УХВАЛА

за результатами розгляду скарги

м. Київ

02.10.2020Справа № 910/2060/20

за скаргою на дії у справі за позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМ-ПАРТНЕР" Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (місто Київ) 910/2060/20 Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМ-ПАРТНЕР" Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу"
простягнення 133 450, 00 грн
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін: від позивача (заявника): не з`явився;
від відповідача: від ДВС:не з`явився; не з`явився.
ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/2060/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМ-ПАРТНЕР" до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" про стягнення 133 450, 00 грн в якості повергнення суми попередньої оплати, сплаченої позивачем на користь відповідача згідно умов договору договором поставки № 738-17/2018-РСП від 04.12.2018 та на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2020 позовні вимоги задоволено повністю, а 07.08.2020 на виконання вказаного рішення було видано відповідний наказ.

21.09.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМ-ПАРТНЕР" (надалі також - скаржник) до суду надійшла скарга на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (місто Київ) відповідно до якої скаржник просить суд, зокрема:

- поновити строк для подання скарги та прийняти скаргу до розгляду;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця під час примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 по справі № 910/2060/20, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій під час примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 по справі № 910/2060/20 з урахування ст.ст. 13, 18, 26, 38 Закону України "Про виконавче провадження";

- зобов`язати державного виконавця усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом направлення на адресу ТОВ "Агрохім-Партнер" постанови (або іншого виконавчого документа), винесеної за результатами розгляду заяв про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 по справі № 910/2060/20 та додатково обґрунтованими документами (доказами) із врахуванням ст.ст. 13, 26, 28 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 було вирішено поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМ-ПАРТНЕР" строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та призначено розгляд скарги в судовому засіданні на 02.10.2020.

Представники позивача, відповідача та державного виконавця в судове засідання 02.10.2020 не з`явилися, при цьому про розгляд скарги були повідомлені належним чином, про причини неявки в суд не повідомили.

Разом із тим, в силу ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, interalia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Частинами 1 та 2 статті 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2020 у справі № 910/2060/19, що набрало законної сили є обов`язковим до виконання та з урахуванням наведених вище приписів не може залишатися невиконаним.

Як зазначалося вище, на виконання зазначеного рішення суду від 17.04.2020 у справі № 910/2060/19 видано наказ від 07.08.2020.

Мотивуючи скаргу, скаржник вказує на те, що заяву про відкриття виконавчого провадження щодо наказу Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі № 910/2060/19 із відповідними підтверджуючими документами/доказами було отримано Шевченківським РВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства Юстиції (місто Київ) 27.08.2020 та натомість, на момент подання скарги, інформації щодо розгляду даної заяви на адресу стягувача не надходило.

Так, згідно п. 1. ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

Частиною 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

За змістом роз`яснень п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Державним виконавцем не надано доказів на підтвердження направлення на адресу скаржника відповідного документу виконавчого провадження за результатом розгляду заяви скаржника про відкриття виконавчого провадження.

За приписом ч. ч.1, 2 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, оскільки, державним виконавцем не спростовано доводи скаржника щодо ненаправлення на адресу останнього відповідного документу виконавчого провадження за результатом розгляду заяви скаржника про відкриття виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

Частиною 2 ст. 343 ГПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Підсумовуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 234, 239, 340, 341, 342, Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМ-ПАРТНЕР" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (місто Київ) визнати обґрунтованою та задовольнити.

2. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (місто Київ) під час примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 по справі № 910/2060/20, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій під час примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 по справі № 910/2060/20 з урахування ст.ст. 13, 18, 26, 38 Закону України "Про виконавче провадження".

3. Зобов`язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (місто Київ) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом направлення на адресу ТОВ "Агрохім-Партнер" постанови (або іншого виконавчого документа), винесеної за результатами розгляду заяв про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 по справі № 910/2060/20 та додатково обґрунтованими документами (доказами) із врахуванням ст. ст. 13, 26, 28 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 07.10.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко