СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2020 р. Справа № 922/1060/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Плахов О.В., суддя Фоміна В.О.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (вх.№1992 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2020, ухвалене суддею Лавровою Л.С. у приміщенні господарського суду Харківської області 06.07.2020 о 09:14 годині (повне рішення складено 08.07.2020) у справі № 922/1060/20

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", м. Київ,

до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант", м. Харків ,

про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИЛА:

ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом, у якому просило стягнути з АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" заборгованість у розмірі 107678,65 грн., яка складається з: 100000,00 грн. страхового відшкодування, 3949,05 грн. інфляційного збільшення, 3729,60 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.07.2020 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування вказаного рішення суд першої інстанції зазначив наступне: право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Однак позивачем не було надано доказів направлення заяви про виплату страхового відшкодування за офіційною юридичною адресою відповідача, яка змінилася з 26.04.2018. З наданої копії поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.76) неможливо встановити, які саме документи було вручено. Суд вважає, що позивачем не надано належних та достатніх доказів звернення позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим ним порушено річний строк для подання цієї заяви у рамках здійснення страхової виплати за відповідним договором, а тому відсутні підстави для задоволення позовної заяви.

Позивач із рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 100000,00 грн. страхового відшкодування, 3949,05 грн інфляційного збільшення, 3729,60 грн 3% річних.

За твердженням апелянта, суд не з`ясував, що саме було отримано відповідачем за наданим рекомендованим повідомленням про вручення 27.09.2018 поштового відправлення (а.с.76), відповідачем не надано доказів на спростування обставин щодо надіслання позивачем вказаної заяви про виплату страхового відшкодування; нормами Закону України "Про страхування" та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язку направляти заяву про виплату страхового відшкодування з описом вкладення, тому місцевий господарський суд, на думку заявника скарги, невірно дійшов висновку, що надане позивачем рекомендоване повідомлення є неналежним доказом направлення відповідачу заяви на виплату страхового відшкодування; відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 76 77 ГПК України на спростування обставин щодо надіслання позивачем вказаної заяви про виплату страхового відшкодування, зокрема, не надано журналу вхідної кореспонденції за період з 27.09.2018 по 01.10.2018 з метою встановлення обставин ким для відповідача є уповноважений на отримання поштової кореспонденції Владимирова, яка розписалася у повідомленні про отримання поштового відправлення; позивачу достеменно не відомо, яким чином представники відповідача продовжували отримувати поштову кореспонденцію за адресою 61058, м.Харків, вул.Сумська, 39, незважаючи на те, що 26.04.2018 відбулася зміна юридичної адреси на 61057, м.Харків, вул. Донець-Захаржевського 6/8; відповідні обставини досліджувалися господарським судом Харківської області у справах про відшкодування шкоди №922/32/19, №922/1341/19, №922/1342/19. Апелянт зазначає також, що, оскільки надані ним докази відхилені судом першої інстанції, ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" вимушене отримати додатковий доказ шляхом направлення відповідного запиту про надання інформації щодо обслуговування відділенням Укрпошти клієнта - АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" за адресою м.Харків, вул.Сумська, 39 після 26.04.2018, щоб довести недобросовісну поведінку відповідача в суді та притягнути його до відповідальності на підставі ч.4 ст.42 ГПК України, за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Плахов О.В., суддя Пуль О.А.) відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, призначено її розгляд на 24.09.2020, встановлено строк до 17.09.2020 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань тощо.

04.09.2020, тобто в межах установленого судом строку, відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що 26.04.2018 юридичну адресу відповідача було змінено; у повідомленні про вручення поштового відправлення, на яке посилається апелянт (а.с.76), зазначено прізвище особи, якою отримано вказане відправлення - "Владимирова", однак такого працівника у штаті АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" ніколи не було (на підтвердження вказаних обставин відповідач додав до відзиву виписку із штатного розкладу АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" станом на 27.09.2018, яка не надавалася ним до суду першої інстанції). За таких обставин, відповідач погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позивачем не було надано доказів направлення за офіційною юридичною адресою відповідача заяви про виплату страхового відшкодування, а відтак, і про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

23.09.2020 у зв`язку з відпусткою судді Пуль О.А. було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Плахов О.В., суддя Фоміна В.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2020 оголошено перерву в судовому засіданні до 13.10.2020.

01.10.2020 відповідач надав письмові пояснення, в яких зазначає, що додатковий доказ - виписку із штатного розкладу АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" станом на 27.09.2018, яка не надавалася ним до суду першої інстанції надано ним у зв`язку з тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не зазначалося конкретне прізвище працівника, який отримував кореспонденцію з боку АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" та не надавалося будь-яких пояснень з цього приводу, при цьому із наявного в матеріалах справи повідомлення неможливо достеменно встановити прізвище працівника, який підписав повідомлення. Посилаючись на вказані обставини, відповідач просить прийняти зазначені письмові пояснення до розгляду та продовжити розгляд справи з їх урахуванням, долучити до матеріалів справи виписку із штатного розкладу АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" станом на 27.09.2018.

12.10.2020 позивач надав відповідь на відзив, у якому зазначає, що закон не передбачає обов`язку подання заяви за зареєстрованим місцезнаходженням страховика (відповідача), тому заява про страхове відшкодування була подана за місцем знаходження відповідача, згідно з інформацією, зазначеною у копії полісу АК/7074743 (м.Харків, вул. Сумська, 39); оскільки рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за номером №867 було доставлено адресату (відповідачу) і не поверталося відправнику з підстав невручення, то у позивача не було необхідності у повторному надсиланні пакету документів на іншу адресу відповідача. До відповіді на відзив додано копію адвокатського запиту від 06.08.2020 представника позивача на адресу АТ "Укрпошта", а також копію відповіді від 11.08.2020, в якій зазначено, що на теперішній час інформація стосовно поштового відправлення №867 в автоматизованій системі Укрпошти відсутня (оскільки закінчився шестимісячний строк зберігання вказаної інформації); заява щодо пересилання або доставки адресованих йому поштових відправлень, поштових переказів з адреси: вул. Сумська, буд.39, м.Харків, на іншу адресу, зокрема, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8, м.Харків, до ВПЗ №68 м.Харкова не подавалася; АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" вибула з обслуговування відділення поштового зв`язку №58 м.Харкова близько двох років тому, нова адреса вказаної страхової компанії невідома.

У судовому засіданні 13.10.2020 представник відповідача підтримав викладену ним письмово правову позицію.

Позивач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання (повідомлення про вручення йому копії ухвали від 24.09.2020 долучено до матеріалів справи, а.с.198), не скористався своїм правом на участь представника у даному засіданні.

Розглянувши клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи додаткового доказу - виписки із штатного розкладу АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" станом на 27.09.2018 - колегія суддів задовольняє його з огляду на те, що вказаний доказ дійсно наданий з метою встановлення обставин, на які посилається позивач у скарзі і про які він не зазначав у суді першої інстанції (щодо отримання поштової кореспонденції, адресованої АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант", особою на прізвище ОСОБА_1 ).

Відповідне узгоджується з приписами ч. 3 ст.269 ГПК України, згідно з якою докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так само суд приймає до розгляду надану позивачем відповідь АТ "Укрпошта" на адвокатський запит, оскільки вона фактично не є новим доказом, а стосується обставин, на які посилається місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заслухавши присутнього у судовому засіданні представника відповідача, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

24.10.2017 між ПрАТ СК Уніка та ОСОБА_2 , був укладений договір добровільного страхування №245002/4098/0002912, далі договір страхування (а.с.18), предметом якого є страхування транспортного засобу Фольксваген, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (застрахований автомобіль).

17.04.2018 у місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу ГАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Автомобіль, яким керував ОСОБА_3 , належить ФОП ОСОБА_4 . Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.09.2018 у справі №26092018 (а.с.72), вищевказана дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України.

Згідно зі звітом № 685 від 05.07.2018 (а.с.27), складеним ФОП Шаповаловим В.І., вартість відновлювального ремонту становить 318867,24 грн, а вартість матеріального збитку складає 207316,45 грн.

Відповідно до рахунків СТО ТОВ Автодом Харків № ADZN019878-02 від 25.07.2018 та № ADZN019878-03 від 05.10.2018 (а.с. 59, 64) фактична вартість ремонту склала 268903,71 грн.

На виконання умов договору страхування (п. 1.7; 1.8; 10.1.14.2), ПрАТ СК Уніка, на підставі страхових актів (а.с.12, 13), здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 266513,73 грн. (вартість ремонту 268903,71 грн. - франшиза 2389,98 грн) на рахунок СТО (платіжні доручення № 040320, № 049167, а.с.67, 68).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у АТ СК Мега-Гарант згідно з полісом №АК/7074743 від 03.07.2017 (а.с.78). Страхова сума за вказаним полісом складає 100000,00 грн.

У квітні 2020 року ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом, у якому просило стягнути з АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" заборгованість у розмірі 107678,65 грн., яка складається з: 100000,00 грн. страхового відшкодування, 3949,05 грн. інфляційного збільшення, 3729,60 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 19.09.2018 звернувся до відповідача із заявою вих. № 7322 (а.с.75) про відшкодування витрат в порядку суброгації, яку отримано АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" 27.09.2018. На підтвердження дати отримання відповідачем вказаної заяви позивачем надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, надісланого відповідачеві на адресу: м.Харків, вул. Сумська, 39 (а.с.76).

Позивач із посиланням на ст. 27 Закону України Про страхування, ст.35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначав, що строк для здійснення страхової виплати за полісом закінчився 27.12.2018, однак відповідач взяті зобов`язання в межах страхової суми 100000,00 грн. не виконав, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення вказаної суми та нарахувань на неї - інфляційних втрат (3949,05 грн) і 3% річних (3729,60 грн) відповідно до ст. 625 ЦК України.

Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог із наведених вище підстав.

Надаючи оцінку висновкам місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.269 ГПК України, згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, колегія суддів погоджується з ними з огляду на наступне.

Стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України Про страхування передбачають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Механізм реалізації вказаного права вимоги у правовідносинах, пов`язаних із страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено в Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з п.35.1 ст. 35 вказаного Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 37.1.4. статті 37 Закону Україну "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні, виходячи зі змісту вищенаведених норм законодавства, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Як було встановлено вище, ДТП сталася 17.04.2018, отже, з урахуванням приписів ч.1 ст.254 ЦК України, відповідний річний строк для подання заяви про страхове відшкодування сплинув 17.04.2019.

Із матеріалів справи вбачається, що стосовно правового регулювання спірних відносин, наявності у позивача права звернення до відповідача із заявою про страхове відшкодування протягом визначеного законодавцем річного строку, а також щодо визначення меж даного строку розбіжності між сторонами відсутні.

Позивач зазначає, що з дотриманням вищезазначеного строку, а саме, 19.09.2018, ним було надіслано відповідачеві заяву № 23082 на виплату страхового відшкодування, на адресу, зазначену в полісі № АК/7074743 від 03.07.2017 - місто Харків, вул. Сумська, буд. 39 та за цією адресою отримано АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" 27.09.2018, про що свідчить підпис уповноваженого працівника даного підприємства Владимирової на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.76). При цьому позивачем не заперечується та обставина, що будь-яких інших заяв протягом річного строку для подання заяви про страхове відшкодування (з 17.04.2018 по 17.04.2019) ним відповідачеві не надсилалося.

Дослідивши вищезазначені докази, колегія суддів зазначає, що у полісі №АК/7074743 від 03.07.2017 дійсно було вказано адресу АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант": місто Харків, вул. Сумська, буд. 39.

Разом з тим, 26.04.2018 адреса відповідача була змінена на адресу: 61057, місто Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № станом на 24.02.2020 (а.с. 103), в якому вказано про те, що 26.04.2018 відбулася державна реєстрація зміни місцезнаходження відповідача.

Тобто, як вбачається із вказаного витягу станом на дату направлення позивачем заяви про виплату страхового відшкодування (19.09.2018) відповідач знаходився не за тією адресою, на яку надіслав заяву позивач (місто Харків, вул. Сумська, буд. 39), а за іншою адресою м.Харків, вул. Донця-Захаржевського, будинок 6/8.

В апеляційній скарзі заявник зазначає, що, на його думку, поштова кореспонденція зі всієї України не перестає за один день надходити (повертатися) на адресу, що значиться на бланках, візитівках, договорах тощо; можливо, залишалася у поштовому відділенні 61058 абонементна скринька або фактична адреса залишилася на вул. Сумській, 39, або залишилася філія-відділення АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант", або час від часу представник АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" з`являвся до поштового відділення за кореспонденцією; відповідач до кінця 2018 року отримував листи за адресою: місто Харків, вул. Сумська, буд. 39.

Надаючи оцінку вказаним твердженням, колегія суддів зазначає, що вони ґрунтуються на припущеннях, оскільки жодних доказів отримання відповідачем кореспонденції за адресою місто Харків, вул. Сумська, буд. 39 після дати реєстрації нового місцезнаходження (26.04.2018) матеріали справи не містять.

Натомість, згідно з наданою позивачем до суду апеляційної інстанції відповіді АТ "Укрпошта" на адвокатський запит представника позивача, заява щодо пересилання або доставки адресованих йому поштових відправлень, поштових переказів з адреси: вул. Сумська, буд.39, м.Харків, на іншу адресу, зокрема, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8, м.Харків, до ВПЗ №68 м.Харкова не подавалася.

Посилання апелянта на те, що відповідні обставини досліджувалися господарським судом Харківської області у справах про відшкодування шкоди №922/32/19, №922/1341/19, №922/1342/19 колегія суддів також не визнає переконливими аргументами, оскільки із текстів судових рішень у вказаних справах, розміщених у Єдиному державному реєстрі судових рішень, не вбачається, що судом досліджувалося питання місцезнаходження АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант".

Стосовно особи, чий підпис міститься на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.76), на яке посилається позивач, колегія суддів зазначає, що прізвище вказаної особи зазначено нерозбірливо. Позивач в апеляційній скарзі стверджував, що це прізвище ОСОБА_1 .

Проте, як вбачається з наданого відповідачем суду апеляційної інстанції витягу зі штатного розкладу АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" станом на 27.09.2018 (а.с.167), працівник з таким прізвищем на вказану дату у штаті відповідача не знаходився.

Враховуючи вищенаведені обставини зміну відповідачем адреси станом на 27.09.2018 та відсутність на вказану дату у штаті АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" працівника на прізвище ОСОБА_1 , яке, за твердженням позивача, зазначене на повідомленні про вручення поштового відправлення дане повідомлення не може бути визнано належним та допустимим доказом у розумінні ст.76, 77 ГПК України на підтвердження факту отримання відповідачем заяви позивача про виплату страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі позивач також зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував, що саме було отримано відповідачем за наданим рекомендованим повідомленням про вручення 27.09.2018 поштового відправлення (а.с.76), і водночас посилається на те, що нормами Закону України "Про страхування" та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язку направляти заяву про виплату страхового відшкодування з описом вкладення.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що вищезазначені законодавчі акти дійсно не містять прямої вказівки на обов`язок особи, що направляє заяву про виплату страхового відшкодування, здійснювати таке направлення виключно з описом вкладення.

Разом з тим, враховуючи наявність заперечень відповідача проти обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, суд апеляційної інстанції зазначає, що тягар доказування наявності цих обставин, у відповідності до приписів ст.74, 76, 77 ГПК України, покладається в даному випадку на позивача.

Також заявник скарги вказує на те, що ведення листування не обмежено місцезнаходженням юридичної особи, що закон не передбачає обов`язку подання заяви за зареєстрованим місцезнаходженням страховика (відповідача), тому заява про страхове відшкодування була подана за місцем знаходження відповідача, згідно з інформацією, зазначеною у копії полісу АК/7074743 (м.Харків, вул. Сумська, 39).

Колегія суддів погоджується з аргументами про відсутність відповідної імперативної вимоги закону щодо надіслання заяви про отримання страхового відшкодування виключно за зареєстрованим місцезнаходженням страховика. Водночас зі змісту норм законодавства та обставин даної справи не вбачається також і обов`язку відповідача окремо повідомляти позивача про зміну місцезнаходження (враховуючи, зокрема, відсутність укладених між обома страховими компаніями правочинів).

Отже, оскільки саме позивач був зацікавлений в отриманні страхового відшкодування від відповідача, то, виходячи з засад розумності (п.6 ст.3 ЦК України), задля досягнення даної мети ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" мало вживати всіх необхідних заходів як щодо направлення кореспонденції за належною адресою, так і щодо своєчасного отримання доказів, які дозволяли б підтвердити факт такого направлення.

За умов невжиття самим заявником відповідних заходів колегія суддів не вважає належними аргументами посилання ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" в апеляційній скарзі на те, що відповідач користується неможливістю встановити у 2020 році факт надсилання отримання кореспонденції поштою за 2018 рік за допомогою перевірки трекінгу АТ "Укрпошта", оскільки відповідні відомості зберігаються в автоматизованій системі АТ "Укрпошта" лише протягом шести місяців.

Наслідки вчинення або невчинення дій, необхідність яких прямо не встановлена законом, однак які мають значення для досягнення певної мети в даному випадку, отримання від відповідача суми страхового відшкодування належать до підприємницьких ризиків позивача у розумінні ст.42 ГК України, якою визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як встановлено в ході розгляду справи, ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА", маючи намір отримати відповідне відшкодування, у вересні 2018 року надіслало відповідачеві заяву № 23082 на виплату страхового відшкодування, на адресу, зазначену в полісі №АК/7074743 від 03.07.2017, хоча не було позбавлене можливості перевірити, чи відповідає вказана адреса місцезнаходженню відповідача станом на вересень 2018 року, зокрема, на підставі відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що знаходяться в загальному доступі.

В подальшому, до кінця визначеного законом річного строку (до 17.04.2019) ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" також не вживалося заходів з метою отримання коштів від відповідача, а позовну заяву про їх стягнення (із відповідними нарахуваннями) подано до суду лише у квітні 2020 року, тобто майже через рік після закінчення вищезазначеного строку.

В ході апеляційного провадження позивач зазначав, що оскільки рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за номером №867 було доставлено адресату (відповідачу) і не поверталося відправнику з підстав невручення, то у позивача не було необхідності у повторному надсиланні пакету документів на іншу адресу відповідача.

На думку колегії суддів, здійснення або не здійснення дій з повторного надсилання документів на іншу адресу (після того, як до закінчення річного строку звернення із заявою про отримання страхового відшкодування позивачем не було отримано від відповідача ні коштів, ні відповіді на заяву) також належить до ризиків підприємницької діяльності позивача, відповідно, наслідки невчинення таких дій не можуть розцінюватися як порушення прав позивача зі сторони відповідача.

Будь-яких інших обставин, що могли б бути визнані підставою для задоволення позову, апелянтом не наведено.

Тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не надано належних та достатніх доказів звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим ним порушено річний строк для подання цієї заяви у рамках здійснення страхової виплати за відповідним договором, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

В ході апеляційного провадження заявником скарги не спростовано даного висновку.

Оскільки, як було встановлено вище, заявлена позивачем сума основного боргу - 100000,00 грн. страхового відшкодування не підлягає стягненню, то і в задоволенні похідних позовних вимог про стягнення нарахованих на вказану суму 3949,05 грн. інфляційного збільшення та 3729,60 грн. 3% річних також слід відмовити.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2020 у справі №922/1060/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.10.2020

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.В. Плахов

Суддя В.О. Фоміна