РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.10.2020Справа № 915/398/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроюгсервіс-В», Миколаївська обл., с. Яструбинове

до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ

про стягнення 113 932,10 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроюгсервіс-В» (далі - ТзОВ «Агроюгсервіс-В»/позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»/відповідач) про стягнення грошових коштів в розмірі 113 932,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем списано грошові кошти поза межами договору фінансового лізингу № DNH2LNI05960 від 21.07.2014, оскільки згідно з умовами договору підлягали сплаті пеня та винагорода банку в розмірі 2 367,90 грн, проте відповідачем списано 116 300,00 грн.

Господарський суд Миколаївської області ухвалою від 10.04.2020 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Господарський суд Миколаївської області ухвалою від 23.04.2020 передав справу №915/398/20 за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 27.05.2020 передав справу №915/398/20 за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

06.08.2020 матеріали справи № 915/398/20 надійшли до Господарського суду міста Києва та за результатом автоматизованого розподілу судових справ між суддями передані для розгляду судді Бондарчук В.В.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.08.2020 прийняв справу № 915/398/20 до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27.08.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому АТ КБ «Приватбанк» заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що грошові кошти в розмірі 116 300,00 грн списано в рахунок погашення пені за договором лізингу у відповідності до п. 8 договору, а також згідно п. 2.4. договору, що залишено позивачем поза увагою.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроюгсервіс-В» (далі - лізингоодержувач) та Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» (далі - лізингодавець) укладено договір фінансового лізингу № DNH2LNI05960.

Відповідно до п. 1.1. договору банк здійснює придбання у власність у ТзОВ «Приват Лізинг» (далі - продавець), а потім передає лізингоодержувачу, а лізингоодержувач приймає від банка в платне користування, а після виплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені даним договором строки, на умовах фінансового лізингу майно відповідно до специфікації, наданої в додатку №1 до даного договору.

Згідно п. 1.2. договору вартість майна становить 2 850 945,83 грн, ПДВ 570 189,17 грн, усього до оплати 3 421 135,00 грн.

У відповідності до п. 2.1. договору загальна сума цього договору становить 3 421 135,00 грн і складається з: суми авансового платежу 171 056,75 грн, згідно п. 1.4.; загальної вартості лізингових платежів у частині, що йде на викуп вартості переданого в лізинг майна, 3 250 078,25 грн, згідно з графіком внесення лізингових платежів, зазначеним в додатку №2, що є невід`ємною частиною даного договору фінансового лізингу.

Пунктом 2.2. договору визначено, що розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються графіком внесення лізингових платежів, зазначеним в додатку №2, що є невід`ємною частиною даного договору фінансового лізингу.

Положеннями п. 2.3. договору встановлено, що лізингоодержувач сплачує банку на рахунок, відкритий згідно п. 1.5. цього договору, згідно графіку внесення лізингових платежів, зазначеному в додатку № 2, що є невід`ємною частиною даного договору фінансового лізингу:

- винагороду за відкриття рахунку № НОМЕР_1 «Фінансовий лізинг (оренда)» у розмірі 100,00 грн у день укладення даного договору фінансового лізингу;

- винагороду за отримане в лізинг майно у розмірі 12% річних від суми залишку невиплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, і 360 днів у році, на дату сплати чергового платежу згідно графіку внесення лізингових платежів, зазначеному в додатку № 2, що є невід`ємною частиною даного договору фінансового лізингу;

- винагороду за моніторинг операції фінансового лізингу у розмірі 0,00% від вартості майна, зазначеного в п. 1.2., без урахування авансу, зазначеного в п. 1.4., одноразово, у день укладення даного договору фінансового лізингу, що становить 0,00 грн.

Відповідно до п. 2.4. договору лізингоодержувач сплачує банку на рахунок, відкритий згідно п. 1.5. цього договору, згідно графіку внесення лізингових платежів, зазначеному в додатку №2, також винагороду за користування майном у розмірі, згідно наведеної формули у цьому пункті договору. Винагорода за користування майном розраховується на дату, передбачену п. 11.1 цього договору для остаточного погашення заборгованості за даним договором у день дострокового повного виконання зобов`язань за цим договором або у день повного фактичного виконання зобов`язань за цим договором. Сума винагороди за користування майном сплачується у строк, встановлений п. 11.1. цього договору, або у день дострокового повного виконання зобов`язань за цим договором. У випадку несплати винагороди за користування кредитом у зазначений термін винагорода вважається простроченою.

В п. 2.6. договору сторони погодили, що з метою виконання зобов`язань по погашенню заборгованості лізингоодержувача перед банком, лізингоодержувач доручає банку списувати кошти зі всіх поточних рахунків лізингоодержувача та перераховувати на рахунок відкритий згідно п. 1.5. цього договору у будь-якій валюті, при наявності на них необхідної суми коштів, ненаданих у кредит, в межах сум, що підлягають сплаті банку за даним договором або підлягають сплаті СК: ПрАТ «СК «Інгосстрах», відповідно за договором страхування та п. 5 наступного договору, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється у порядку, встановленому законодавством. У випадку недостатності або відсутності у лізингоодержувача коштів в національній валюті для погашення заборгованості (у тому числі сплати неустойки), лізингоодержувач доручає банку списати кошти в іноземній валюті, у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в національній валюті на дату погашення, і продати списану іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України з відшкодуванням витрат банку на сплату зборів, комісій і вартості наданих послуг.

Згідно п. 8.1. договору у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених п.п. 2.1.-2.4., 7.2.15, 8.14 даного договору і зазначених у додатку №2 до договору, лізингоодержувач сплачує банку:

- пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня;

- винагороду за отримане в лізинг майно у розмірі 48% річних від суми залишку невиплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку №2 до даного договору.

Строк лізингу з дати підписання договору до 20.07.2019. Зазначений строк може бути змінений згідно п.п. 10.1-10.4.2. даного договору. Даний договір набуває чинності з моменту його підписання. Термін дії договору обумовлений строком лізингу. Даний договір втрачає свою силу після виконання сторонами всіх зобов`язань по ньому (п. 11.1., п. 11.2. договору).

У додатку № 2 до цього договору сторони погодили графік лізингових платежів, відповідно до якого останній платіж має бути здійснено 20.07.2019 в розмірі 325 007,78 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснювались лізингові платежі на виконання умов цього договору, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Водночас, як стверджує позивач та не заперечує відповідач, 20.07.2019 у строк, визначений в графіку лізингових платежів, позивачем останній платіж не сплачено.

Так, 23.07.2019 згідно з меморіальним ордером №HS023B00NF відповідачем здійснено списання грошових коштів розмірі 351 335,84 грн з призначенням платежу: «погашення заборгованості за кредитним договором DNH2LNI05960 від 21.07.2014».

Також, 30.07.2019 згідно з меморіальним ордером №HS020B01VO відповідачем здійснено списання грошових коштів в сумі 116 300,00 грн з призначенням платежу: «погашення заборгованості за кредитним договором DNH2LNI05960 від 21.07.2014».

Позивач стверджує, що списання грошових коштів в розмірі 116 300,00 грн є незаконним, оскільки згідно з умовами договору за порушення строків сплати лізингового платежу ТзОВ «Агроюгсервіс-В» повинно сплатити на користь АТ КБ «Приватбанк» штрафні санкції на підставі п. 8.1., зокрема, пеню у розмірі 981,81 грн та винагороду у сумі 1 386,09 грн, що разом складає 2 367,90 грн.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачем завдано збитків на суму 113 932, 10 грн (116 300,00 грн - 2 367,90 грн), відповідно ця сума підлягає поверненню ТзОВ «Агроюгсервіс-В».

Разом з тим, відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не враховано п. 2.4. договору, відповідно до якого здійснено списання коштів згідно з меморіальним ордером № HS020B01VO.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір фінансового лізингу № DNH2LNI05960 від 21.07.2014, відповідно до якого відповідач придбав у власність у ТзОВ «Приват Лізинг», а потім передав позивачу в платне користування майно відповідно до специфікації наданої в додатку №1 до даного договору.

Так, сторони погодили в п. 2.3 договору сплату наступних платежів:

- винагороду за відкриття рахунку № НОМЕР_1 «Фінансовий лізинг (оренда)» у розмірі 100,00 грн у день укладення даного договору фінансового лізингу;

- винагороду за отримане в лізинг майно у розмірі 12% річних від суми залишку невиплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, і 360 днів у році, на дату сплати чергового платежу згідно графіку внесення лізингових платежів, зазначеному в додатку № 2, що є невід`ємною частиною даного договору фінансового лізингу;

- винагороду за моніторинг операції фінансового лізингу у розмірі 0,00% від вартості майна, зазначеного в п. 1.2., без урахування авансу, зазначеного в п. 1.4., одноразово, у день укладення даного договору фінансового лізингу, що становить 0,00 грн.

Крім того, в п. 2.4. договору сторони домовились, що позивач сплачує відповідачу також винагороду за користування майном у розмірі, згідно наведеної формули у цьому пункті договору.

Також, згідно з п. 8.1. договору, у випадку порушення позивачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених п.п. 2.1.-2.4., 7.2.15, 8.14 даного договору і зазначених у додатку №2 до договору, позивач також сплачує відповідачу: пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня та винагороду за отримане в лізинг майно у розмірі 48% річних від суми залишку невиплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку №2 до даного договору.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачем несвоєчасно здійснювались лізингові платежі, а також сплачувалась винагорода за користування майном у розмірі, згідно наведеної формули у пункті 2.4. договору, а також пеня та винагорода, передбачені п. 8.1. договору, на підтвердження чого відповідачем надано платіжні доручення, меморіальні ордери та банківська виписка по рахунку позивача.

Позивач стверджує, що списання грошових коштів в розмірі 116 300,00 грн в рахунок погашення пені, передбаченої п. 8.1.1 та п. 8.1.2. є безпідставним, оскільки сплаті підлягали кошти в сумі 2 367,90 грн, а тому 113 932,10 грн списані поза межами договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо виконання умов договору фінансового лізингу №DNH2LNI05960 від 21.07.2014.

Так, з меморіального ордеру № HS020B01VO від 30.07.2019 на суму 116 300,00 грн вбачається, що призначенням платежу є: «погашення заборгованості за кредитним договором DNH2LNI05960 від 21.07.2014». При цьому, позивач та відповідач не заперечують, що списання цих коштів було здійснено на виконання договору саме фінансового лізингу DNH2LNI05960 від 21.07.2014.

Отже, ураховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що грошові кошти в розмірі 116 300,00 грн списані в рахунок погашення заборгованості в межах виконання договору фінансового лізингу DNH2LNI05960 від 21.07.2014, при цьому з наданих відповідачем меморіальних ордерів №HS020B01АА від 30.07.2019 на суму 34 022,59 грн та №HS02J0730B02AB від 30.07.2019 на суму 5 057,57 грн вбачається, що банком списано пеню та проценти по договору №DNH2LNI05960 від 21.07.2014.

Відтак, за висновком суду, грошові кошти в розмірі 116 300,00 грн списані банком на виконання умов договору фінансового лізингу № DNH2LNI05960 від 21.07.2014 в погашення заборгованості за цим договором, відповідно підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 113 932,10 грн, які списано поза межами договору фінансового лізингу № DNH2LNI05960 від 21.07.2014 немає.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За вказаних обставин, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроюгсервіс-В» необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроюгсервіс-В» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук