ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" вересня 2020 р. Справа№ 910/658/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Ткаченка Б.О.
суддів: Суліма В.В.
Гаврилюка О.М.

За участю секретаря судового засідання Прохорової Г.С.
Представників сторін: згідно із протоколом судового засідання
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
на рішення Господарського суду міста Києва
від 01.06.2020
у справі № 910/658/20 (суддя Алєєва І.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
до Акціонерного товариства «Київгаз»
про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Київгаз» (далі - відповідач) про визнання Договору про транспортування природного газу від 27.12.2019 № та додатку №3 до нього укладеним у редакції ТОВ «Оператор ГТС України», що викладена в прохальній частині позовної заяви.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що на відповідача як на оператора газорозподільної системи положеннями чинного законодавства покладено обов`язок мати укладений з оператором газотранспортної системи (позивачем) договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497, проте відповідач не виконав свого обов`язку по укладанню вказаного договору. В якості правової підстави позову позивач посилається, зокрема, на положення ст.ст. 11, 627 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 181, 184, 187, Господарського кодексу України.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі №910/658/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Позивачем не наведено належних доводів та обґрунтувань на підтвердження задоволення своїх позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі № 910/658/20 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення прийнято з неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до порушення судом норм матеріального права: ст.ст. 9, 32 Закону України «Тро трубопровідний транспорт», Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», ст.ст. 179, 181, 184 Господарського кодексу України.
Апелянт також вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме: ст.ст. 2, 7, 11, 13, 42, 73-79, 86, 236, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2020 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» та призначено справу до розгляду на 08.09.2020.
Наказом Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 №166-К увільнено Ткаченка Б.О. від роботи (виконання посадових обов`язків) на період перебування у Дарницькому районному у м. Києві військовому комісаріаті 08.09.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 повідомлено учасників справи №910/658/20, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», призначене на 08.09.2020, не відбудеться, розгляд справи №910/658/20 призначено на 22.09.2020.
У судовому засіданні 22.09.2020 оголошено перерву до 29.09.2020.

Позиції учасників справи

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі №910/658/20 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представник Акціонерного товариства «Київгаз» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

24.12.2019 листом № ТОВВИХ-19-3231 позивачем на адресу відповідача було надіслано пропозицію щодо укладення договору транспортування природного газу від 27.12.2019 № та Додатку № 3 до нього у двох примірниках з пропозицією укласти договір.
28.12.2019 на адресу позивача надійшов лист відповідача від 27.12.2019 № 3071/04 (вхідний № ТОВВХ-19-5507 від 28.12.2019), разом з підписаним Відповідачем Договором, Додатком 3 та протоколом розбіжностей до договору, про що також зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Вважаючи, що запропоновані відповідачем у протоколі розбіжностей зміни до умов договору транспортування природного газу від 27.12.2019 № та Додатку № 3, не відповідають типовій формі договору, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №2497 від 30.09.2015, і яка є обов`язковою для сторін, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання Договору на транспортування природного газу від 27.12.2019 № та додатку №3 до нього укладеним у редакції позивача, що викладена в прохальній частині позовної заяви.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач серед іншого вважав, що договір має бути викладено та підписано в редакції Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», яка, за твердженням скаржника, повністю узгоджується з типовою формою договору, затвердженою постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 від 30.09.2015, і яка є обов`язковою для сторін.
Правовими підставами позову позивач визначив положення ч. 3 ст. 184, ч. 3-4 ст. 179 Господарського кодексу України.
Відповідно до ч. 3 ст. 184 ГК України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.
Частинами 3, 4 ст. 179 ГК України встановлено загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:
- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;
- примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;
- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;
- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.
Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Частиною 1 ст. 187 Господарського кодексу України встановлено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.
Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає Закон України «Про ринок природного газу».
Відповідно до п. 17, 32, 45 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»:
- оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників);
- регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;
- транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.
Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.
За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.
Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу» типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.
Договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (п. 5 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2493 від 30.09.2015).
Відповідно до п.п. 27 п. 2.2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 201 від 16.02.2017 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу» при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог, зокрема, мати укладений з оператором газотранспортної системи договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП.
Згідно з п. 2 гл. 1 р. VI Кодексу газорозподільних системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 взаємовідносини між оператором ГТС (оператором газотранспортної системи) та оператором ГРМ (оператором газорозподільної системи), пов`язані з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з ГТС до ГРМ, регулюються укладеним між ними договором на транспортування природного газу, який укладається за формою Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497, технічною угодою (за необхідності) та відповідно до вимог Кодексу ГТС.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2497 від 30.09.2015 затверджено Типовий договір транспортування природного газу.
Отже, постанова НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 є підзаконним нормативно-правовим актом, тоді як згідно з ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України обов`язковість укладення господарського договору повинна встановлюватися прямою вказівкою закону.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №905/1842/18, від 10.09.2019 у справі № 925/1051/18, від 18.12.2019 у справі №910/16160/18.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першою-третьою статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до положень статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
При цьому, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.
Зі змісту абз. 4 ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України, на який посилається позивач і згідно з яким сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови не вбачається відповідної прямої вказівки закону щодо договору, на обов`язковості укладення якого наполягає позивач.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що посилання позивача на положення ст. 179 Господарського кодексу України не узгоджуються зі змістом вказаної норми, отже, позивачем не доведено наявності прямої вказівки закону, з якої вбачалася б необхідність укладення між сторонами відповідного договору.
Враховуючи те, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.
Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.
Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі №910/658/20 залишити без змін.
2. Матеріали справи № 910/658/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені статтями 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 09.10.2020

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк