ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" жовтня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2883/20

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Імпера» про забезпечення позову від 06.10.2020 у справі №911/2883/20 за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Імпера» (03067, м. Київ, вул. Виборзька, буд. 40/16 оф.2)

до

Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» (07270, Київська область, м. Чорнобиль, вул. Кірова 52, код 37197102)

корпорації «Укртрансбуд» (07270, Київська область, м. Чорнобиль, вул. Кірова 52, код 37197102)

про визнання недійсними та скасування рішень, зобов`язання укласти договір

ВСТАНОВИВ:

02.10.2020 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Імпера» до Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» та корпорації «Укртрансбуд» в якій позивач просить суд про визнання недійсними та скасування рішень, зобов`язання укласти договір.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що відповідачем 20.08.2020 було оголошено проведення аукціону щодо закупівлі будівельних робіт, системою визначено, що пропозиція позивача була більш економічно вигідною, проте відповідач відхилив пропозицію позивача та визначив переможцем торгів Корпорацію «Укртрансбуд» із якою має намір укласти договір.

Ухвалою суду від 06.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження; проведення підготовчого засідання призначено на 28.10.2020.

06.10.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд з метою забезпечення позову заборонити державному спеціалізованому підприємству «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» вчиняти дії щодо укладання договору (контракту) з корпорацією «Укртрансбуд» за наслідками проведення тендеру (торгів) № UА-2020-08-17-004675-с та виконання зобов`язань за таким договором (контрактом) внаслідок оголошення корпорації «Укртрансбуд» переможцем по лоту «ДСТУ Б Д. 1. 1-1:2013 будівельні роботи по об`єкту «Будівництво «під ключ» інженерно-транспортних мереж сховища для проміжного зберігання високоактивних відходів (ВАВ), які повертаються з РФ після переробки відпрацьованого ядерного палива українських АЕС у зоні відчуження Іванківського району Київської області. Залізнична колія» (за кодом СPV за ДК 021:2015 - 45230000- 8, будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг, вирівнювання поверхонь».

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що у разі не вжиття відповідних заходів, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права буде неефективним, оскільки у разі укладання відповідного договору розпочнеться виконання робіт, перерахування грошових коштів в їх оплату, а тому поновлення прав позивача буде надто ускладненим та/або вимагатиме подання нових позовів та, відповідно, прийняте по справі рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, не зможе призвести до ефективного захисту порушеного права позивача.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із статтею 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Частиною першою статті 139 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову вона не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Тобто заява про забезпечення позову не відповідає вимогам пункту 6 частини першої статті 139 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому за змістом ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Як вбачається, ст. 141 Господарського процесуального кодексу України передбачає право суду, а не обов`язок вимагати зустрічного забезпечення, втім відсутність в заяві про забезпечення позову самої пропозиції заявника щодо зустрічного зобов`язання свідчить, як про формальне порушення вимог ст. 139 Господарського процесуального кодексу України так і фактично унеможливлює чи обмежує суд у можливості вирішення питання про зустрічне зобов`язання в порядку ст. 141 Господарського процесуального кодексу України одночасно із вирішенням питання про забезпечення позову, адже вирішення такого питання залежить від тих пропозицій, що мають бути викладені в заяві про забезпечення позову.

Судом також враховано, що законодавець не зазначив чітких критеріїв та визначення того, у якій формі пропозиції щодо зустрічного забезпечення мають бути висловлені.

Суд вважає, що такі пропозиції мають передбачати конкретні механізми, які на думку заявника є прийнятними для виконання вимог закону щодо можливого зустрічного зобов`язання, так і пропозиції у формі заперечень проти доцільності прийняття таких заходів, прохання такі заходи не вживати, із наведенням цьому відповідного обґрунтування.

Як вбачається, зазначена вимога закону заявником проігнорована, адже в заяві як не зазначено такої пропозиції так і не надано обгрунтування неможливості зустрічного забезпечення чи інших обставин, що мають бути враховані судом під час вирішення питання, як про забезпечення позову так і під час вирішення питання про ймовірне та можливе зустрічне зобов`язання.

Обов`язковість зазначення пропозицій щодо зустрічного зобов`язання саме в заяві про забезпечення позову обумовлено тим, що зазначені обставини мають чи можуть досліджуватися судом та враховуватися ним, в тому числі, під час вирішення питання про забезпечення позову.

Відсутність же пропозицій чи відповідних пояснень з приводу неможливості, недоцільності їх вчинення позбавляє процедуру забезпечення позову ознак законності, адже вже на стадії подання заяви про забезпечення позову, одна з вимог, що ставиться до форми заяви про забезпечення позову заявником дотримана не була.

Судом також прийнято до уваги і ту обставину, що питання про необхідність викладення пропозицій щодо зустрічного забезпечення, не є суто формальною вимогою в контексті суті цієї справи.

Без дотримання заявником зазначених вище вимог, що ставляться до заяви про забезпечення позову, суду важко визначитися із питанням співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами в контексті дотримання необхідного балансу між інтересами сторін.

Суд вважає, що запропонований позивачем спосіб захисту порушеного права цілком відповідає сутності порушення його прав та інтересів, та вжиття таких заходів дійсно забезпечить виконання майбутнього рішення суду, у разі його прийняття на користь позивача. Поряд із цим, з огляду на лише на ймовірність позитивного рішення для позивача, суд має враховувати і інтереси відповідачів, які можуть бути в значній мірі порушеними тими заходами, що може вжити суд.

Відсутність пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення значно ускладнює оцінку судом дотримання судом розумного балансу інтересів сторін у разі позитивного вирішення питання про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Отже, встановивши, що заява позивача не відповідає вимогам ст. 139 Господарського процесуального кодексу України, зокрема в частині відсутності у заяві пропозиції щодо зустрічного забезпечення, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позивачу заяви про забезпечення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 136, 139, 140, 141, 234, 255-256 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Імпера» про забезпечення позову повернути без розгляду.

Ухвала складена та підписана 08.10.2020, набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» та пункту 4 Розділу Х «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Суддя Р.М. Колесник