укладення і діє до 01.08.2019р. (п.5.1. Договору про реструктуризацію).

Вказаний Договір до нього підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач покликається на те, що Відповідачем взяті на себе договірні зобов`язання з оплати сум основного боргу, які виникли за Договорами 1, 2 та 3 в порядку та строки, визначені Договором про реструктуризацію не виконано, згідно Платіжних доручень від 17.04.2019р. №14542 на суму 50000грн., від 22.05.2019р. №14788 на суму 50000грн., від 14.06.2019р. №14931 на суму 50000грн. та від 16.07.2019р. №15081 на суму 50000грн. сплачено на користь Позивача 200000грн. суми основного боргу, внаслідок чого утворився борг в розмірі 367516,20грн.

З підстав наведеного Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просив суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 367516,20грн. суми основного боргу за Договорами від 01.01.2018р. №РР/ПП/-02/01-2018 та від 02.01.2019р. №РР/ПП-05/01/2019р., в порядку, визначеному Сторонами у Договорі про реструктуризацію заборгованості від 29.03.2019р. б/н, а також 21182,29грн. пені та 8706,02грн. трьох відсотків річних за порушення порядку і строку здійснення оплати наданих за Договорами послуг.

01.06.2020р. від Відповідача на електронну адресу суду за вх. №18781/20 надійшло клопотання від 29.05.2020р. б/н, у якому просить суд долучити до матеріалів справи документи в підтвердження сплати на користь Позивача 390000грн., 90000грн. з яких здійснено після подання Позивачем позовної заяви до суду. Відповідач просить суд врахувати вказану обставину при вирішенні спору, оскільки така впливає на стан розрахунків між Сторонами.

В обґрунтування наведених доводів Відповідачем долучено до клопотання копії Платіжних доручень від 13.02.2019р. №14239 на суму 100000грн., від 17.04.2019р. №14542 на суму 50000грн., від 22.05.2019р. №14788 на суму 50000грн., від 14.06.2019р. №14931 на суму 50000грн., від 16.07.2019р. №15081 на суму 50000грн., від 25.11.2019р. №15557 на суму 10000грн. та від 21.12.2019р. №15776 на суму 80000грн.

29.09.2020р. Позивачем за вх. №28193/20 подано заяву від 29.09.2020р. б/н, у якій просить суд не стягувати з Відповідача на користь Позивача заявлені в позовній заяві суми пені в розмірі 21182,29грн. та трьох відсотків річних в розмірі 8706,02грн. В судовому засіданні представник Позивача пояснив, що вказана заява є відмовою Позивача від позову в цій частині позовних вимог. Просить суд прийняти таку відмову від позову і закрити провадження у справі в цій частині позовних вимог. 29.09.2020р. Позивачем за вх. №28214/20 подано заяву, у якій уточнює, що відмовляється від позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача пені та трьох відсотків річних.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до вимог ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Приписами частини другої вказаної статті передбачено, що до договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Приписами ч.2 ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч.7 ст.180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору; на зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше; закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема у пункті 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами п.2 ч.1 ст.231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема у пункті 4.4. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент відкриття провадження та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

З врахуванням наведених доводів суд зазначає, що матеріалами справи, зокрема копіями Платіжних доручень від 17.04.2019р. №14542 на суму 50000грн., від 22.05.2019р. №14788 на суму 50000грн., від 14.06.2019р. №14931 на суму 50000грн., від 16.07.2019р. №15081 на суму 50000грн., від 25.11.2019р. №15557 на суму 10000грн. та від 21.12.2019р. №15776 на суму 80000грн. підтверджується сплата Відповідачем на користь Позивача 290000грн. суми основного боргу, який виник внаслідок порушення порядку і строку здійснення оплати виконаних Позивачем та прийнятих Відповідачем робіт за Договорами 1, 2 та 3, сплату якого сторонами врегульовано Договором про реструктуризацію заборгованості від 29.03.2019р. б/н.

При цьому, суд зазначає, що сплата вказаного боргу здійснена Відповідачем на користь Позивача до відкриття провадження у даній справі (26.12.2019р.), а відтак, сума основного боргу Відповідача перед Позивачем з оплати виконаних Позивачем та прийнятих Відповідачем робіт за Договорами 1, 2 та 3, сплату якого сторонами врегульовано Договором про реструктуризацію заборгованості від 29.03.2019р. б/н станом на час відкриття провадження у справі складала 277516,20грн. (567516,20 290000,00).

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 367516,20грн. заборгованості з оплати виконаних Позивачем та прийнятих Відповідачем робіт за Договорами 1, 2 та 3, сплату якого сторонами врегульовано Договором про реструктуризацію заборгованості від 29.03.2019р. б/н є частково мотивованими та обґрунтованими, підлягають до задоволення частково шляхом стягнення 277516,20грн., в решті в позові в цій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Щодо поданого Відповідачем Платіжного доручення від 13.02.2019р. №14239 на суму 100000грн. суд зазначає, що Сторони у Договорі про реструктуризацію заборгованості від 29.03.2019р. б/н (п.1.1. Договору) домовились про розстрочення погашення заборгованості за надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства, що виникла у Відповідача перед Позивачем за Договором №РР/С-02.02.17 ЛГПУ на надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства від 08.02.2017р., Договором №РР/ПП/-02/01/2018 на надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства від 01.01.2018р. та Договором № РР/ПП-05/01 /2019 на надання послуг та виконання робіт у сфері лісового господарства від 02.01.2019р.

Згідно п.2.1. Договору про реструктуризацію загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації згідно п.1.1. цього Договору, що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків Сторін, складає 567516,20грн.

З врахуванням того, що Учасниками справи не доведено належними, достатніми, допустимими, достовірними та вірогідними доказами факту існування між Сторонами господарських відносин на підставі будь яких інших Договорів, здійснення Відповідачем оплати згідно вказаного платіжного доручення до моменту підписання Сторонами Акту звірки взаєморозрахунків Сторін та укладення Договору про реструктуризацію суд дійшов висновків про те, що вказана оплата Відповідача врахована при визначенні Сторонами загальної суми боргу за Договорами 1, 2 та 3 і не впливає на розмір основного боргу, який встановлено Сторонами після її здійснення.

Відповідно до ч.ч.1-3, 5 ст.191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення; у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі; суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно п.4 ч.1, ч.ч.3-5 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається; наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору; про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету; ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Судом в порядку ч.3 ст.192 ГПК в судовому засіданні роз`яснено представнику Позивача наслідки закриття провадження у справі, зокрема те, що, згідно ч.3. ст.231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи вищенаведене, оглянувши і дослідивши матеріли справи та подані Учасниками справи докази, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні, Учасниками справи не заявлені доводи та не подані докази того, що дії представника Позивача суперечать інтересам Позивача чи порушують права або охоронювані законом інтереси інших осіб, в тому числі держави, суд дійшов висновку про наявність правових підстав до прийняття заяви Позивача про відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача 21182,29грн. пені та 8706,02грн. трьох відсотків річних та закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоч йому було створено усі можливості для надання заперечень, від жодного Учасника справи не надходило клопотання про витребування доказів, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що матеріалами справи підтверджено факт порушення Відповідачем порядку і строку виконання зобов`язання щодо оплати виконаних Позивачем та прийнятих Відповідачем робіт за Договорами 1, 2 та 3, перевіривши розрахунок нарахованої суми основного боргу, суд дійшов висновків про те, що позов слід задоволити частково, стягнути з Відповідача на користь Позивача 277516,20гн. суми основного боргу; закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача 21182,29грн. пені та 8706,02грн. трьох відсотків річних. В решті в позові слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Нормою ч.4 ст.231 ГПК України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року для працездатних осіб в розмірі 1921 гривня.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 5961,07грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору.

Як доказ сплати судового збору Позивач подав Платіжне доручення від 22.11.2019р. №56 про сплату 3975грн. судового збору за подання позовної заяви до господарського суду. Оригінал вказаного Платіжного доручення є додатком №13 до позовної заяви.

Окрім того, до поданого 23.12.2019р. за вх. №54231/19 Доповнення Позивачем долучено Платіжне доручення від 16.12.2019р. №63 про сплату 1987грн. судового збору.

Таким чином, загальна сума сплаченого Позивачем судового 5962грн.

При цьому, суд зазначає, що ціна позову при поданні Позивачем позовної заяви до господарського суду становила 397404,51грн., а відтак, сума належного до сплати за подання такої позовної заяви до господарського суду судового збору складає 5961,07грн.

Доказів понесення інших судових витрат, окрім сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору Позивачем станом на час розгляду спору по суті суду не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Окрім того, суд зазначає що Відповідач наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Приписами п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

З підстав наведеного, а також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу І ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 5962грн., недоведення Відповідачем розміру понесених судових витрат у справі, суд дійшов висновків про те, що судові витрати у справі, а саме сплачений Позивачем за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір в розмірі 5961,07грн. слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнути з Відповідача на користь Позивача 4162,74грн. судового збору, в решті судові витрати залишити за Позивачем; при цьому суд бере до уваги, що, з врахуванням вимог п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» в частині відсутності підстав до повернення судового збору у випадку, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову, сплачений судовий збір в частині позовних вимог про стягнення пені та 3% річних не підлягає поверненню Позивачу.

При цьому, з врахуванням доводів мотивувальної частини рішення щодо розміру належного до сплати судового збору за подання позовної заяви до господарського суду, а також здійсненого судом розподілу судових витрат судом встановлено, що Позивач наділений правом на повернення з Державного бюджету України 0,93грн. судового збору у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З підстав відсутності клопотання Позивача про повернення 0,93грн. сплаченого за подання позовної заяви до суду судового збору у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом суд зазначає про відсутність правових підстав для такого повернення.

Проте, вказане не позбавляє Позивача права на звернення до суду із відповідним клопотанням в майбутньому.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 1, 3 ч. 1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76,-79, 80, 81, 86, 129, 165, 205, 216, 222, 235, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 179, 180, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 15, 16, 92, 241, 509, 525, 526, 527, 530, 547, 549, 601, 610, 612, 614, 625, 626, 627, 628, 629, 632, 837, 875 Цивільного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Рава-Руське лісове господарство» (80316, Львівська область, Жовківський район, м.Рава-Руська, вул.В.Великого, буд.99; ідентифікаційний код: 00992450) на користь Фізичної особи-підприємця Стрижака Віталія Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) 277516,20грн. суми основного боргу та 4162,74грн. судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Рава-Руське лісове господарство» (80316, Львівська область, Жовківський район, м.Рава-Руська, вул.В.Великого, буд.99; ідентифікаційний код: 00992450) на користь Фізичної особи-підприємця Стрижака Віталія Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) 21182,29грн. пені та 8706,02грн. трьох відсотків річних.

4. В решті в позові відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 09.10.2020р.

Головуючий суддя Т.Б. Фартушок