ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/781/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури - Іванова О.Д., посвідчення № 057238, дата видачі : 01.10.20

від позивача Одеської міської ради - Асташенкова О.І., розпорядження міського голови № 1702к від 24.12.2014р.; розпорядження міського голови № 421 від 18.05.2020; посадова інструкція від 19.02.2020

/інші учасники справи повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином, але не скористались правом на участь в судовому засіданні/

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.04.2019 про залишення позову без розгляду, проголошену о 10:51:05 суддею Невінгловською Ю.М. у м.Одесі, повний текст якої складено 18.04.2019,

у справі №916/781/19

за позовом Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України та Одеської міської ради

до відповідачів:

1. Відкритого акціонерного товариства Український інститут кранобудування,

2. Комунального підприємства Реєстраційна служба Одеської області

про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію на об`єкт нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2019 року заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №2 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України та Одеської міської ради до Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) Український інститут кранобудування та Комунального підприємства (далі - КП) Реєстраційна служба Одеської області, в якій просив суд визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав: 36597387 від 14.08.2017), прийняте державним реєстратором КП Реєстраційна служба Одеської області Махортовим І.О., на підставі якого за ВАТ Український інститут кранобудування зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 31,6 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Авіаційна, 12, а також визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав: 36597944 від 14.08.2017), прийняте державним реєстратором КП Реєстраційна служба Одеської області Махортовим І.О., на підставі якого за ВАТ Український інститут кранобудування зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 19 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Авіаційна, 13.

Позов обґрунтовано тим, що Одеська міська рада не приймала рішень щодо надання ВАТ Український інститут кранобудування у власність, оренду чи користування та оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Авіаційна, 13 та вул. Авіаційна, 12, а рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів трудящих /далі- ВК ОМР/ від 12.08.1968 №605 та №803 від 31.10.1968 не можуть бути підставою для державної реєстрації права власності на відповідні земельні ділянки. Як стверджує прокурор, ВАТ Український інститут кранобудування зареєструвало право власності на приміщення розташовані за відповідними адресами з метою заволодіння даними земельними ділянками, оскільки фактично на земельних ділянках за адресами м. Одеса вул. Авіаційна, 13 та вул. Авіаційна, 12 будь-які будівлі або техніка відсутні.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.04.2019 позов залишено без розгляду в порядку п. 1 ч.1 ст. 226 ГПК України.

Ухвала мотивована тим, що прокурор не обґрунтував підстав представництва інтересів держави. Суд першої інстанції дійшов висновку, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити, причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктам, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Крім цього, господарський суд зазначив, що Міністерство юстиції України відповідно до положень чинного законодавства наділене правом і має можливість самостійно вирішувати питання у сфері реєстрації речових прав (у т.ч. шляхом звернення до суду), відповідне стосується і Одеської міської ради.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, заступник прокурора Одеської області звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті, судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Скаржник зазначає, що оскаржувану ухвалу прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 131-1 Конституції України, ст.ст. 53, 174, 236 ГПК України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру, п.п. 1,4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 Про судове рішення.

На думку скаржника, за положеннями ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, та у разі відсутності такого органу.

Прокурор вважає, що судом першої інстанції за невірним застосуванням ст. 23 Закону України Про прокуратуру та у порушення ст. 236 ГПК України безпідставно не прийнято до уваги, що у даному випадку він набув право на представництво, оскільки ні Міністерство юстиції України, ні Одеська міська рада не здійснюють належним чином захист інтересів держави. Зокрема, незважаючи на очевидний характер триваючого порушення, Міністерством юстиції України та Одеською міською радою захист прав і законних інтересів держави здійснюється неналежним чином, оскільки після повідомлення про порушення вони самостійно до суду з позовом не звернулися, інші заходи реагування не вживались. У зв`язку із цим заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 з метою поновлення порушених інтересів держави звернувся із цим позовом самостійно. Згідно з положеннями ст. 23 Закону України Про прокуратуру неналежне здійснення захисту полягає в тому, що уповноважені суб`єкти владних повноважень - Міністерство юстиції України та Одеська міська рада за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернулись.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції зупинялось апеляційне провадження у даній справі, до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у справах №587/430/16-ц та№912/2385/18.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом частин 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Отже, представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень.

Залишаючи без розгляду вказану вище позовну заяву, місцевий господарський суд зауважив про те, що звертаючись із позовом прокурор не обґрунтував, у чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту прокурором та визначені законом підстави для звернення прокурору до суду із цим позовом, у зв`язку з чим відсутні підстави для представництва прокурором інтересів позивачів, які наділені правом і мають можливість самостійно вирішувати питання у сфері реєстрації речових прав.

Разом із тим, із наведених положень процесуального законодавства вбачається, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду, викладеному 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор у позовній заяві наголошував, що Одеська міська рада не приймала рішень щодо надання ВАТ „Український інститут кранобудування у власність, оренду чи користування та оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Авіаційна, 13 та вул. Авіаційна, 12, тоді як рішення ВК ОМР народних депутатів трудящих від 12.08.1968 №605 та №803 від 31.10.1968 не можуть бути підставою для державної реєстрації права власності на відповідні земельні ділянки. При цьому, ВАТ „Український інститут кранобудування зареєструвало право власності на приміщення розташовані за відповідними адресами, як зазначає прокурор з метою заволодіння даними земельними ділянками, однак як стверджує прокурор на земельних ділянках за адресами м. Одеса вул. Авіаційна, 13 та вул. Авіаційна, 12 будь-які техніка та будівлі відсутні.

Крім того, прокурор зазначав, що саме неналежне здійснення Одеською міською радою владних повноважень, як власника відповідних земель в особі територіальної громади, та Міністерства юстиції України, як органу, який наділений повноваженнями щодо контролю за дотриманням вимог Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, стало підставою для звернення до суду з даним позовом, поданим в їх інтересах держави до ВАТ „Український інститут кранобудування та КП "Реєстраційна служба Одеської області.

Таким чином, звертаючись до суду із цим позовом, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. При цьому прокурором зазначено, що позивачами самостійно заходи щодо усунення порушень інтересів держави у судовому порядку не вживалися.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції").

Водночас є категорія справ, де ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Між тим ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення ЄСПЛ суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, враховуючи нездійснення позивачами захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, незвернення їх до суду із відповідним позовом після звернень до них прокурора, колегія суддів погоджується із доводами, наведеними прокурором в апеляційній скарзі, про те, що у даному випадку прокурором обґрунтовано наявність підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України та Одеської міської ради, а тому висновки суду першої інстанції про залишення позову без розгляду є помилковими, а відтак - оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до господарського суду першої інстанції, а апеляційна скарга Заступника прокурора Одеської області задоволенню.

Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст. 269-271, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.04.2019 про залишення без розгляду позову Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №2, поданого в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України та Одеської міської ради, скасувати

Справу №916/781/19 передати на розгляд до Господарського суду Одеської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.10.2020 о 16.40.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Ярош А.І