УХВАЛА

06 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 904/2373/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В.- головуючого, Мачульського Г. М., Пількова К.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Новофарм" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2020 у справі

за позовом третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Новофарм" до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про передачу приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Новофарм" 01.09.2020 звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2020 (колегія суддів: Вечірко І. О., Мороз В. Ф., Кузнецов В. О.)

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2020 справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Краснов Є. В.- головуючий, Мачульський Г. М., Пільков К. М.

16.09.2020 до Суду надійшли заперечення Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" проти відкриття касаційного провадження.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460-ІХ внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, які набрали чинності з 08.02.2020.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Новофарм" та проаналізувавши заперечення Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" проти відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Новофарм" мотивована тим, що ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2020 у справі № 904/2373/20 про повернення апеляційної скарги, прийнята з порушенням статті 129 Конституції України та частини 7 статті 116 ГПК України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Відповідно до частини 2 статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в частині 2 статті 293 ГПК України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Підставою для постановлення судом апеляційної інстанції ухвали від 25.08.2020 про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Новофарм" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2020 про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, стало невиконання заявником вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 15.06.2020, якою його апеляційну скаргу було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення зазначених в ній недоліків, а саме, строк для надання суду доказів сплати судового збору у сумі 2 102,00 грн, докази надсилання учасникам провадження у справі копії скарги і доданих до неї документів, які у учасників провадження у справі відсутні, листом з описом вкладення

Ухвала від 15.06.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення, з поміткою "судова повістка". 31.07.2020 року на адресу апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги до 07.08.2020.

Судом апеляційної інстанції було встановлено останнім днем для усунення недоліків апеляційної скарги 06.08.2020, враховуючи норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року № 540-IX, постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", із змінами і доповненнями, та постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641, постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 року № 731-IX.

Станом на 25.08.2020 скаржником не усунуто недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2020, а відтак, на підставі частини 2 статті 260, частини 4 статті 174 ГПК України, колегія суддів прийшла до висновку про повернення апеляційної скарги.

Скаржник в касаційній скарзі зазначає про те, що ним заява на усунення недоліків разом з документами здана на пошту 06.08.2020 о 15:01, тобто до закінчення строку для усунення недоліків. При цьому, скаржник також звертає увагу Суду на те, що 25.08.2020 зазначене поштове відправлення повернулося до скаржника з поміткою працівників засобів поштового зв`язку із зазначенням причини повернення - "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до частини 3 статті 125 Конституції України Верховний Суд є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Згідно частини 2 статті 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статі 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України (PelevinvUkraine)", № 24402/02, § 27), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства", (Ashingdanev. TheUnitedKingdom), § 57, SeriesA № 93).

Суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2020 про залишення апеляційної скарги без руху була надіслана скаржнику 16.06.2020 на адресу зазначену в апеляційній скарзі та отримана останнім 04.07.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ШКІ № 672.

Тобто суд апеляційної інстанції дотримався встановлених процесуальним законодавством вимог щодо усунення недоліків поданої апеляційної скарги та своєчасного направлення відповідної ухвали скаржнику. При цьому скаржник не заперечує проти факту отримання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2020.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції на момент постановлення ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2020 про повернення апеляційної скарги у зв`язку з неусуненням недоліків, правильно застосовував норми статей 174, 260 ГПК України та дотримався передбачених вимог процесуального законодавства.

Відхиляючи доводи касаційної скарги, Суд враховує те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" Alimentaria Sanders S.A. v. Spain зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку Суд застосовує як джерело права, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine) від 03.04.2008, заява № 3236/03 § 41.

Скаржник в розумні інтервали часу не вживав заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження для прискорення процедури розгляду за його апеляційною скаргою, адже статус апелянта у справі, тобто особи, яка ініціювала апеляційний перегляд, передбачає обізнаність останнього про існування та розгляд спору судом та відповідно, про прийняття у справі судових рішень.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Новофарм" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2020, оскільки правильне застосування апеляційним господарським судом норм статей 174, 260 ГПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини 6 статті 293 ГПК України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 2 частини 2 статті 293 ГПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Новофарм" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2020 у справі № 904/2373/20.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. Краснов

Суддя Г. Мачульський

Суддя К. Пільков