ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.10.2020р. Справа №905/1220/20

за позовом: Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області (87541, Донецька область, м.Маріуполь, б.Меотиди, 1) в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Миру, 70, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» (87506, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Свободи, 20, )

про стягнення 24908,74 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПРАВИ:

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області, м.Маріуполь в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради, м.Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі», м.Маріуполь про стягнення на рахунок №UA0005052, , Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код платежу 22080401 заборгованості з орендної плати та пені в сумі 24908,74 грн.

Виходячи зі змісту позовної заяви, заявлена до стягнення сума складається з заборгованості по орендній платі за період з січня по грудень 2019 року у розмірі 23271,15 грн та пені в сумі 1637,59 грн.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на порушення відповідачем умов договору №3185-Л від 02.01.2019р. оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м.Маріуполя, в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати орендних платежів за період з січня по грудень 2019 року, що стало підставою для нарахування неустойки.

Ухвалою суду від 06.07.2020р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1220/20, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У поясненнях №7604/2020 від 09.09.2020р. Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради позовну заяву прокурора підтримав та просив суд задовольнити вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати та пені в сумі 24908,74 грн у повному обсязі.

Відповідач заперечень по суті позовних вимог не надав, звернувся до суду із заявою б/н від 24.07.2020р. про розстрочення виконання рішення на 5 років з посиланням на тяжке фінансове становище, яке виникло, у тому числі, у зв`язку з впровадженням карантинних заходів з метою запобігання розповсюдженню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Досліджуючи підстави звернення прокурора з цим позовом, суд зазначає про наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Положеннями ч.ч.3, 4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.174 цього Кодексу.

Прокурор виконує субсидіарну роль та замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». Враховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Разом з тим, надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави виключно після підтвердження судом підстав для представництва. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

В обґрунтування підстав для представництва, прокурор зазначив, що порушення інтересів держави полягає в тому, що несплата відповідачем орендної плати позивачу, який в подальшому перераховує її частину міському бюджету унеможливлює фінансування сфери освіти, призводить до неможливості достатнього фінансування з боку держави пріоритетних напрямків економічного, соціального та культурного життя суспільства. Несплата до місцевого бюджету орендної плати за комунальне майно позбавляє конкретну територіальну громаду правомочностей власника надходжень до відповідного бюджету в тому обсязі, який дозволяє забезпечити функціонування і життєдіяльність відповідної територіальної громади та держави в цілому.

У контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади, але також у захисті інтересів органів місцевого самоврядування, компетенція яких не має загальнодержавного характеру, але направлена на виконання функцій держави на конкретній території та реалізується у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до відання цих органів.

Кошти з орендної плати сплачуються до бюджету міста Маріуполя, тобто позивач є органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Звернення прокуратури з вказаним позовом обумовлені неналежним здійсненням позивачем своїх повноважень щодо судового захисту порушених інтересів держави.

Прокурор до подання позову до суду звернувся до позивача з листами №39-4334вих-19 від 26.11.2019р. та №39-1347вих-20 від 26.03.2020р., в яких повідомив позивача про наявність у відповідача заборгованості з орендної плати та просив у 10-денний строк з дня отримання запиту надати копії документів, необхідних для звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати. У відповідь на листи прокуратури позивачем було надано копії витребуваних документів (лист №26-9112-07 від 15.04.2020).

Тобто, з наданих документів вбачається, що позивач був обізнаний про підготовку прокуратурою позовної заяви про стягнення заборгованості з орендної плати з відповідача, повідомляючи про що надав можливість позивачу відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави. Незважаючи на обізнаність про порушення, позивач за судовим захистом інтересів держави безпідставно не звертався. Вказаними обставинами обумовлена реалізація прокурором наданих Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру» повноважень щодо представництва інтересів держави в суді та для звернення до господарського суду із позовною заявою на захист інтересів держави.

Після спливу розумного строку, 25.06.2020р. прокурор направив позивачу повідомлення №39/1-1882вих-20 про звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради.

З огляду на наведене, підстави для представництва прокурором інтересів держави підтверджені, звернення прокурора в інтересах держави до господарського суду в цій справі відповідає функції представництва прокуратурою інтересів держави та направлено на їх захист.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні за змістом приписи місить ч.1 ст.283 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.283 Господарського кодексу України об`єктом оренди може бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

В силу норм ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-XII від 10.04.1992р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (втратив чинність 01.02.2020р.) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Як свідчать матеріали справи, 02.01.2019р. між Департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» (орендар, відповідач) укладено договір №3181-Л оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м.Маріуполя.

Відповідно до розділу 1 вказаного договору на підставі наказу №261 від 14.02.2019р. директора Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради «Про передачу в оренду, нежитлового приміщення на підставі заяви претендента» орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення (будівлю, споруду), розташоване за адресою: м. Маріуполь, вул.Київська, 41а, загальною площею 78,9 кв.м. (КДНЗ «Ясла-садок №42 «Схід» Маріупольської міської ради Донецької області), згідно технічного паспорту БТІ, для використання під харчоблок, допоміжні приміщення, надання послуг харчування.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє з 02.01.2019р. до 31.12.2019р. (п.7.1 договору №3185-Л від 02.01.2019р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги вказаний вище договір як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

В силу норм ч.1 ст.795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

За приписами ч.1 ст.13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передача об`єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Згідно з п.2.1 договору №3185-Л від 02.01.2019р. вступ орендаря у тимчасове платне володіння та користування приміщенням (будівлею, спорудою) здійснюється на підставі договору оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди) міської комунальної власності з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі вказаного нежитлового приміщення (будівлі, споруди).

Орендодавець зобов`язаний в 10-денний термін після укладання договору оренди передати приміщення (будівлю, споруду) орендарю згідно акту прийому-передачі (пп. а) п.3.1 договору оренди).

На виконання умов договору №3185-Л від 02.01.2019р. Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» прийняло нежитлове приміщення, загальною площею 78,9 кв. м, розташоване: прим. харчоблоку №№23-28, з окремим входом, що знаходиться на першому поверсі двоповерхової будівлі КДНЗ «Ясла-садок №42 «Схід» Маріупольської міської ради Донецької області, за адресою: м. Маріуполь, вул.Київська, 41а, що підтверджується актом №9472 від 02.01.2019р. прийому-передачі нежилого помешкання в будинку №41а по вул.Київська у м.Маріуполі.

Зазначений акт підписаний представниками орендаря, орендодавця та балансоутримувача приміщення та скріплений печатками останніх.

Наявність обставин щодо повернення майна орендодавцю судом не встановлено.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено у ч.ч.1, 3 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у відповідній редакції), орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності, строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Орендар зобов`язаний щомісячно і в повному обсязі вносити одержувачу орендну плату (підп.«б» п.3.2 договору №3185-Л від 02.01.2019р.).

Відповідно до п.4.1 договору оренди розмір орендної плати визначається на підставі рішення №7/35-3119 від 26.09.2018р. Маріупольської міської ради.

Пунктом 4.2 укладеного сторонами правочину визначено, що за вказане у п.1 договору приміщення (будівлю, споруду) встановлений розмір орендної плати за базовий місяць (січень 2019) у розмірі 1903,81 грн (згідно додатку). Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди.

Згідно із п.4.3 договору №3185-Л від 02.01.2019р. розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оплата проводиться щомісячно, не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним. Орендар зобов`язаний отримати рахунок на оплату в відділі договірної роботи департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради. Рахунки на оплату видаються орендарю з 11 по 19 число кожного місяця. При отриманні рахунку необхідно мати копію платіжного документу про сплату за оренду приміщення (будівлі, споруди) за попередній період.

У додатку до договору №3181-Л від 02.01.2019р. визначений розрахунок розміру плати за оренду нежитлового приміщення (будівлі, споруди), відповідно до розділу III якого визначений розрахунок розміру плати за оренду нежитлового приміщення (будівлі, споруди) за базовий місяць, опл.міс. 561000,00 * 4% * 1.01808 / 12 *100 = 1903,81 грн. Додаток підписаний провідним спеціалістом та орендарем без заперечень та зауважень.

Як зазначає прокурор, відповідач обов`язок щодо своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати у передбачений договором строк не виконував, внаслідок чого за період з січня по грудень 2019 року виникла заборгованість з орендної плати в сумі 23271,15 грн, в тому числі, за січень 2019 року - 1842,40 грн, за лютий 2019 року - 1913,33 грн, за березень 2019 року - 17,22 грн, за квітень 2019 року - 1949,86 грн, за травень 2019 року - 1963,51 грн, за червень 2019 року - 1953,69 грн, за липень 2019 року - 1941,97 грн, за серпень 2019 року - 1936,14 грн, за вересень 2019 року - 1949,69 грн, за жовтень 2019 року - 1963,34 грн, за листопад 2019 року - 1965,30 грн, за грудень 2019 року - 1961,37 грн.

При цьому, з огляду на приписи розділу 4 договору №3185-Л від 02.01.2019р., за висновками суду, строк внесення орендної плати за спірний період є таким, що настав.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи ухвалою від 06.07.2020р. господарського суду відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (за наявності).

Проте, відповідачем правової позиції по суті спору не висловлено, належних та допустимих доказів в розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед Департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради, не представлено.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, позовні вимоги керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 23271,15 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У п.6.3 договору №3185-Л від 02.01.2019р. сторони узгодили, що у разі порушення терміну внесення орендної плати з орендаря стягується пеня у розмірі двох облікових ставок Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. Нарахування штрафних санкцій за прострочення внесення орендної плати припиняється з того дня, коли зобов`язання виконані у повному обсязі.

Відтак, прокурором заявлено до стягнення 1637,59 грн пені за період з 01.05.2019р. по 02.04.2020р.

Здійснивши перевірку зазначеного розрахунку, суд встановив, що пеня є фактично більшою, ніж заявлена прокурором до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог заявника позову та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену прокурором суму, а саме 1637,59 грн.

Щодо заяви відповідача про надання розстрочення виконання рішення на 5 років, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з зазначеною нормою, надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

У заяві про розстрочення виконання рішення відповідач посилається на збитковість господарської діяльності підприємства, форс-мажорні обставини (ведення постановою №211 від 11.03.2020р. Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України карантину).

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (п.1, абз.4 ст.44 Господарського кодексу України).

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Відповідач прийняв на себе зобов`язання щодо здійснення своєчасного та повного розрахунку з орендної плати, і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов`язань за договором.

Крім того, розстрочення виконання судового рішення має на меті перш за все забезпечення його реального виконання (з урахуванням інтересів сторін), у зв`язку з чим посилання відповідача лише на збитковість господарської діяльності без визначення реальної перспективи виконання судового рішення саме за умови розстрочення на відповідний період не може бути підставою для розстрочення виконання рішення суду.

В порушення ст.74 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не надано доказів, що саме в запропоновані відповідачем строки, визначені ним для розстрочки погашення заборгованості рішення суду буде виконано.

Суд також зауважує, що період виникнення заборгованості з орендної плати не пов`язаний з введенням постановою №211 від 11.03.2020р. Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України карантину, внаслідок чого ці посилання заявника відхиляються судом.

Таким чином, з огляду на те, що вимоги заявника позбавлені належного доказового обґрунтування та правових підстав, суд відмовляє у задоволенні заяви б/н від 24.07.2020р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» про розстрочення виконання рішення.

Разом з цим, суд не вбачає підстав для наведення у резолютивній частині рішення конкретного рахунку позивача, на який підлягають стягненню кошти, оскільки у ч.5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України відсутні вимоги про зазначення таких відомостей.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Прокуратури Донецької області як платника згідно з платіжним дорученням №1417 від 05.06.2020р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 236-239, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» (87506, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Свободи, 20, ) на користь Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м.Маріуполь, просп.Миру, 70, ) заборгованість з орендної плати в розмірі 23271,15 грн, пеню у сумі 1637,59 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» (87506, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Свободи, 20, ) на користь Прокуратури Донецької області (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Університетська, 6, ) витрати зі сплаті судового збору в розмірі 2102 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 06.10.2020р.

Повний текст рішення складено 12.10.2020р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця