ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2192/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка", місто Харків
до Фізичної особи-підприємця Приліпської Тетяни Юріївни, місто Харків
про стягнення 25 903,06 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" (позивач) звернувся до Господарcького суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Приліпської Тетяни Юріївни (відповідача) заборгованості по Договору оренди № 202 від 04.09.2017 в розмірі 21 632,43 грн., відшкодування ПДВ в розмірі 1 744,97 грн., штрафу у розмірі 10% відповідно до пункту 3.11. Договору в розмірі 2 163,25 грн. та пені в розмірі 362,41 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.08.2020 позовну заяву Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/2192/20. Розгляд справи призначено без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України. Відповідачу, згідно з частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

21 вересня 2020 року до загального відділу діловодства Господарського суду Харківської області надійшов відзив Фізичної особи-підприємця Приліпської Тетяни Юріївни на позовну заяву у справі № 922/2192/20 (за вх. № 21709), в якому відповідач звертає увагу на те, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість за період з вересня 2019 року по травень 2020 року включно. Разом з тим, відповідач вважає, що має право не сплачувати орендну плату за період з березня 2020 року по травень 2020 року включно з огляду на те, що Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України було доповнено пунктом 14, згідно якого з моменту встановлення карантину і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу.

Згідно з постановою КМУ від 11.03.2020 за № 211, на усій території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин; з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року заборонена робота суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), а також закладів культури. Виключення стосовно закладів громадського харчування стосувалося тих, хто здійсню адресну доставку замовлень.

Отже, за твердженням відповідача, робота самого ДП "ХНАТОБ", як закладу культури, була заборонена з 17.03.2020 і до дня розірвання договору оренди (27 травня 2020 року) згідно постанов КМУ від 11 березня 2020 року № 211 та від 20 травня 2020 року № 392. Оскільки орендовані приміщення використовувалися ФОП Приліпською Т.Ю. для роботи закладів громадського харчування (буфетів), та були розташовані в будівлі закладу культури (діяльність якого також була заборонена у зв`язку з карантином), то робота вказаних закладів громадського харчування (буфетів) була зупинена, оскільки їх робота була заборонена. Крім того, позивачем було припинено електропостачання вказаних закладів громадського харчування (буфетів), що також унеможливлювало їх роботу.

За таких обставин, відповідач вважає, що має право бути звільненою від сплати орендної плати в сумі 7 013,23 грн. за період з 12.03.2020 і до 27.05.2020 (дати розірвання договору та повернення спірних приміщень), на підставі статті 762 ЦК України та статті 286 ГК України.

Крім того, відповідач зазначає, що ПДВ вже відшкодовано при нарахуванні заборгованості; одночасне стягнення штрафу у розмірі 10% відповідно до пункту 3.11. Договору в розмірі 2 163,25 грн. та пені в розмірі 362,41 грн. буде суперечити статті 61 Конституції України. Враховуючи також що відповідач, як фізична особа - підприємець, зазнала збитків (у вигляді неотримання доходу) через запровадження карантину, оскільки робота закладів громадського харчування, що розташовувалися в приміщеннях позивач, була зупинена, ФОП Приліпська Т.Ю. просить суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК України зменшити розмір пені до 50,00 грн.

Водночас за твердженням відповідача, після розірвання договору позивач не надає їй можливості забрати певне майно (меблі та обладнання) загальною вартістю 18 178,00 грн., а відтак, ФОП Приліпська Т.Ю. просить при ухваленні рішення у цій справі зарахувати вартість майна в рахунок тих сум, що будуть стягнуті.

Також відповідачем, в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України, у відзиві на позовну заяву поставлено ДП "ХНАТОБ" запитання про обставини, що на її думку мають значення для справи.

Державне підприємство "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка", в свою чергу, 21 вересня 2020 року подало до суду відповідь на відзив (за вх. № 21709), згідно якого позивач зазначає, що відповідачем не надано жодного належного доказу обставин, які підтверджують її заперечення, зокрема, що введення обмежень для діяльності - ДП "ХНАТОБ" жодним чином не обмежувало діяльність відповідача, оскільки не було перешкоджань щодо доступу відповідача до орендованих приміщень. Також 27.05.2020 сторонами укладено Угоду про розірвання Договору оренди № 202 від 04 вересня 2017 року та підписано акт приймання-передавання майна. В своїй заяві від 27.05.2020 відповідач зазначає, що "все майно з території ДП "ХНАТОБ" забрала, жодних майнових претензій до ДП "ХНАТОБ" не має".

Крім того, з огляду на те, що у статті 762 та у розділі "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України з правом наймача вимагати зменшення орендної плати не координується обов`язок наймодавця таку плату зменшити, на звернення відповідача від 04.06.2020 позивачем надана відповідь про відмову у зменшенні розміру орендної плати за вищевказаний період.

05 жовтня 2020 року до суду надійшли заперечення Фізичної особи-підприємця Приліпської Тетяни Юріївни на відповідь позивача на відзив у справі № 922/2192/20 (за вх. № 22953), в яких відповідач, у зв`язку з ненаданням позивачем відповідей на відзив, просить суд застосувати до позивача штраф у відповідності до статті 135 ГПК України, а також додатково зазначає, що заклади громадського харчування, які розташовувались в орендованих приміщеннях, були призначені для обслуговування глядачів - відвідувачів Оперного театру. І, відповідно, вони працювали під час вистав. В будівлю Оперного театру немає вільного доступу, і навіть не в карантин стороння особа могла потрапляти туди тільки як глядач за квитком. Відтак, оскільки у позивача припинилися вистави під час карантину, то сторонні особи не могли потравляти в будівлю Оперного театру, та до орендованих відповідачем приміщень. Отже, за твердженням відповідача, якщо навіть ігнорувати той факт, що діяльність закладів громадського харчування була заборонена під час карантину, то вона все одно не могла використовувати орендовані приміщення за призначенням під час карантину, оскільки внаслідок його запровадження була заборонена і робота самого позивача.

Суд, разом з тим, вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що застосування приписів статті 135 Господарського процесуального кодексу України щодо стягнення з учасника судового процесу штрафу у випадку невиконання процесуальних обов`язків, повторного, зловживання процесуальними правами / чи інше, є виключним правом самого суду. Водночас у даній справі відсутні передбачені пунктами 1-5 частини першої зазначеної статті підстави для стягнення з позивача штрафу.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши справу № 922/2192/20 в межах строку, встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України; дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

04 вересня 2019 року між Державним підприємством "Харківський національний академічний театр опери та балету імені М.В. Лисенка" (надалі - Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Приліпською Тетяною Юріївною (надалі - Орендар) укладено Договір оренди № 202, відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - частини приміщення вестибюлю Великої зали на рівні 4 поверху (зона "А"), інв. № 103/001, літ. "А-7", далі - майно, загальною площею 20,2 кв.м, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 25, що знаходиться на балансі ДП "ХНАТОБ". Відповідно до умов договору, орендоване майно повинно використовуватися з метою розміщення буфетів, що здійснюють продаж товарів підакцизної групи.

Відповідно до пункту 2.1. вищезазначеного Договору оренди, ДП "ХНАТОБ" передав, а ФОП Приліпська Т.Ю. прийняла в строкове платне користування державне майно, визначене у Договорі оренди, про що свідчить підписаний сторонами Акт приймання-передавання майна від 04.09.2017 (додаток № 1 до Договору оренди № 202 від 04.09.2017).

Згідно пункту 3.1. Договору оренди, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 за № 786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - травень 2017 - 2 672,82 грн. (Додаток № 2 до Договору оренди). Орендна палата за перший місяць оренди - вересень 2017 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за червень-вересень 2017 року.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.3. Договору оренди).

Пунктом 3.2. Договору оренди передбачено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Згідно пункту 3.6. Договору оренди державного майна, орендна плата перераховується до державного бюджету та Орендодавцю щомісячно, до 15 числа місяця наступного за звітним, відповідно до вимог діючої методики, у співвідношенні:

- на рахунок Орендодавця - у розмірі 70%;

- безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами - у розмірі 30%.

Таким чином, Договором оренди державного майна визначено розмір та строки внесення Орендарем орендної плати за користування державним майном.

27 травня 2020 року між сторонами укладена Угода про розірвання Договору оренди № 202 від 04 вересня 2017 року з 27.05.2020. Орендар ФОП Приліпська Т.Ю. фактично повернула орендоване державне майно, у зв`язку з чим між сторонами підписаний Акт приймання-передавання орендованого по Договору майна від 27.05.2020.

Стаття 283 Господарського кодексу України визначає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно до статті 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Крім того, до відношень оренди державного майна крім загальних положень, застосовуються також положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Так, відповідно до статті 19 вказаного Закону (Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10 квітня 1992 року № 2269-ХІІ, т.б. в редакції, діючій на момент укладення Договору), Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно умов укладеного договору оренди державного майна та діючого законодавства України, орендар сплачує орендну плату до дати фактичного повернення майна.

Таким чином, ФОП Приліпська Т.Ю. зобов`язалася щомісячно вносити орендну плату за користування державним майном. Однак, за твердженням позивача, починаючи з вересня 2019 року ФОП Приліпська Т.Ю. не сплачує орендну плату, яка підлягає сплаті на користь Орендодавця, внаслідок чого в орендаря за Договором оренди № 202 виникла заборгованість за період з вересня 2019 року по 27 травня 2020 року у розмірі 21 632,43 грн. Матеріали справи містять надані позивачем рахунки-фактури на оплату оренди 70% за спірний період, а також докази передачі (вручення) їх ФОП Приліпській Т.Ю.

Невиконання Фізичною особою-підприємцем Приліпською Т.Ю. умов Договору оренди, на думку позивача, свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, шляхом примусового стягнення з відповідача простроченої заборгованості по платежам, а також нарахування штрафу у розмірі 10% відповідно до пункту 3.11. Договору в розмірі 2 163,25 грн. та пені в розмірі 362,41 грн., а також відшкодування ПДВ в розмірі 1 744,97 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" до суду із даним позовом.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України.

Фізична особа-підприємець Приліпська Тетяна Юріївна доказів належного виконання умов Договору оренди № 202 від 04.09.2017 до суду не подала. Водночас відповідач, визнаючи таким, що підлягає задоволенню позов в частині стягнення з неї заборгованості з орендної плати по Договору оренди за період з вересня 2019 по 11.03.2020, не погоджується з нарахуванням та оплатою орендної плати за період з 12.03.2020 по 27.05.2020, тобто за період встановлення Кабінетом Міністрів України карантину та забороною ведення її господарської діяльності.

Так, відповідно до приписів статті 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Зазначеною статтею також закріплено, що наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Отже, право на звільнення від орендної плати за певних умов передбачено Цивільним кодексом України (стаття 762) та Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-IX, який набрав чинності 18 квітня 2020 року, внесені зміни до Цивільного кодексу з метою конкретизації умов, за яких орендарі мають право на звільнення.

Разом з тим, Фонд державного майна України надав роз`яснення щодо порядку застосування звільнення орендарів державного майна від сплати орендної плати у зв`язку із зазначеними змінами до Цивільного кодексу (лист Фонду від 30.04.2020 № 10-16-8306). Як слідує із роз`яснень Фонду, для отримання звільнення від орендної плати необхідно:

- Перевірити чи поширюються заборони з здійснення певного виду підприємницької та іншої діяльності, що запроваджені постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із змінами і доповненнями) на вид діяльності (цільове призначення), за яким використовується державне майно за договором оренди;

- Якщо так, то орендар звертається із заявою до орендодавця із проханням звільнити такого орендаря від орендної плати за договором відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України;

- Після отримання звернення орендаря орендодавець спільно з балансоутримувачем майна, що є об`єктом договору оренди, здійснює обстеження орендованого приміщення з метою отримання доказів призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди, про що складається акт;

- На підставі заяви орендаря і складеного представниками орендодавця і балансоутримувача акту обстеження орендодавець приймає рішення про звільнення орендаря від сплати орендної плати на період карантину.

Крім того, 11 червня 2020 року Фонд надав додаткові роз`яснення порядку звільнення орендарів державної власності від орендної плати на період карантину з метою уникнути різночитання роз`яснень, наданих раніше в листі Фонду від 30.04.2020 № 10-16-8306, згідно яких у разі надходження заяв орендарів на звільнення від орендної плати відповідно до частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України, такі заяви можуть бути задоволені регіональними відділеннями Фонду за умови встановлення факту щодо поширення заборони на здійснення діяльності орендаря на орендованому майні, встановленої Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і фактичного не здійснення орендарем забороненого виду діяльності на орендованому майні.

В подальшому, у зв`язку прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 15 липня 2020 року № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" (далі Постанова); Закону України від 16.06.2020 № 692-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки сфери культури, креативних індустрій, туризму, малого та середнього бізнесу у зв`язку з дією обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19" (далі Закон), яким внесено зміни до пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, Фондом надано додаткове роз`яснення щодо відмінностей звільнення орендарів від орендної плати відповідно до Постанови або Закону: лист Фонду від 04.08.2020 № 10-16-15429. Відповідно до вказаного листа, з метою прийняття рішення орендодавця щодо звільнення орендаря від сплати орендної плати Регіональним відділенням слід здійснити комісійний огляд об`єкта оренди у порядку, наведеному у листі Фонду від 30.04.2020 № 10-16-8306.

Відповідачем, разом з тим, доказів на підтвердження дотримання зазначеного порядку звільнення орендаря від орендної плати за договором відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України, до матеріалів справи не подано.

Посилання відповідача на те, що Державне підприємство "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" припинило електропостачання закладів громадського харчування (буфетів), що унеможливлювало їх роботу, також не можуть бути прийняті судом у зв`язку з їх недоведеністю. Відповідно, суд критично ставиться до заперечень відповідача, щодо відсутності у ФОП Приліпської Т.Ю. обов`язку зі сплати орендної плати в сумі 7 013,23 грн. за період з 12.03.2020 і до 27.05.2020 (дати розірвання договору та повернення спірних приміщень), на підставі статті 762 ЦК України та статті 286 ГК України.

Суд також звертає увагу на те, що 27.05.2020 сторонами укладено Угоду про розірвання Договору оренди № 202 від 04 вересня 2017 року та підписано Акт приймання-передавання майна. Відповідно до пункту 2 вказаної угоди орендар зобов`язується в місячний термін з дати підписання угоди внести на розрахунковий рахунок орендодавця та до Держвного бюджту грошові кошти у сумі заборгованості з орендної плати разом із штрафними санкціями на день підписання акту приймання-передавання майна.

Крім того, з наявного в матеріалах справи листа від 27.05.2020 вбачається, що відповідач все майно з території ДП "ХНАТОБ" забрала, жодних майнових претензій до ДП "ХНАТОБ" не має.

Враховуючи те, що фактично припинення зобов`язань за Договором оренди № 27.05.2020 - з підписанням Акту приймання-передачі орендованих приміщень, а відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що спірними приміщеннями він не користувався, суд не приймає заперечення Фізичної особи-підприємця Приліпської Тетяни Юріївни.

Зважаючи на викладені обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Приліпської Тетяни Юріївни заборгованості по Договору оренди № 202 від 04.09.2017 в розмірі 21 632,43 грн.

Крім того, відповідно до п.п. б пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, (п. 187.1. ст. 187 Податкового кодексу України).

Таким чином, послуги з надання орендодавцем державного майна в оренду є об`єктом оподаткування ПДВ (крім операцій, визначених пп. 196.1.15 ст. 196 ПКУ), незалежно від того, чи розподіляє орендар суму орендної плати, чи перераховує її на рахунок орендодавця в повному обсязі.

Орендодавець на дату виникнення податкових зобов`язань з ПДВ повинен скласти податкову накладну та зареєструвати її в ЄРПН. При цьому податкова накладна складається на всю суму орендної плати, яка підлягає розподілу, незалежно від того, чи орендар сам буде розподіляти суму отриманої орендної плати, чи всю суму орендної плати ним буде перераховано на поточний рахунок орендодавця, якщо така операція є об`єктом оподаткування ПДВ. Відповідна податкова консультація викладена у листі /ІПК від 08.02.2019 за № 448/ІПК/08-01-12- 01-10/.

Таким чином, позивачем сплачений податок на додану вартість на всю суму орендної плати (на 30% до державного бюджету та на 70% орендодавцю). Заборгованість по сплаті Орендарем відшкодування суми ПДВ відповідно до складених та зареєстрованих податкових накладних на суму орендної плати відповідно до розподілу, визначеному п.3.6. Договору оренди № 202, до державного бюджету у розмірі 30%, за період з вересня 2019 року по травень 2020 року включно становить 1 744,97 грн. і також підлягає стягненню з Фізичної особи-підприємця Приліпської Тетяни Юріївни.

Також за змістом пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Водночас положеннями статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (частина перша статті 218 ГК України).

За змістом статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини першої статті 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою вказаної статті ГК України.

Частиною четвертою статті 231 ГК України передбачено, що розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Водночас відповідно до положень статті 6 та статті 627 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань. З огляду на вищенаведені положення законодавства, сторони, керуючись принципом свободи договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення грошового зобов`язання.

Зокрема, відповідно до пункту 3.7. Договору оренди, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Крім того, пунктом 3.11 Договору оренди передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Суд звертає увагу на те, що чинним законодавством для учасників господарських відносин не встановлено обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.07.2018 у справі № 903/647/17 та від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17 та інш.

Відтак, суд не приймає аргументи відповідача щодо притягнення його до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення, оскільки одночасне стягнення пені та штрафу за порушення одного зобов`язання не суперечить положенням статті 61 Конституції України, розміщеній у розділі 2 "Права, свободи та обов`язки людини та громадянина". Враховуючи неналежне виконання ФОП Приліпською Т.Ю. зобов`язань за Договором оренди № 202 від 04.09.2017, господарський суд доходить висновку про правомірність позовних вимог в частині застосування штрафних санкцій (нарахування пені та штрафу).

До матеріалів справи позивачем надано розрахунок штрафу - 10% від суми заборгованості 21 632,43 грн., а також пені за зобов`язанням відповідача помісячно за період з вересня 2019 року по травень 2020 року.

Перевіривши періоди та кожне нарахування окремо, суд встановив, що розрахунок пені не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України та відповідає вимогам частини шостої статті 232 ГК України. Відповідні нарахування штрафу - 10% в розмірі 2 163,25 грн. та пені в розмірі 362,41 грн. не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам Договору і є арифметично вірними, таким чином позовні вимоги Державне підприємство "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" також є обґрунтованими.

Суд також зазначає, що у відзиві на позовну заяву ФОП Приліпська Т.Ю. просить суд зменшити розмір пені до 50,00 грн. на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, з огляду на те, що вона зазнала збитків (у вигляді неотримання доходу) через запровадження карантину, оскільки робота належних відповідачу закладів громадського харчування (буфетів), що розташовувалися в приміщеннях позивач, була зупинена.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суд як орган державної влади повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) є правом суду, передбаченим статтею 233 ГК України та частиною третьою статті 551 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Беручи до уваги баланс інтересів сторін та враховуючи, те що відповідач прострочив виконання зобов`язання перед позивачем, проте не довів належними доказами виключних обставин для зменшення розміру пені до 50,00 грн., суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання відповідача. Таким чином, позовні вимоги Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" підлягають задоволенню у повному обсязі. Решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, з Фізичної особи-підприємця Приліпської Тетяни Юріївни також підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 102,00 грн.

Керуючись статтями 1, 13, 18, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Приліпської Тетяни Юріївни (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" (місцезнаходження: 61057, місто Харків, вулиця Сумська, будинок 25; ) заборгованості по Договору оренди № 202 від 04.09.2017 в розмірі 21 632,43 грн., відшкодування ПДВ в розмірі 1 744,97 грн., штраф в розмірі 2 163,25 грн., пеню в розмірі 362,41 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 ГПК України, з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, а також пункту 4 розділу X Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "15" жовтня 2020 р.

Суддя В.В. Рильова

справа № 922/2192/20