ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2020 справа № 914/484/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтезгруп», с. Лисятичі Стрийського району Львівської області,

до відповідача: Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, м. Радехів Львівської області,

про: зняття арешту з рухомого та нерухомого майна

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Полянський А.П.

За участю представників сторін:

від позивача: І.В. Жолнович представник;

від відповідача: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтезгруп» до Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна.

Ухвалою суду від 23.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначення підготовчого засідання у справі №914/484/20 відкладено до закінчення карантинних заходів.

Ухвалою суду від 01.06.2020, у зв`язку з скасуванням Кабінетом Міністрів України певних заборон, призначено розгляд справи №914/484/20 в підготовчому засіданні на 15.06.2020.

Ухвалами суду у зв`язку з неявкою представників сторін в підготовче засідання, розгляд справи відкладено на 06.07.2020, 27.07.2020 та 25.08.2020.Ухвалою суду від 25.08.2020 закрито підготовче провадження у справі № 914/484/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.09.2020.

В судове засідання 28.09.2020 представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.

Позов обґрунтовано тим, що у Радехівському районному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області перебували на виконанні накази, видані Господарським судом Львівської області № 12/48 від 30.12.2010 року (про стягнення з ТзОВ «Синтезгруп» на користь ПАТ «Моршинський завод мінеральних вод «Оскар» боргу в сумі 11120,24 грн.(№ ЄДРВП 23706009)) та № 5015/4835/11 від 10.11.2011 року (про стягнення з ТзОВ «Синтезгруп» на користь ПАТ «Львівобленерго» боргу в сумі 8242,72 грн. (№ ЄДРВП 30237939)).

Вищевказані виконавчі провадження, за твердженням позивача, завершені на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (що діяв на момент отримання відповіді ТзОВ «Синтезгруп») у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, тому записи з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про арешт рухомого майна ТзОВ «Синтезгруп» не вилучені.

ТзОВ «Синтезгруп» направлялися повідомлення Радехівському ВДВС ГТУЮ у Львівській області дані про відсутність заборгованості перед ПАТ «Львівобленерго» (№ ЄДРВП 30237939) та з вимогою внести зміни щодо підстави завершення виконавчого провадження і до Державного реєстру обтяжень. Однак, на час звернення до суду з позовом такі обтяження не зняті.

В судове засідання 28.09.2020 представник відповідача не з`явився.

В судовому засіданні 28.09.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши представника позивача, присутнього в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.10.2011 року у спарві №5015/4835/11 стягнуто з ТзОВ «Синтезгруп» (80261, Львівська обл., Радехівський р-н, смт. Лопатин, вул. Центральна, 31, р/р НОМЕР_1 в КБ «Приватбанк» МФО 325321, ) на користь ПАТ «Львівобленерго» (79026, м. Львів, вул.. Козельницька, 3, п/р НОМЕР_2 у Стрийській філії ВАТ «Державний ощадбанк України», МФО 385297, ) суму боргу 7 098,94 грн., пеню у сумі 443,15 грн., 3% річних від простроченого платежу у сумі 85,77 грн. та інфляційні втрати у сумі 276,86 грн., а також - державне мито у розмірі 102, 00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн.

На виконання вказаного рішення Господарським судом Львівської області 10.11.2011 видано наказ №5015/4835/11.

До матеріалів справи долучено лист Радехівського ВДВС ГТУЮ у Львівській області, де зазначено, що у Радехівському районному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області перебували на виконанні наказ №12/48 від 30.12.2010 виданий Господарським судом Львівської області про стягнення з ТзОВ «Синтезгруп» на користь ПАТ «Моршинський завод мінеральних вод «Оскар» боргу в сумі 11120,24 грн.(№ ЄДРВП 23706009)) та наказ № 5015/4835/11 від 10.11.2011 року виданий Господарським судом Львівської області про стягнення з ТзОВ «Синтезгруп» на користь ПАТ «Львівобленерго» боргу в сумі 8242,72 грн. (№ ЄДРВП 30237939)).

ТзОВ «Синтезгруп» звернулось Радехівський ВДВС ГТУЮ у Львівській області з заявою від 13.06.2016 №19 з вимогою внести зміни в матеріали виконавчого провадження №5015/4835/11 від 10.11.2011 щодо зміни підстави завершення виконавчого провадження та зняття арешту майна ТзОВ «Синтезгруп».

У відповідь на вказану вище заяву Радехівський ВДВС ГТУЮ у Львівській області надіслав листа від 22.06.2016 №3578 ТзОВ «Синтезгруп», де зазначив, що вищевказані виконавчі провадження завершені на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснене державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, тому записи з державного реєстру обтяжень рухомого майна про арешт рухомого майна ТзОВ «Синтезгруп» не вилучені. Відтак, послався на ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», що у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів боржника може бути знятий за рішенням суду.

Так, позивач звернувся з позовом до суду про зняття арешту рухомого та нерухомого майна, яке належить ТзОВ «Синтезгруп».

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтовані та такі що не підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - ЗУ «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Водночас, частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб .

Як стверджує позивач, у Радехівському районному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області перебували на виконанні накази, видані Господарським судом Львівської області №12/48 від 30.12.2010 року (про стягнення з ТзОВ «Синтезгруп» на користь ПАТ «Моршинський завод мінеральних вод «Оскар» боргу в сумі 11120,24 грн.(№ ЄДРВП 23706009)) та № 5015/4835/11 від 10.11.2011 року (про стягнення з ТзОВ «Синтезгруп» на користь ПАТ «Львівобленерго» боргу в сумі 8242,72 грн. (№ ЄДРВП 30237939)).

Дослідивши долучені до матеріалів позовної заяви докази, суд не знайшов підтвердження перебування в провадженні Господарського суду Львівської області справи №12/48, де сторонами були ТзОВ «Синтезгруп» та ПАТ «Моршинський завод мінеральних вод «Оскар».

Крім того, позивач зазначає, що вищевказані виконавчі провадження завершені на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (що діяв на момент отримання відповіді ТзОВ «Синтезгруп») у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, тому записи з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про арешт рухомого майна ТзОВ «Синтезгруп» не вилучені. Однак, з долучених доказів до позовної заяви, окрім листування ТзОВ «Синтезгруп» з Радехівським ВДВС ГТУЮ у Львівській області, де знову ж таки є посилання на наказ №12/48 виданий Господарським судом Львівської області від 30.12.2010 року, позивачем не подано до суду матеріалів виконавчого провадження, в тому числі доказів закриття виконавчого провадження чи доказів погашення заборгованості позивачем по зазначених виконавчих провадженнях.

Долучений позивачем в обґрунтування позовних вимог акт звірки розрахунків від 26.05.2016 між ПАТ «Львівобленерго» і ТзОВ «Синтезгруп» не є належним і допустимим доказом у даній справі, оскільки жодним чином не стосується заборгованості по виконавчому провадженні у справі №5015/4835/11 і не може бути доказом виконання рішення суду у даній справі. Не є належним доказом погашення заборгованості на виконання рішення суду і лист №01-40/14761 від 12.09.2018 про відсутність станом на 12.09.2018 виконавчих проваджень.

Відтак, суд дійшов висновку, що підстави для скасування арешту на майно позивача на даний час відсутні.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд розглянувши позовні вимоги, вважає такі необґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами, а тому заявлені вимоги не підлягають до задоволення.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак судовий збір залишається за позивачем.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Західного апеляційного

господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 06.10.2020.

Суддя Н.Є. Березяк