ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/20709/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Ткача І.В., Чумака Ю.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Черненка О.В.

за участю представників:

Позивача: не з`явився

Відповідача: Мартиновський О.В.

Третіх осіб: не з`явився

розглянувши у закритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Київмедпрепарат"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020

(головуючий - Чорногуз М.Г., судді Агрикова О.В., Козир Т.П.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2019

(суддя Балац С.В.)

у справі №910/20709/16

за позовом Національного банку України

до Акціонерного товариства "Київмедпрепарат"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1) Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси і Кредит", 2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

1. У зв`язку з відпусткою суддів Губенко Н.М. та Студенця В.І., склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 17.08.2020, який наявний в матеріалах справи.

Короткий зміст позовних вимог і заперечень

2. Національний банк України (далі - НБУ) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до ПАТ "Київмедпрепарат" (далі - АТ "Київмедпрепарат"), з урахуванням уточнених позовних вимог, про звернення стягнення на майно, а саме: в рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" перед НБУ в загальній сумі 4 150 358 727,31 грн, станом на 05.08.2019, за кредитними договорами № 48 від 21.10.2008 в сумі 304 611 737,10 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 268 734 831,49 грн, заборгованість по відсотках - 35 765 068,49 грн, пеня за прострочення сплати відсотків 111 837,12 грн; № 03/4 від 16.02.2009 в сумі 365 534 084,52 грн, з яких: - залишок заборгованості за кредитом - 322 481 797,79 грн, заборгованість по відсоткам 42 918 082,19 грн, пеня за прострочення сплати відсотків 134 204,54 грн; № 03/28 від 10.07.2009 в сумі 1 204 557 942,70 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 1 057 740 296,74 грн, заборгованість по відсотках - 146 509 512,33 грн, пеня за прострочення сплати відсотків - 308 133,63 грн; № 03/33 від 12.11.2009 в сумі 222 571 681,94 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 195 443 513,81 грн, заборгованість по відсотках 27 071 232,87 грн, пеня за прострочення сплати відсотків - 56 935,26 грн; № 03/35 від 02.09.2010 в сумі 432 645 020,23 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 379 912 045,62 грн, заборгованість по відсотках - 52 622 301,25 грн, пеня за прострочення сплати відсотків - 110 673,36 грн; № 03/36 від 11.03.2014 в сумі 512 759 216,82 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 469 489 307,78 грн, сума заборгованості по відсотках - 43 140 410,73 грн, - пеня за прострочення сплати відсотків - 129.498,31 грн; № 63/1 від 04.11.2008 в сумі 664 607 426,40 грн, з яких: - залишок заборгованості за кредитом 586 330 541,43 грн, - сума заборгованості по відсотках 78 032 876,71 грн, пеня за прострочення сплати відсотків 244 008,26 грн; № 63/3 від 18.11.2008 в сумі 443 071 617,60 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом 390 887 027,62 грн, сума заборгованості по відсотках 52 021 917,81 грн, пеня за прострочення сплати відсотків 162 672,17 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 22.04.2009 (зі змінами та доповненнями) укладений між НБУ, ПАТ "Київмедпрепарат" та ВАТ "Банк "Фінанси і кредит» (правонаступник - ПАТ"Банк "Фінанси і кредит"), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швайко О.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 365 із змінами та доповненнями, на наступне нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 139, яким є:

- корпус № 7 (літера Ш) загальною площею 783,50 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серія САВ № 553966;

- корпус № 9 (літера В) загальною площею 1146,50 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серія САВ № 553965;

- корпус № 11 (літера Т) загальною площею 1383,40 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серія САВ № 553972,

- корпус № 17 (літера Ю) загальною площею 1184,20 (кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серія САВ № 553969,

встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах із визначенням вартості майна в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

3. Позов обґрунтовано порушенням договірних зобов`язань ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" перед НБУ за зазначеними кредитними договорами, щодо своєчасної сплати кредиту, штрафів, пені та відсотків , внаслідок чого у позивача виникло право на звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці на підставі укладеного між НБУ, ПАТ "Київмедпрепарат" та ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" іпотечного договору від 22.05.2009.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020, позов задоволено.

5. Судові рішення мотивовано тим, що ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" належним чином не виконало зобов`язань перед НБУ за кредитними договорами (№ 48, № 03/28, № 03/35, № 03/36, № 63/1, № 63/3), внаслідок чого виникла заборгованість ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" перед НБУ в загальній сумі 4 150 358 727,31 грн, у зв`язку з чим позивачем було направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості, яка залишена останнім без виконання. Зважаючи на наявність заборгованості ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" перед НБУ та враховуючи, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами між НБУ, ПАТ "Київмедпрепарат" та ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" 22.04.2009 було укладено іпотечний договір, за яким відповідач передав в іпотеку майно, за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 139, суди дійшли висновків про наявність підстав для задоволення позову та звернення стягнення на майно в іпотеці.

6. Крім того, судом апеляційної інстанції відхилено доводи відповідача про відсутність у матеріалах справи доказів отримання та неповернення ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" всіх кредитних коштів по вказаним кредитним договорам. зважаючи на те, що позивачем до матеріалів справи надано меморіальні ордери, оборотно-сальдову відомость, виписки по особовому рахунку, довідки-розрахунки заборгованості, наявність заборгованості за кредитними договорами у визначених позивачем розмірах, ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" не заперечується. Також, обставина надання позивачем на користь ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" кредитних коштів за кредитними договорами (від 21.10.2008 № 48, від 10.07.2009 № 03/28, від 02.09.2010 № 03/35, від 11.03.2014 № 03/36, від 04.11.2008 № 63/1, від 18.11.2008 № 63/3) встановлена рішеннями господарського суду Луганської області у справах № 913/985/17 та № 913/986/17, що в розумінні приписів частини 4 статті 75 ГПК України, є обставиною, яка не потребує доказування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

7. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, АТ "Київмедпрепарат" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та прийняти нове рішення про відмову у позові повністю.

8. Судові рішення оскаржено з підстав визначених п.п.1, 3, 4 частини другої ст. 287 ГПК України.

9. Скаржник у касаційній скарзі посилається на неналежне дослідження судами обставин справи, саме щодо отримання ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" кредитних коштів від НБУ у розмірі визначеному позивачем, наявності заборгованості по вказаним кредитним договорам у розмірі визначеному у позові, внаслідок чого суди дійшли передчасних висновків про наявність підстав для звернення стягнення на майно АТ "Київмедпрепарат", що передано в іпотеку за договором від 22.04.2009.

10. Скаржник вказує, що досліджуючи обставини надання НБУ ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" кредитних коштів за кредитними договорами, суди посилались на те, що обставини надання кредитних коштів не потребують встановлення, зважаючи на положення ст. 75 ГПК України, оскільки встановлені судовими рішеннями у справах № №913/985/17 та 913/986/17. При цьому, судами не враховано правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16 та постанові Верховного Cуду від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16, щодо застосування судами преюдиціальності фактів.

11. Крім того, судами не враховано правового висновку викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, щодо тлумачення умов договору відповідно до ст. 213 ЦК України, в даному випадку п. 1.1. договору іпотеки.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

12. Позивач подав до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність доводів та вимог викладених у касаційній скарзі, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13. Між НБУ (кредитор), та ВАТ "Банк "Фінанси і кредит" (позичальник), укладено низку кредитних договорів, а саме: від 21.10.2008 № 48, від 16.02.2009 № 03/4, від 18.05.2009 № 03/18, від 10.07.2009 № 03/28, від 12.11.2009 № 03/33, від 02.09.2010 № 03/35, від 11.03.2014 № 03/36, від 04.11.2008 № 63/1, від 18.11.2008 № 63/3 (з подальшими змінами та доповненнями, далі - кредитні договори). Відповідно до умов вказаних договорів НБУ надає ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" кредит, а ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" зобов`язується повернути кредит із сплатою відсотків за його користування відповідно до умов таких договорів.

14. НБУ, у період з 22.10.2008 по 12.03.2014, на підставі меморіальних ордерів (№4564 (#346101101) від 22.10.2008, №5361 (#370555801), №5361 (#387619101) від 18.05.2009, №5361 (#398258401) від 10.07.2009, №5361 (#422929801) від 11.11.2009, №38-2/810 (#481589201) від 06.09.2010, №38-2/812 (#482135001) від 08.09.2010, №38-2/53 (#482647301) від 10.09.2010, № (#795903001) від 12.03.2014, №4712 (#352424201) від 19.11.2008, №5361 (#374093101) від 05.03.2009, №5361 (#405139501) від 14.08.2009, №5361 (#440111201) від 10.02.2010) перераховано ПАТ "Банк "Фінанси і кредит", визначені укладеними кредитними договорами грошові кошти, всього 3 748 200 000,00 грн.

15. Також НБУ долучено до матеріалів справи копії виписок по рахунку, якими підтверджується надання ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" кредитних коштів, нарахування процентів за користування ними та часткове їх погашення.

16. Разом з цим, між НБУ (іпотекодержатель), ВАТ "Київмедпрепарат" (правонаступник ПАТ "Київмедпрепарат", іпотекодавць) та ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" (позичальник), укладено іпотечний договір від 22.05.2009, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швайко О.Л., зареєстрований в реєстрі за № 365 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - Іпотечний договір), відповідно до умов якого в забезпечення виконання грошового зобов`язання ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" перед НБУ за кредитними договорами ПАТ "Київмедпрепарат" надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 139, яким є: корпус № 7 (літера Ш) загальною площею 783,50 кв.м., корпус № 9 (літера В) загальною площею 1146,50 кв.м., корпус № 11 (літера Т) загальною площею 1383,40 кв.м. та корпус № 17 (літера Ю) загальною площею 1184,20 кв.м.

17. Відповідно до п. 15.8.2 договору іпотеки (з урахуванням внесених змін) передбачено, що іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою за цим договором, а якщо вимога не буде задоволена, звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитними договорами, зокрема в разі віднесення іпотекодавця/позичальника до категорії неплатоспроможних; прийняття рішення про ліквідацію іпотекодавця/позичальника.

18. 17.12.2015 Постановою Національного банку України № 898 відкликано банківську ліцензію ПАТ "Банк "Фінанси і кредит", а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 230 від 18.12.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси і кредит".

19. Зважаючи на невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позивач звернувся до відповідача із вимогою від 22.03.2016 №18-005/24285 про необхідність сплати 3 856 197 944,66 грн, у 30-ти денний термін з дня її отримання.

20. Довідкою АТ "Банк "Фінанси і кредит" №3-131100/7622 від 14.06.2016 підтверджується, що станом на 13.06.2016 до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Банк "Фінанси і кредит" включено вимоги НБУ на загальну суму 7 063 176 917,08 грн, в т.ч. за кредитними договорами, в рахунок погашення заборгованості за якими позивач в межах даної справи просить звернути стягнення на предмет іпотеки

21. Отже, судами встановлено, що станом на 05.08.2019 заборгованість ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" перед НБУ в загальному розмірі складає 4 150 358 727, 31 грн. У зв`язку з чим НБУ направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості, яка залишена останнім без виконання.

Позиція Верховного Суду

22. Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

23. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

24. Відповідно до частини 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

25. Частиною 1, 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

26. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

27. Як вказувалось, між НБУ та ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" було укладено кредитні договори. Відповідно до умов вказаних договорів НБУ надає ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" кредит, а ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" зобов`язується повернути кредит із сплатою відсотків за використання кредитних коштів, відповідно до умов договорів.

28. У період з 22.10.2008 по 12.03.2014, на підставі меморіальних ордерів НБУ було надано ПАТ "Банк "Фінанси і кредит", визначені укладеними кредитними договорами грошові кошти, всього 3 748 200 000,00 грн.

29. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

30. Частиною першою статті 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

31. Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" (тут і далі в редакції на момент укладення договору іпотеки) іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

32. Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

33. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

34. Відповідно до статті 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

35. Судами встановлено, що між НБУ (іпотекодержатель), ПАТ "Київмедпрепарат", (іпотекодавець) та ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" (позичальник), укладено іпотечний договір від 22.05.2009 (із подальшими змінами), відповідно до умов якого в забезпечення виконання грошового зобов`язання ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" перед НБУ за кредитними договорами ПАТ "Київмедпрепарат" надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 139, яким є: корпус № 7 (літера Ш) загальною площею 783,50 кв.м., корпус № 9 (літера В) загальною площею 1146,50 кв.м., корпус № 11 (літера Т) загальною площею 1383,40 кв.м. та корпус № 17 (літера Ю) загальною площею 1184,20 кв.м.

36. Як вказувалось, п. 15.8.2 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою за цим договором, а якщо вимога не буде задоволена, звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитними договорами, зокрема в разі віднесення іпотекодавця/позичальника до категорії неплатоспроможних; прийняття рішення про ліквідацію іпотекодавця/позичальника.

37. 17.12.2015 Постановою НБУ № 898 відкликано банківську ліцензію ПАТ "Банк "Фінанси і кредит", а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 230 від 18.12.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси і кредит".

38. Довідкою АТ "Банк "Фінанси і кредит" №3-131100/7622 від 14.06.2016 підтверджується, що станом на 13.06.2016 до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Банк "Фінанси і кредит" включено вимоги НБУ на загальну суму 7 063 176 917,08 грн, в т.ч. за кредитними договорами, в рахунок погашення заборгованості, за якими позивач в межах даної справи просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

39. Судами встановлено, що станом на 05.08.2019 заборгованість ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" перед НБУ склала 4 150 358 727, 31 грн. У зв`язку з чим НБУ направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості, яка залишена останнім без виконання.

40. Відповідно до статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

41. Таким чином, за результатами дослідження та оцінки за правилами статті 86 ГПК України зібраних у справі доказів та обставин у сукупності, з урахуванням положень ст.ст. 2, 13, 14 ГПК України, судами попередніх інстанцій встановлено, що ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" не виконало зобов`язань за кредитними договорами, у зв`язку з чим у НБУ виникли підстави для звернення стягнення на майно передане в іпотеку за іпотечним договором, а тому суди дійшли правильного висновку, про наявність підстав для задоволення позову.

42. Зважаючи на викладене суд касаційної інстанції констатує, враховуючи правову природу (сутність) договору іпотеки (як заходу забезпечення основного зобов`язання) та беручи до уваги ряд змін внесених до договору іпотеки сторонами у справі, які погоджено сторонами, а також враховуючи, що умовами кредитних договорів було визначено розмір кредитних коштів, умови на яких кредитні кошти надаються, договором іпотеки визначено, які зобов`язання забезпечуються іпотекою з визначенням майна яким забезпечується зобов`язання, суди попередніх інстанцій, проаналізувавши вказані умови кредитних договорів та договору іпотеки, з урахуванням змін до вказаних договорів, дійшли правомірних висновків про наявність правових підстав для звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці.

43. Касаційну скаргу з посиланням на положення частини 2 статті 287 ГПК України мотивовано тим, що суди ухвалили судові рішення у справі без урахування правових висновків викладених у постанові Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16, постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц.

44. Відповідно до частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

45. Отже, у разі подання касаційної скарги, зокрема на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, у ній зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

46. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

47. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

48. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

49. Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 904/1145/19, від 04.06.2020 у справі № 904/1923/19.

50. При цьому згідно з частиною 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

51. Як вказувалось, скаржник посилаючись, на п. 1 частини другої ст. 287 ГПК України, зазначає про те, що суди посилаючись на преюдиційність фактів встановлених у судових рішеннях у справах №№ 913/985/17, 913/986/17, не врахували правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16 та Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16. Крім того, скаржник зазначає про неврахування судами правового висновку викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, щодо тлумачення умов договору відповідно до ст. 213 ЦК України.

52. Зі змісту перелічених судових рішень Суд вбачає, що наведені в них висновки Верховного Суду стосуються застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

53. Так, постанова Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16 стосується орендних правовідносин, оскільки предметом спору зазначеної справи є визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, позов обґрунтовано укладенням оспорюваного договору з порушенням положень земельного та природоохоронного законодавства України, тобто постанова у вказаній справі прийнята за іншого матеріально-правового обґрунтування, ніж у даній справі.

54. При цьому, посилаючись на справу № 910/11164/16 скаржник зауважив, що у вказаній постанові Верховний Суд зазначив: ?дійсно, преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку?, зазначене посилання скаржника є хибним, оскільки зазначений абзац скаржником взято з загального контексту мотивувальної частини постанови, він не є правовим висновком у вказаній справі, а стосується обставин і доводів саме у справі № 910/11164/16. Отже, правовідносини у справі № 910/11164/16 не є подібними до правовідносин у справі № 910/20709/16.

55. Зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16 вбачається, що предметом спору у вказаній справі є стягнення заборгованості по кредиту. У вказаній постанові вирішувалось питання щодо виключної правової проблеми застосування положень законодавства про припинення юридичної особи та її зобов`язань, статті 104, глави 50 ЦК України та статей 2, 15, 17 Закону ?Про банки і банківську діяльність". Правовим висновком у вказаній справі є:

1) Будь-які зміни до статуту банку, у тому числі щодо зміни його найменування, незалежно від перебування банку під наглядом НБУ чи в управлінні Фонду, можливі виключно після їх погодження НБУ.

2) Припинення банком банківської діяльності можливе виключно у порядку, передбаченому Законом про банки та Законом про гарантування вкладів шляхом: - ліквідації банку за рішенням власників після надання на це згоди НБУ, за відсутності ознак, за якими цей банк може бути віднесено до категорії проблемного або неплатоспроможного; - виведення неплатоспроможного банку з ринку під контролем Фонду у разі віднесення НБУ такого банку до категорії проблемних або неплатоспроможних.

3) Скасування судом або визнання неправомірним (незаконним) рішення Фонду про запровадження тимчасової адміністрації чи початок процедури ліквідації банку не означає автоматичного припинення управління банком Фондом.

4) Управління банком Фондом у такому разі припиняється лише після прийняття НБУ рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, відновлення банківської ліцензії і повернення банку під нагляд НБУ.

5) Після запровадження Фондом у банку тимчасової адміністрації, повноважний суб`єкт на управління банком та представництво банку визначається виключно Фондом відповідно до положень п. 17 частини першої статті 2, статей 34, 37, 44, 48 Закону про гарантування вкладів.

6) Правочину між ПАТ ?Український інноваційний банк? та ПАТ ?УКРІНКОМ? щодо передачі прав та обов`язків банку не відбулось, правонаступництва в розумінні процедури реорганізації також. Іншої передбаченої статтею 512 ЦК України зміни кредитора в особі ПАТ ?Український інноваційний банк? на ПАТ ?УКРІНКОМ? (ПАТ ?Українська інноваційна компанія?") не доведено. Відсутні підстави стверджувати про зміну кредитора у зобов`язанні по кредитному договору та договору поруки або припинення цього зобов`язання відповідно до умов глави 50 ЦК України. Перехід прав та обов`язків від ПАТ ?Український інноваційний банк? до ПАТ ?УКРІНКОМ? та наступних осіб, які заявляли про своє отримання прав та обов`язків цього банку, не міг відбуватись лише на підставі виключення кредитною установою із своєї назви слова ?банк? та виключення з видів своє діяльності ?банківської діяльності? без дотримання вимог банківського законодавства. Організаційні зміни банку не відповідають вимогам банківського законодавства. Враховуючи те, що ПАТ ?Український інноваційний банк? не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ ?УКРІНКОМ?, а відтак й ПАТ ?Українська інноваційна компанія? не набуло прав банку, відсутні юридичні підстави набуття ТОВ ?ФК ?Інвест ресурс? (чи ТОВ «ФК «Афінаж») права відповідної вимоги до ПАТ ?Юрія?", попри будь-які заявлені ТОВ ?ФК ?Інвест ресурс? товариством правовідносини факторингу між ПАТ ?Українська інноваційна компанія? та ТОВ ?ФК ?Інвест ресурс? (чи ТОВ ?ФК ?Афінаж?), оскільки відповідні правочини не відповідають частині першій статті 203 ЦК України та є нікчемними у силу частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 36 Закону про гарантування вкладів.

При цьому, посилаючись на справу № 925/698/16 скаржник зазначив, що у вказаній постанові викладено наступний висновок:? Разом із цим слід зауважити, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про преюдиційність обставин у правовідносинах з ПАТ ?Юрія? за кредитними зобов`язаннями, що виникли між ПАТ ?Український інноваційний банк? та ПАТ ?ПМК?, вважав їх встановленими господарськими судами в інших справах та такими, що не потребують доказування сторонами у цій справі.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги, та вирішуючи питання про стягнення суми заборгованості за кредитом з ПАТ ?Юрія?, яке не було учасником в інших справах, на які посилались сторони, суди попередніх інстанцій не дослідили дійсний розмір заборгованості за кредитним договором та не навели на підставі належних і допустимих доказів обґрунтування розрахунків таких сум, що підлягають стягненню з поручителя, при розгляді спору за позовом ПАТ ?Український інноваційний банк? до ПАТ ?Юрія? про стягнення 39 562 812,41 грн.?, зазначене посилання відхиляється касаційним судом, оскільки вказаний абзац скаржником також взято з загального контексту мотивувальної частини постанови, він не є правовим висновком у вказаній справі, а стосується обставин і доводів саме у справі № № 925/698/16.Таким чином, справа № 925/698/16 також не є подібною з даною справою.

56. Щодо постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, то зазначена постанова прийнята у цивільній справі з предметом спору стягнення заборгованості за договором купівлі - продажу квартири, спір у справі виник з приводу валюти розрахунку за договором купівлі-продажу, з відповідним матеріально- правовим обґрунтуванням, тобто з інших правовідносин ніж у даній справі.

57. Колегія суддів не вважає за доцільне закрити касаційне провадження, на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України, в частині оскарження судових рішень з посиланням на положення п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, оскільки касаційна скарга крім цього мотивована також наявністю підстав передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, і наведені відповідачем аргументи тісно пов`язані між собою.

58. Щодо підстави оскарження судових рішень у справі передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах).

59. Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, відповідач у касаційній скарзі вказував на те, що суди в оскаржуваних рішеннях неправильно застосували норми матеріального права у подібних правовідносинах, у яких відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права, зважаючи на вказане, Касаційний господарський суд зазначає, що, проаналізувавши зміст судових рішень, слід дійти висновку, що судами були прийняті рішення відповідно до встановлених ними обставин на підставі поданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер.

60. Тобто у даній справі судами досліджено докази та встановлені обставині, які мають індивідуальний характер, притаманний для правовідносин, які виникли саме між сторонами справи, які є суб`єктами таких відносин, і як вказувалось, судами було встановлено заборгованість по кредитним угодам і відповідно за наявності вказаних обставин та положень ст.ст. 7, 11, 33 Закону України "Про іпотеку", суди дійшли висновку про наявність підстав для звернення стягнення на майно в іпотеці.

61. При цьому касаційний суд зауважує, що зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник хоча й посилається на відсутній висновок Верховного Суду, однак не наводить конкретну норму права щодо застосування якої відсутній такий висновок у контексті наведених правовідносин, а тому, аргументи касаційної скарги знаходяться поза межами компетенції суду касаційної інстанції відповідно до положень статті 300 ГПК України.

62. Посилання скаржника, як на підставу для касаційного оскарження, на пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах), не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом касаційної інстанції, а тому відхиляються колегією суддів.

63. В обґрунтування підстав касаційного оскарження передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази (акти звірки або будь-які інші підтверджуючі документи) отримання та не повернення ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" всіх кредитних коштів по вищевказаним кредитним договорам. Крім того, скаржник стверджує, що до позовної заяви в якості доказів надання кредитних коштів НБУ надав копії меморіальних ордерів, проте як вбачається з цих копій документів стає незрозумілим чи стосуються ці ордери саме кредитних правовідносин між банками, оскільки в призначенні платежів відсутні жодні посилання на номери та дату кредитних договорів, а тому не можливо ідентифікувати, чи є належним доказом саме отримання ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" кредитних коштів.

Щодо цієї підстави оскарження колегія суддів зазначає, що фактично скаржник ставить питання про переоцінку доказів на підставі яких суди попередніх інстанцій встановили отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за кредитними договорами. Тобто скаржник стверджує саме про невірну оцінку судами доказів на підтвердження заборгованості, а не їх дослідження судами попередніх інстанцій. В той же час підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд, у відповідності до частини 3 статті 310 ГПК України є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає безпідставним посилання скаржника на підстави касаційного оскарження передбачені пунктом 4 частини 2 статті287 ГПК України, оскільки вони виходять за межі розгляду справи касаційним судом та намагання переоцінки доказів у справі. Крім того, як зазначено вище колегія суддів визнала необґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, що також є підставою для відмови у задоволенні касаційної скарги поданої з підстав передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України.

64. Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів зазначає, що судові рішення у справі, прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для їх скасування, отже, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

65. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

66. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 309 ГПК України).

67. Отже, колегія суддів вважає, що доводи скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, а тому визначені законом підстави для зміни або скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Розподіл судових витрат

68. Оскільки підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Київмедпрепарат" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/20709/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді І.В. Ткач

Ю.Я. Чумак