УХВАЛА

м. Київ

06.10.2020Справа № 910/19378/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши

скаргу Акціонерного товариства "Сбербанк"

на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В.

у справі №910/19378/16

за заявою Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду у третейській справі № 52/16 Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України"

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат"

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий Урожай"

про звернення стягнення на предмет застави

представники учасників справи:

від АТ "Сбербанк" (скаржника): Ягодка О.О.

від ТОВ "Маріупольський Млинкомбінат": Іванюк Р.В.

від ТОВ "Торговий дім "Золотий Урожай": не з`явився

від органу державної виконавчої служби: Кушнір Л.В.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва у складі судді Турчина С.О. перебувала справа №910/19378/16 за заявою Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду у третейській справі № 52/16 Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий Урожай" про звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про видачу наказу на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 30.09.2016 у справі № 52/16.

20.07.2017 року на виконання вказаної ухвали Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

05.08.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства "Сбербанк" надійшла скарга № 9674/4/06-2 від 03.08.20 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2020 скаргу № 9674/4/06-2 від 03.08.20 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повернуто Акціонерному товариству "Сбербанк" без розгляду (суддя Ващенко Т.М.).

19.08.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства "Сбербанк" надійшла скарга № 9674/4/06-2 від 03.08.20 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 скаргу Акціонерного товариства "Сбербанк" на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. по справі №910/19378/16 залишено без розгляду (Чинчин О.В.).

04.09.2020 через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства "Сбербанк" надійшла скарга №9674/4/06-2 від 03.08.2020 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В.

Також 04.09.2020 через відділ діловодства суду від скаржника надійшло клопотання про поновлення строку для подання скарги на дії державного виконавця.

Господарський суд міста Києва від 14.09.2020 поновив Акціонерному товариству "Сбербанк" строк для подання скарги на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В., розгляд скарги Акціонерному товариству "Сбербанк" на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. призначив на 01.10.2020.

24.09.2020 через канцелярію суду від Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на скаргу та клопотання про долучення до справи копій матеріалів виконавчого провадження №54777977.

25.09.2020 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" надійшов відзив на скаргу на дії державного виконавця.

У судовому засіданні 01.10.2020 представник скаржника подав клопотання про відкладення розгляду скарги.

Протокольною ухвалою від 01.10.2020 суд відклав розгляд скарги на 06.10.2020.

У судовому засіданні 06.10.2020 суд представник скаржника надав суду пояснення щодо скарги, просив суд її задовольнити.

Представник ТОВ "Маріупольський Млинкомбінат" проти скарги заперечив.

Представник органу державної виконавчої служби надав пояснення по суті скарги, за змістом яких проти задоволення її вимог заперечує.

Розглянувши в судовому засіданні 06.10.2020 скаргу Акціонерного товариства "Сбербанк" на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В., заслухавши пояснення представників скаржника, боржника та органу державної виконавчої служби, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У своїй скарзі Акціонерне товариство "Сбербанк" просить суд:

визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. щодо винесення постанови від 16.07.2020 про зупинення вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні наказу від 20.07.2017 року №910/19378/16 у виконавчому провадженні №54777977 неправомірними;

скасувати постанову від 16.07.2020 року про зупинення вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні наказу від 20.07.2017 року №910/19378/16 у виконавчому провадженні №54777977;

зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. поновити проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №54777977 та виконати вимоги наказу Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 №910/19378/16.

В обґрунтування скарги скаржник стверджує, що постанова головного державного виконавця Медведєва О.В. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.07.2019 про зупинення вчинення виконавчих дій є незаконною, так як відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства на вимоги стягувача за наказом Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 №910/19378/16 не поширюється дія мораторію, а саме у відповідності до приписів ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства не встановлена заборона виконання рішень у немайнових спорах протягом дії мораторію, дія мораторію не поширюється на вимоги за виконавчим документом немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматись від їх вчинення; вище зазначений наказ суду містить вимоги, як майнового так і немайнового характеру.

Також скаржник зазначає, що дія мораторію для задоволення вимог Акціонерного товариства "Сбербанк" за рахунок нерухомого майна, яке являється предметом забезпечення, є автоматично припиненою після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, так як протягом такого строку господарським судом не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації. На момент винесення державним виконавцем постанови про зупинення вчинення виконавчих дій минуло 227 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном і відповідно дія мораторію по відношенню до вчинення майнових дій є припиненою.

Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вважає вимоги скарги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що відповідно до п.4 ст.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", ч.ч.1-3 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства, ухвала, якою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Оскільки дія мораторію, запровадженого Господарським судом Донецької області від 02.12.2019 у справі №905/2382/18 поширюється на вимоги стягувача за наказом Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 №910/19378/16, державним виконавцем правомірно зупинено виконавче провадження. Також органом державної виконавчої служби зазначено, що з урахуванням специфіки обраного способу виконання боржником грошових зобов`язань, супутні із ними вимоги не можна поділяти на майнові та немайнові при вирішенні питання поширення дії мораторію на них, оскільки у даному випадку такі вимоги спрямовані на забезпечення виконання грошового зобов`язання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" проти скарги заперечує та вважає дії державного виконавця такими, що відповідають вимогам ст.34,35 Закону України "Про виконавче провадження". Боржник зазначає, що дія мораторію, запровадженого Господарським судом Донецької області від 02.12.2019 у справі №905/2382/18 поширюється на вимоги стягувача за наказом Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 №910/19378/16. Товариство з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" наголошує, що реалізація майнових активів боржника, які є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкротство в порядку передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства та виключає можливість реалізації поза цим провадженням, як і виконання (погашення) забезпечених вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Оцінивши наведені учасниками справи обставини, дослідивши матеріали скарги та виконавчого провадження, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, судом встановлено наступне.

У відповідності до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із ч.1 ст.13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст.2 ЗУ "Про виконавче провадження").

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" під виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як підтверджено матеріалами виконавчого провадження, 25.09.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Медведевим О.В. прийнято постанову, якою відкрито виконавче провадження №54777977 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/19378/16.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.12.2019 відкрито провадження у справі №905/2382/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" (); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" строком на сто сімдесят календарних днів до 20.05.2020; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Чупруна Євгена Вікторовича.

03.12.2019 за номером 64290 на офіційному веб-сайті Вищого Господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення (повідомлення) про відкриття провадження у справі №905/2382/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат".

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Медведева О.В. від 16.07.2020 на підставі п.4 ч.1 ст.34 та ст.35 Закону України "Про виконавче провадження" зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/19378/16 до закінчення строку дії зазначених обставин.

Так, пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

У відповідності до частини першої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

За змістом п.4 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" вказана норма Закону застосовується у разі:

- відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника;

- поширення дії мораторію, запровадженого господарським судом, на вимогу стягувача.

Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника). Однак, наявність таких обставин судом, під час розгляду даної скарги, не встановлено.

Так, ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.12.2019 відкрито провадження у справі №905/2382/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" строком на 170 календарних днів до 20.05.2020.

Частиною першою статі 41 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно із ч.2 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна.

За приписами ч.3 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо. Відповідно до абз.1 ч.5 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Статтею першою Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Наказом Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/19378/16 в рахунок часткового погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" за договором від 06 березня 2012 року про відкриття кредитної лінії №26-Н/12/24/ЮО/KL укладеним між ПАТ "Дочірній Банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є Публічним акціонерним товариством "Сбербанк", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий урожай" в розмірі 24 285 471 доларів США 00 центів звернуто стягнення на предмет застави за договором застави від 06 березня 2012 року на основні засоби (предмет застави), які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" на праві власності шляхом продажу предмета(ів) застави Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" на підставі договору(ів) купівлі-продажу за ціною, яка буде визначена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.

З метою збереження предмета застави та отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в заставу майна згідно з його цільовим призначенням, передати предмет застави в управління АТ "Сбербанк" на період до моменту його продажу, для чого банку надано повноваження:

- вилучити у заставодавця, Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" та передати Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" основні засоби, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" на праві власності, що є предметом застави, з метою одержання доходів від управління предметом застави, за договорами, що будуть укладені Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" як управителем, на період до моменту реалізації предмету застави;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" передати Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" ключі, пульти, коди доступу до систем охоронної та пожежної сигналізації, технічної документації (в тому числі технічних паспортів), інших документів на/від основних засобів, що є предметом застави, та звільнити зазначені основні засоби;

- надати Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" право на отримання в усіх установах, підприємствах, організаціях, органах нотаріату будь-яких документів (оригіналів, їх копій, дублікатів, витягів, довідок), необхідних для управління майном, укладення будь-яких договорів, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, управління, договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета застави з правом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" діяти від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" без довіреності та підписання документів на умовах, які будуть визначені на розсуд Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", реалізацію інших прав, необхідних для управління майном;

- надати Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" право на отримання доходів від управління предметом застави, якими є доходи, що будуть отримані Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" за договорами, за якими воно є стороною - управителем, а у випадках, укладення договорів оренди - доходи у вигляді орендної плати, що отримані від передачі в оренду предмета застави третім особам;

- надати Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" право на спрямування отриманих як управителем доходів, за вирахуванням зроблених витрат Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" у зв`язку з управлінням майном, у тому числі, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета застави, податків, обов`язкових платежів на погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" перед Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" за Договором про відкриття кредитної лінії №26-Н/12/24/ЮО/KL від 06.03.2012, укладеним Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий урожай".

З огляду на приписи ч.3 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства, зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цього зобов`язання, тобто дія мораторію, запровадженого Господарським судом Донецької області, поширюється на вимоги стягувача за наказом Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/19378/16.

Водночас наведені у наказі Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/19378/16 повноваження банку фактично є заходами, спрямованими на забезпечення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням особливості обраного способу виконання боржником грошових зобов`язань, суд зазначає, що супутні із ними вимоги не можна поділяти на майнові та немайнові при вирішенні питання поширення дії мораторію на них, оскільки у цьому випадку, як вже було зазначено, вони виступають у якості заходів, спрямованих на забезпечення виконання означеного грошового зобов`язання.

З урахуванням вище наведеного, суд вважає помилковими твердженнями скаржника, що повноваження банку, визначені у наказі Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/19378/16, є немайновими вимогами.

Щодо доводів скаржника про припинення дії мораторію автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном згідно абз.2 ч.8 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства.

Так, у відповідності до ч.8 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

Щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.

Під час процедури санації боржника за клопотанням забезпеченого кредитора господарський суд може прийняти рішення про припинення дії мораторію щодо майна боржника, яке є предметом забезпечення, якщо таке майно не задіяне у виконанні плану санації боржника або є швидкозношуваним предметом чи товаром, що швидко псується.

У розумінні частини першої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" та ч.8 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства зупинення вчинення виконавчих дій вводиться до закриття провадження у справі про банкрутство.

Частиною 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Передбачені Кодексом України з процедур банкрутства наслідки, що настають з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, полягають, зокрема в обмеженні прав заставодержателя (іпотекодержателя) майна боржника вільно обирати способи та процедуру звернення стягнення на передане в заставу (іпотеку) майно, а також в особливостях задоволення вимог забезпечених кредиторів до боржника в порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства. Ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство має наслідком зміну порядку задоволення вимог заставодержателя майна боржника.

Отже, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, процедура задоволення вимог забезпечених кредиторів щодо звернення стягнення на заставне майно має відбуватись виключно в межах справи про банкрутство за ухвалою господарського суду після встановлення факту спливу передбаченого ч. 8 ст. 41 Кодексу строку, або при переході до іншої судової процедури (санація, ліквідація).

З аналізу приписів п.4 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", поряд із ч.8 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства, зупинення вчинення виконавчих дій обумовлено не дією мораторію у часі, а наявністю підстав для зупинення виконання боржником грошових зобов`язань, тобто саме на що вони поширюються.

Разом з тим, зупинення вчинення виконавчих дій, у відповідності до п.4 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" та ч.2 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства, пов`язано саме з постановленням ухвали про відкриття провадження у справі №905/2382/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Також у відповідності до ч.14 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі; арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Згідно із ч.6 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство.

У відповідності до ч.6 ст.64 Кодексу України з процедур банкрутства погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом, позачергово.

Отже, з аналізу вище наведених вище приписів Кодексу України з процедур банкрутства, реалізація майнових активів боржника, які є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкротство в порядку передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства та виключає можливість реалізації поза цим провадженням, як і виконання (погашення) забезпечених вимог.

З моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, процедура задоволення вимог забезпечених кредиторів щодо звернення стягнення на заставне майно має відбуватись в межах справи про банкрутство за ухвалою господарського суду після встановлення факту спливу передбаченого ч. 8 ст. 41 Кодексу строку, або при переході до іншої судової процедури (санація, ліквідація).

У розумінні приписів Кодексу України з процедур банкрутства автоматичне припинення дії мораторію після спливу 170 календарних днів є строком процедури розпорядження майном, за результатами якої приймається рішення про санацію боржника або про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури чи закриття провадження у справі, зокрема, у зв`язку із відновленням платоспроможності боржника, що має наслідком в подальшому можливість вчинення державним виконавцем виконавчих дій щодо виконання вимог кредитора поза межами провадження у справі про банкрутство та у спосіб передбачений Законом України "Про виконавче провадження".

З огляду на наведене, автоматичне припинення дії мораторію, після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, не може виступати самостійною підставою, за якою дії виконавця з зупинення вчинення виконавчих дій згідно п.4 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" не реалізуються.

У зв`язку із вище наведеним, твердження скаржника у цій частині визнаються судом необґрунтованими.

При цьому суд зазначає, що процедуру розпорядження майном щодо боржника у справі №905/2382/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" не завершено. На даний час час ухвалами Господарського суду Донецької області від 16.03.2020 та 26.03.2020 визнано кредиторів боржника, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", у тому числі Акціонерне товариство "Сбербанк ", та встановлено вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника підлягають погашенню за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Ураховуючи вище наведене, вчинення державним виконавцем виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/19378/16 суперечитиме положенням ч.6 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства порядку задоволення забезпечених вимог.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що скаржником не доведено порушення головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. порядку вчинення виконавчих дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", в частині зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/19378/16 до закінчення строку дії зазначених обставин, у розглядуваному випадку суд не вбачає порушення прав та інтересів скаржника, та не може вважати дії головного державного виконавця неправомірними.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. неправомірними, скасування постанови від 16.07.2020 про зупинення вчинення виконавчих дій та зобов`язання державного виконавця поновити проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні.

Статтею 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Ураховуючи вище викладене, суд відмовляє у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Сбербанк" на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. у справі №910/19378/16.

Керуючись ст. 233-235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Акціонерного товариства "Сбербанк" на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. у справі №910/19378/16 - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст ухвали складено та підписано: 09.10.2020.

Суддя С.О. Турчин