ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1164/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача - Герус А.В.,

від відповідачів:

1) СВК "Криничне" - Іскров К.М.,

2) ОСОБА_1 - Самунжи П.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Криничне" та фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 5390677,26 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ПроКредит Банк" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Криничне" та фізичної особи ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 501.48471/FW504.734 від 27.12.2018 р. в загальній сумі 5390677,26 грн., у т.ч.: 5000000,00 грн. - основного боргу, 157337,62 грн. - проценти, 119859,45 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 113480,19 грн. - пені. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем - СВК "Криничне" прийнятих на себе зобов`язань як позичальником за кредитним договором № 501.48471/FW504.734 від 27.12.2018 р., укладеним з АТ "ПроКредит Банк" в межах Рамковї угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р., а також на неналежне виконання відповідачем - ОСОБА_2 прийнятих на себе зобов`язань як поручителем за договором поруки № 311794-ДП1 від 19.12.2013 р., укладеним з АТ "ПроКредит Банк".

Зокрема, як вказує позивач, між АТ "ПроКредит Банк" та відповідачем-1 було укладено рамкову угоду № FW504.734 від 19.12.2013 р., відповідно до умов якої позивач здійснив кредитування відповідача-1 на підставі кредитних договорів (п. 2.1).

Так, позивач зауважує, що між позивачем та відповідачем-1 укладено кредитний договір №501.48471/FW504.734 від 27.12.2018 р., згідно якого відповідачу-1 було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту - 5000000,00 грн.; процентна ставка - 21% річних (20% річних зі змінами, внесеними договором № 1 про внесення змін до кредитного договору); строк - 12 місяців (24 місяці зі змінами, внесеними договором № 1 про внесення змін до кредитного договору); факт видачі кредиту підтверджується наступним документом: виписка з рахунку відповідача-1; прим.: фактично видана сума = сума кредиту мінус комісії за видачу кредиту. Наразі позивач додає, що у відповідача-1 утворився та існує перед позивачем борг за кредитним договором № 1, розмір, структура і порядок обчислення якого вказано у розрахунку заборгованості, що є додатком до позову, що дорівнює: капітал - 5000000,00 грн., проценти - 157337,62 грн., проценти за неправомірне користування кредитом - 119859,45 грн., пеня - 113480,19 грн., всього - 5390677,26 грн.

Наразі позивач посилається на п. 7.8 рамкової угоди, згідно якого сторони погодилися, що належним та достатнім доказом наявності, безспірності та розміру заборгованості позичальника наявності порушень договорів є письмова довідка кредитора з розрахунком заборгованості. Таким чином, як зазначає позивач, відповідно до умов договору розрахунки заборгованості, що додаються, в силу п. 7.8 рамкової угоди є належним та достатнім доказом наявності, безспірності та розміру заборгованості позичальника, наявності порушень кредитних договорів.

Поряд з цим позивач додає, що в забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за кредитним договором № 1 із АТ "ПроКредит Банк" було укладено договір поруки № 311794-ДП1 від 19.12.2013 р., за яким поручителем є ОСОБА_1 .

За ствердженнями позивача, відповідно до умов рамкової угоди (п.2.1 та п. 9.2.2) відповідач-1 як позичальник зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені цим договором платежі, у порядку, визначеному кредитними договорами. При цьому з посиланнями на ст.ст. 526, 1048, 1049, 1054 ЦК України позивач зауважує, що відповідач-1 порушив умови кредитних договорів та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість.

Також позивач додає, що за умовами договору про внесення змін до рамкової угоди, а саме п. 16, при простроченні погашення грошових зобов`язань за цим договором тривалістю більш ніж 30 календарних днів позичальник зобов`язаний повністю достроково погасити кредит протягом 5 банківських днів з дати відправлення позичальнику чи поручителям вимогу. За ствердженнями позивача, керуючись вказаними положеннями законодавства та договору, останній надіслав відповідачу-1 вимогу про повне дострокове погашення кредиту, яка була отримана відповідачем, проте відповідач-1 не виконав вимогу і взяті на себе зобов`язання, а кредит залишається непогашеним.

При цьому позивач вказує, що згідно п. 4.2 договору про внесення змін до рамкової угоди проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту. Так, за умовами рамкової угоди у випадку прострочення погашення кредиту позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом "факт/360" від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості.

Водночас, як додає позивач, кредитним договором (п. 4) передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує позивачу проценти, розмір яких було зазначено вище, отже розмір процентів, що встановлений кредитними договорами, повинен сплачуватися відповідачем-1 за весь час прострочення і до моменту погашення заборгованості в силу ст. 625 ЦК України.

Крім того, як стверджує позивач, положеннями договору про внесення змін до рамкової угоди передбачено, що у випадку прострочення встановлених цим договором строків погашення грошових зобов`язань позичальник сплачує кредитору штрафну пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний календарний день прострочення, до дати повної фактичної оплати заборгованості. З огляду на викладене, на думку позивача, АТ "ПроКредит Банк" набув право вимагати стягнення заборгованості з позичальника за капіталом по кредиту, відсотками по графіку, відсотками за фактичне користування капіталом та пенею.

Щодо правових підстав для стягнення кредитної заборгованості з поручителя, то позивач зазначає, що відповідно до умов договору поруки (п. 2.1) поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

За ствердженнями позивача, договором поруки, яким забезпечується виконання зобов`язань відповідача-1 не передбачено спеціальних умов відповідальності поручителя, а отже відповідач-1 і поручитель відповідають перед АТ "ПроКредит Банк" як солідарні із позичальником боржники. Водночас, як зауважує позивач, у зв`язку з виникненням заборгованості відповідача-1, позивач звернувся до поручителя з вимогою про виконання зобов`язань відповідача-1 відповідно до умов договорів поруки, зокрема, поручителю була направлена вимога. Проте, вимоги АТ "ПроКредит Банк" поручителем не були виконані, і погашення на підставі договору поруки не відбулося. Таким чином, оскільки АТ "ПроКредит Банк" було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо кожного з відповідачів для досудового врегулювання проблеми, однак це не призвело до повного погашення боргу, відповідно це стало підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом про солідарне стягнення заборгованості з відповідача-1 та солідарного із ним боржника - поручителя.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.04.2020 р. позов Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1164/20, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому призначено підготовче засідання.

22.05.2020 р. від відповідача - СВК "Криничне" (відповідач-1) надійшов до господарського суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 заперечує проти позову. В обґрунтування заперечень відповідач-1 вказує, що вимога про повне дострокове погашення кредиту вих. № 42-2/20/23 від 19.02.2020 р. в розмірі 5080379,33 грн. складена і підписана відділенням № 1 AT "ПроКредитБанк" у м. Одесі, хоча кредитний договір № 501.48471/F504.734, зміни до кредитного договору від 27.12.2019 р., рамкова угода № FW504.734 від 19.12.2013 р., договір про внесення змін до рамкової угоди від 19.01.2017 р. були укладені безпосередньо з AT "ПроКредитБанк". Також відповідач-1 вказує, що всі вище перелічені угоди не передбачають право банку (позивача) передавати своє право вимоги дострокового погашення кредиту своїм відокремленим підрозділам/філіям. Наразі з посиланнями на ч. 1 ст. 510, ч. 2 ст. 1050 ЦК України відповідач-1 зазначає, що структурний підрозділ/філія в особі юридичної особи (банку) не був стороною жодного з договорів, яким регулювались зобов`язання щодо кредиту вимоги за яким заявлені у цьому позові, тому контролювати їх виконання або вимагати їх дострокового виконання не передбачено умовами укладених договорів з AT "ПроКредит Банк", у зв`язку з чим відповідач-1 вважає, що вимога була надіслана неуправненою стороною по договору №501.48471/FW504.734 із змінами до нього від 27.12.2019 р. Враховуючи такі обставини, беручи до уваги, що вимога про дострокове повернення кредиту направлена неналежною стороною договору, відповідач-1 наводить власний розрахунок пені.

Щодо процентів за неправомірне користування кредитом за ставкою 20% відповідач-1 зазначає, що в п. 4.4 рамкової угоди №FW/504.734 від 19.12.2013 р. визначено, що у випадку прострочення погашення кредиту позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідним кредитним договором процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом "факт/360" від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до повного погашення. Водночас, як зазначає відповідач-1, у позовній заяві банк зазначає, що застосування такої відповідальності передбачене в ст. 625 ЦК України, за якою розмір річних становить 3%, а за договором 20%. Тобто для позичальника - СВК "Криничне" це означає, що за кредит останній має сплачувати не 20% річних, а вже 40% за 360 календарних днів у році, замість 365/366. Таким чином, відповідач-1 вважає, що таке збільшення розміру відповідальності за неправомірне використання кредиту в порівнянні з існуючою нормою закону (ст. 625 ЦК) є несправедливим по відношенню до позичальника. В свою чергу відповідач-1 з посиланням на ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, просить суд зменшити розмір відповідальності за неправомірне користування кредитом з 20% до 3%, як це зазначено в ст. 625 ЦК України, відповідно до якої позивач обрав вид відповідальності за порушення зобов`язання.

Під час підготовчого засідання 15.06.2020 р. представник відповідача - СВК "Криничне" звернувся до суду з усним клопотанням про витребування положення АТ "ПроКредит Банк" про Одеську філію та довіреності Лендюка А.С. на підписання вимоги про повне дострокове погашення кредиту, оскільки у відзиві на позов відповідач вказав про направлення вказаної вимоги неналежною стороною.

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 15.06.2020 р. у справі № 916/1164/20 витребувано від АТ „ПроКредит Банк" докази на підтвердження повноважень осіб від імені Банку на підписання рамкової угоди від 19.12.2013 р., договору про внесення змін до рамкової угоди № 1, кредитного договору № 501.48471/FW504/734 від 27.12.2018 р., додатку до кредитного договору № 1, договору про внесення змін до кредитного договору від 27.12.2018 р., договору № 1 про внесення змін до кредитного договору від 27.12.2019 р., додатку № 1 до кредитного договору в новій редакції від 27.12.2019 р., договору поруки № 311794-ДП1 від 19.12.2013 р., а також докази повноважень Лендюка А.С. на підписання вимоги про повне дострокове погашення кредиту від 19.02.2020 р. та вимоги про виконання зобов`язань за договором поруки від 19.02.2020 р. Крім того, вказаною ухвалою суду від 15.06.2020 р. у справі № 916/1164/20 підготовче засідання відкладено на 01.07.2020 р.

22.06.2020 р. від позивача надійшла до господарського суду відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з наведеною у відзиві на позов позицією відповідача-1. Так, щодо тверджень про вимоги про повне дострокове погашення кредиту та порядок здійснення розрахунку заборгованості, то позивач вказує, що пунктом 16 договору про внесення змін до рамкової угоди передбачено порядок пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та зазначеним договором не передбачено жодних особливостей, пов`язаних з тим, хто має направляти вимогу позичальнику. Наразі позивач наголошує, що вимога надіслана відповідачам, підписана в.о. керівника відділення та відповідно до посадової інструкції керівника відділення, останній при виконанні своїх обов`язків має право в межах своєї компетенції підписувати документи, представляти інтереси банку у відносинах з клієнтами, тому відсутні жодні обмеження в праві відділення відправляти вимогу про дострокове погашення кредиту, відповідно всі розрахунки вчинено у відповідності до закону та договору. Крім того, як додає позивач, жодним законодавчим актом та рамковою угодою не встановлено обов`язкове досудове врегулювання спору, предметом якого є стягнення заборгованості за кредитними договорами, у зв`язку з чим твердження відповідача не відповідають дійсності та матеріалам справи, а всі роз`яснення проведеного розрахунку заборгованості надають чітку відповідь щодо формул розрахунку, які проведені у відповідності до договору. Також позивач зауважує, що сторонами в рамковій угоді з урахуванням принципу свободи договору (статей 6, 627 ЦК України) передбачено домовленість, яка допускає нарахування банком процентів за користування простроченим кредитом, з огляду на що їх нарахування було здійснено у відповідності до умов рамкової угоди та кредитного договору з урахуванням принципу свободи договору.

30.06.2020 р. від позивача на виконання вимог ухвали господарського суду від 15.06.2020 р. надійшло до суду клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом доказів.

Також 30.06.2020 р. від відповідача - СВК "Криничне" надійшли до господарського суду письмові пояснення до відзиву, в яких відповідач-1 додатково вказує, що банк скористався правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, направивши позичальнику вимогу № 42-2/20/23 від 19.02.2020 р. з вимогою в строк до 19.02.2020 р. (день відправлення вимоги) здійснити повне погашення кредиту у наведеному банком розмірі. При цьому, як наголошує відповідач-1, згідно правової позиції ВП ВС від 28.03.20218 р. у справі №444/9519/12 після направлення позичальнику письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припиняє свою дію, а банк втрачає можливість нарахування та стягнення з відповідача процентів за користування кредитом. Виходячи з цього правового висновку, на думку відповідача-1, вимога про повне дострокове погашення кредиту за №42-2/20/23 від 19.02.2020 р. зі строком повного виконання договору з дня відправлення вимоги, припинила дію кредитного договору - 19.02.2020 р, а тому відсотки, які банк заявив до стягнення в сумі 93333,33 грн., дата внесення яких за графіком - 28.02.2020 р. разом з нарахованою на такі відсотки сумою пені, за ствердженнями відповідача-1, заявлені по даній справі неправомірно і не підлягають задоволенню. Щодо нарахування позивачем процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 20% відповідач-1 вказує, що проценти, які стягуються за підвищеною процентною ставкою, наведені у розділі 4 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. з назвою "Проценти", де містяться положення договору про проценти за кредитом, порядок їх нарахування та проценти внаслідок порушення строку погашення кредиту. Застосування відповідальності в іншому розмірі, ніж передбачено в ч. 2 ст. 625 ЦК України в договорі у спеціальному розділі 10 "Відповідальність" не передбачено, а тому, як зазначено в п.п. 6.23, 6.24 постанови ВП ВС від 23.05.2018 р. по справі № 916/1238/17, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством; у цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, відповідач-1 наголошує, що законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. З огляду на зазначене відповідач-1 вважає, що умова про застосування процентів за неправомірне користування кредитом у випадку прострочення погашення кредиту виникає за діючим договором, відповідальність позичальника - СВК "Криничне" за прострочення виконання грошового зобов`язання після припинення дії договору наступає в загальному порядку, передбаченому у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Під час підготовчого засідання 01.07.2020 р. представник відповідача - СВК "Криничне" звернувся до суду з усним клопотанням про витребування від АТ "ПроКредит Банк" доказів надання СВК "Криничне" 27.12.2018 р. кредиту в сумі 5000000,00 грн. відповідно до кредитного договору № 501.48471/FW504.734 від 27.12.2018 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.07.2020 р. у справі № 916/1164/20 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Також вказаною ухвалою суду витребувано від АТ "ПроКредит Банк" докази надання СВК "Криничне" 27.12.2018 р. кредиту в сумі 5000000,00 грн. відповідно до кредитного договору № 501.48471/FW504.734 від 27.12.2018 р. Також вказаною ухвалою суду від 01.07.2020 р. у справі № 916/1164/20 підготовче засідання відкладено на 21.07.2020 р.

06.07.2020 р. від позивача на виконання вимог ухвали господарського суду від 01.07.2020 р. надійшло до суду клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом доказів.

20.07.2020 р. від позивача надійшли до суду заперечення на пояснення відповідача до відзиву на позов, в яких позивач з позицією, викладеною відповідачем-1 у письмових поясненнях до відзиву, не погоджується, оскільки відповідно до рамкової угоди у випадку прострочення погашення кредиту позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом "факт/360" від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення.

31.07.2020 р. від відповідача - СВК "Криничне" до господарського суду надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких відповідач просить надати розстрочку виконання рішення суду у разі задоволення позову на три роки за наведеним в заяві графіком.

10.08.2020 р. до господарського суду від позивача надійшла відповідь на доповнення до відзиву на позов відповідача, в якій Банк заперечує щодо розстрочки сплати кредиту та вважає, що таке розстрочення порушуватиме права позивача.

Відповідач-2 - ОСОБА_1 відзив на позов у встановлений строк не надав.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.09.2020 р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1164/20 та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 01 жовтня 2020 р.

Під час розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, натомість відповідачі просили розстрочити суму кредиту за запропонованим графіком.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

19.12.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" (кредитор) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Криничне" (позичальник) було укладено рамкову угоду № FW504.734, відповідно до п. 2.1 якої кредитор на підставі угоди зобов`язується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов, кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов`язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, передбачені угодою та кредитними договорами.

В п. 2.2 рамкової угоди від 19.12.2013 р. визначено, що на підставі угоди встановлюються наступні ліміти умов кредитування позичальника: ліміт суми кредитування - еквівалент 5000000,00 грн.; ліміт строку кредитування - 120 місяців; максимальний розмір процентів - 40% річних.

Максимальний розмір процентів застосовується лише при укладенні нових кредитних договорів та видачі кредиту. Розмір процентів за користування конкретним кредитом встановлюється у відповідних кредитних договорах при їх укладені та не може перевищувати максимальний розмір. Після укладення кредитних договорів та видачі кредитів, встановлені ними проценти можуть змінюватися тільки и випадках, що не суперечать законодавству.

Якщо валюта кредиту відрізняється від валюти ліміту суми кредитування, то еквівалент кредиту визначається за офіційним курсом НБУ гривні до валюти ліміту суми кредитування та валюти кредиту, діючим на дату видачі кредиту. Дане правило застосовується виключно при і для видачі кредиту і не застосовується для інших цілей.

Відповідно до п. 2.3 рамкової угоди від 19.12.2013 р. якщо положення угоди та кредитних договорів по різному регламентують одне і те ж питання, то застосовуються положення кредитних договорів за умови, що сторони не погодили інше.

За умовами п. 3.5 рамкової угоди від 19.12.2013 р. кредит вважається виданим з моменту списання суми кредиту з відповідного рахунку кредитора з метою видачі кредиту, а при видачі овердрафту - з моменту виникнення дебетового сальдо поточного рахунку позичальника.

В п. 3.6 рамкової угоди від 19.12.2013 р. визначено, що інші умови видачі кредитів визначаються у відповідних кредитних договорах.

Відповідно до п. 4.1 рамкової угоди від 19.12.2013 р. за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити кредитору проценти у розмірі та порядку, визначених угодою та кредитними договорами у межах максимальних розмірів процентів, встановлених угодою.

За положеннями п. 4.2 рамкової угоди від 19.12.2013 р. проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен календарний день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту.

Проценти нараховуються у дні, визначені відповідним кредитним договором як дні погашення процентів, на суму залишку кредиту, існуючого на момент закриття кожного з операційних днів за кожен календарний день періоду між датою (включно), що передує поточному нарахуванню та датою (включно) останнього нарахування процентів (видачі кредиту - для першого нарахування). При цьому залишком кредиту у небанківські дні є залишок на кінець останнього операційного дня, що передував цим дням (п. 4.3 рамкової угоди від 19.12.2013 р.).

Згідно п. 4.4 рамкової угоди від 19.12.2013 р. у випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує процента за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом "факт/360" від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення.

В п. 5.1 рамкової угоди від 19.12.2013 р. визначено, що встановлене забезпечення повинно гарантувати можливість повного, реального та у розумний строк погашення грошових зобов`язань позичальника за рахунок такого забезпечення.

Відповідно до п. 5.3 рамкової угоди від 19.12.2013 р. договори забезпечення повністю забезпечують виконання зобов`язань позичальника, що виникають з угоди та усіх кредитних договорів, які укладені та/чи будуть укладені у майбутньому на підставі угоди. Сторони погоджуються, що встановлене забезпечення одночасно може забезпечувати виконання зобов`язань позичальника та/чи інших осіб, що випливають з інших рамкових угод та кредитних договорів, які є діючими або можуть бути укладені у майбутньому, про що вказується у договорах забезпечення чи вносяться до них відповідні зміни.

Згідно п. 7.1 рамкової угоди від 19.12.2013 р. погашення грошових зобов`язань здійснюється у строк, порядку, черговості, валюті та розмірі, встановлені угодою та кредитними договорами, шляхом зарахування коштів на визначений кредитором рахунок. Строк виконання зобов`язань по сплаті процентів, неустойки, комісій, витрат пов`язаних з укладенням, виконанням, припиненням договорів та погашенням заборгованості вважається таким, що настав з моменту їх нарахування.

Погашення грошових зобов`язань відбувається відповідно до правил, встановлених угодою і кредитними договорами незалежно від зміни курсів валюти та будь-яких інших обставин, якщо інше прямо не передбачено законодавством.

За умовами п. 7.2 рамкової угоди від 19.12.2013 р. грошові зобов`язання вважаються погашеними з моменту зарахування коштів у розмірі цих зобов`язань та у встановленій угодою черговості на відповідний рахунок кредитора.

В п. 7.8 рамкової угоди від 19.12.2013 р. сторони погодилися, що належним та достатнім доказом наявності, безспірності та розміру заборгованості позичальника, наявності порушень договорів є письмова довідка кредитора з розрахунком заборгованості. Такий розмір заборгованості сторони погоджуються вважати безспірним доки позичальником не буде доведено протилежне.

За положеннями п. 11.1 рамкової угоди від 19.12.2013 р. остання набирає чинності з дати її підписання сторонами.

Угода укладена на строк дії ліміту строку кредитування, встановленого п. 2.2 угоди. Закінчення строку дії угоди має наслідком лише припинення її умов щодо можливості укладення з позичальником нових кредитних договорів та видачі нових кредитів на підставі угоди. Усі інші умови угоди, зобов`язання сторін, що виникли на підставі угода і були неналежно виконані чи не виконані, зобов`язання щодо відповідальності, а також права та обов`язки сторін продовжують діяти до повного належного виконання таких зобов`язань та реалізації прав (п. 11.2 рамкової угоди від 19.12.2013 р.).

За умовами п. 11.4 рамкової угоди від 19.12.2013 р. усі додатки, зміни та/або доповнення (надалі - зміни) до угоди, а також кредитні договори є її невід`ємною частиною, не мають самостійного значення і на них поширюються положення угоди.

В п. 11.5 рамкової угоди від 19.12.2013 р. визначено, що зміни до угоди та/чи кредитних договорів вносяться за взаємною згодою сторін. Згода щодо змін вважатиметься досягнутою у належній формі та взаємною, а зміни - чинними та обов`язковими для сторін, якщо ці зміни будуть внесені одним з наступних способів:

- шляхом підписання обома сторонами одного документа або обміну підписаними кожною стороною окремо отримати матеріальну форму змін, підписів, відбитків печаток сторін (у т.ч. у цифровому вигляді) (п. 11.5.1);

- шляхом подання позичальнику письмової пропозиції кредитора, де вказано суть змін та дата їх введення і отримання згоди позичальника на такі зміни. У випадку отримання такої згоди зміни вступають в силу в момент та на умовах, вказаних у пропозиції кредитора без необхідності підписання окремого договору про внесення цих змін. Згода позичальника на зміни вважатиметься отриманою з моменту настання хоча б однієї з таких подій: отримання від позичальника письмового погодження, в т.ч. у вигляді погоджувального напису на самому повідомленні кредитора (п. 11.5.2.1); протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту відправлення позичальнику пропозиції про зміни кредитор не отримає від позичальника письмового заперечення проти таких змін. Якщо заперечення стосуватимуться лише частини змін, то зміни, які не заперечуються вважатимуться погодженими (п. 11.5.2.2); виконання позичальником кредитних договорів з врахуванням запропонованих кредитором змін (п. 11.5.2.3); позичальник своєчасно не здійснить дострокове погашення кредиту, якщо таке дострокове погашення передбачено умовами угоди та/чи кредитних договорів. Внесення змін до угоди та/чи кредитних договорів може здійснюватися шляхом підписання одного документа, обміну підписаними примірниками договору про внесення змін поштовим, факсимільним, електронним зв`язком, іншим способом, що дозволяє отримати матеріальну форму змін, підписів, відбитків печаток сторін (у т. ч. у цифровому вигляді) (п. 11.5.2.4).

При цьому судом встановлено, що 19.01.2017 р. між Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" (кредитор) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Криничне" (позичальник) було укладено договір про внесення змін № 1 до рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р., відповідно до п. 1 якого сторони вирішили змінити рамкову угоду № FW504.734 від 19.12.2013 р., виклавши її у новій редакції.

Так, пунктом 1 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) банк встановлює для позичальника наступні рамкові кредитні умови: максимальна сума - 5000000,00 грн., максимальний строк - 120 місяців, максимальний розмір процентів - 40 % річних. Ця Рамкова кредитна угода (надалі - "рамкова угода" або "угода") застосовується до таких кредитних послуг, які позичальник може одержати від банку згідно з умовами та положеннями, визначеними в цій угоді: овердрафт; строковий кредит; відновлювальна кредитна лінія; гарантії, акредитиви (документарні операції); кредитні картки (окремо - "кредитна послуга", разом - "кредитні послуги"). Використання будь-якої кредитної послуги в рамках цієї рамкової угоди можливе лише на підставі позитивного рішення компетентного внутрішнього органу банку і за умови укладення окремих кредитних договорів, які є невід`ємними частинами цієї угоди і не мають самостійного значення (окремо - "кредитний договір", разом - "кредитні договори"). Позичальник може отримувати кошти в межах ліміту, встановленого для наданої кредитної послуги. Банк зберігає за собою право відмовити позичальнику як в укладенні кредитного договору, так і в наданні коштів по вже укладеному кредитному договору якщо, згідно зі звичайною оцінкою банку, фінансова ситуація позичальника суттєво погіршилася з часу підписання цієї угоди, або якщо позичальник має прострочені платежі за будь-яким договором з банком.

В п. 2 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) визначено цільове призначення кредитної послуги, яка вказується у відповідному кредитному договорі.

В п. 3 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) наведені умови видачі коштів, за якими позичальник може отримувати кошти від банку в рамках кредитної послуги лише після набрання чинності відповідним кредитним договором і виконання позичальником своїх договірних зобов`язань перед банком необхідних для отримання коштів. Видача коштів у рамках кредитної послуги стає можливою, якщо відсутні причини для відмови у видачі коштів, передбачені даною рамковою угодою, відповідним кредитним договором чи законодавством. У окремих випадках банк може видати кошти за кредитною послугою до виконання всіх вимог щодо видачі коштів. У разі, якщо кошти в рамках кредитної послуги були видані до надання забезпечення, за позичальником зберігається зобов`язання надати домовлене забезпечення. Те саме застосовується до інших умов, які не були виконані.

Згідно п 4 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) кошти за кредитною послугою видаються згідно з кредитним договором.

В п. 5 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) передбачені проценти та комісії. Зокрема, за користування кредитними послугами позичальник зобов`язаний сплатити банку проценти у розмірі та порядку, визначених рамковою угодою та кредитними договорами у межах максимального розміру процентів, встановлених рамковою угодою. Проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен календарний день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту.

В положеннями п. 5.1 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) передбачено, що за користування овердрафтом позичальник у перший банківський день кожного календарного місяця, а у випадку повного погашення овердрафту - у день повного погашення сплачує банку проценти, у розмірі вказаному у відповідному кредитному договорі, але не більше ніж максимальний розмір, встановлений цією угодою. Проценти нараховуються у дні погашення процентів, на суму залишку кредиту, існуючого на момент закриття кожного з операційних днів за кожен календарний день періоду між датою (включно), що передує поточному нарахуванню та датою (включно) останнього нарахування процентів (датою видачі кредиту - для першого нарахування). При цьому залишком кредиту у небанківські дні є залишок на кінець останнього операційного дня, що передував цим дням. Позичальник зобов`язується негайно погашати будь-яку несанкціоновану частину овердрафту.

В п. 5.2 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) передбачено, що проценти за користування кредитом встановлюються відповідним кредитним договором та не можуть перевищувати максимальний розмір, встановлений цією угодою. Проценти за користування кредитом обчислюються від суми кредиту, яка не є повернутою банку (надалі - залишок кредиту) за кожен календарний день користування кредитом до моменту його повного погашення та нараховуються щодо чергових платежів у строки, що зазначені в графіку як дні платежу.

Відповідно до п. 5.3 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) за користування кредитною лінією позичальник у перший банківський день кожного календарного місяця, а у випадку повного погашення кредиту - у день повного погашення, сплачує банку проценти у розмірі, вказаному у відповідному кредитному договорі, але не більше ніж максимальний розмір, встановлений цією угодою. Проценти нараховуються у дні погашення процентів, на суму використаного ліміту, існуючого на момент закриття кожного з операційних днів за кожен календарний день періоду між датою (включно), що передує поточному нарахуванню та датою (включно) останнього нарахування процентів (датою видачі кредиту - для першого нарахування). Використаним лімітом у небанківські дні є використаний ліміт на кінець останнього операційного дня, що передував цим дням.

Згідно п. 5.5 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) у випадку порушення строків сплати будь-яких платежів позичальника відповідно до цієї угоди та укладених на її підставі кредитних договорів позичальник зобов`язаний сплатити штрафну пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент нарахування пені від суми непогашеної заборгованості в гривневому еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення до дати повної фактичної оплати заборгованості. У випадку зміни облікової ставки НБУ, змінений розмір ставки застосовується з наступного дня після набрання чинності відповідним нормативно-правовим актом НБУ. До стягнення пені застосовується позовна давність тривалістю три роки.

В п. 7 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) передбачене коригування розміру процентів: кредитними договорами може бути встановлена можливість зміни процентної ставки та інших платежів за кредитом. Умови та випадки таких змін визначаються відповідним кредитним договором.

Згідно п. 10 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) передбачено, що усі платежі позичальника на користь банку здійснюються позичальником самостійно у день настання дати їх оплати без відрахування будь-яких витрат, комісій чи податків і без необхідності пред`явлення банком вимоги до позичальника. Зобов`язання щодо платежів вважаються виконаними з моменту зарахування коштів у розмірі цих зобов`язань та у встановленій угодою черговості на відповідний рахунок банку.

Платежі по кредиту здійснюються в валюті, в якій кредит був наданий, а комісії, неустойки та інші платежі - у національній валюті, якщо інше не визначено цією угодою чи кредитним договором. Якщо здійснений платіж не є достатнім для повного погашення грошового зобов`язання, він спершу спрямовується на погашення заборгованості за пенею, витратами та комісіями; залишок після цього спрямовується на погашення процентів; а будь-яка решта коштів після цього спрямовується на погашення заборгованості за тілом кредиту.

Для погашення усіх грошових зобов`язань позичальника за всіма договорами позичальник уповноважує та безвідклично доручає банку здійснювати договірне списання на користь банку коштів у розмірі, еквівалентному існуючим на момент списання грошовим зобов`язанням позичальника з рахунків позичальника у банку (у т. ч. карткових і депозитних), реквізити яких вказані чи будуть вказані у кредитних договорах або договорах, на підставі яких позичальнику відкрито чи буде відкрито у майбутньому рахунки у банку (надалі - рахунки позичальника).

Договірне списання є не обов`язком, а правом банку, яке виникає з дати настання строку погашення грошових зобов`язань, діє до моменту їх повного погашення та не може бути скасовано позичальником в односторонньому порядку.

Сторони погодились, що поручителі позичальника вправі провести погашення грошових зобов`язань за позичальника, починаючи з дня настання строку погашення.

В п. 11 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) сторонами визначено, що детальні умови надання забезпечення визначаються в окремому договорі.

Банк має право згідно із цією угодою, кредитними договорами, договорами забезпечення та чинним законодавством, звернути стягнення на встановлене забезпечення для погашення всіх грошових зобов`язань позичальника перед банком, строк виконання яких настав, але які залишаються невиконаними чи неналежно виконаними.

Позичальник погоджується сприяти і не перешкоджати банку здійснювати звернення стягнення на будь-яке своє майно, за умови, що дії банку відповідають вимогам чинного законодавства

У разі настання чи загрози настання суттєвого погіршення фінансового стану позичальника чи його фінансового поручителя, або зниження вартості забезпечення, яке має бути надане, бо загрожує погашенню кредитної послуги чи виконанню будь-якого іншого зобов`язання перед банком, банк може вимагати надання додаткового прийнятного забезпечення на власний розсуд, навіть якщо спочатку з позичальником не було домовлено про жодне додаткове забезпечення. Те саме застосовується у разі, якщо виявиться, що позичальник, чи його фінансовий поручитель надали недостовірні дані щодо свого фінансового стану.

Надання забезпечення відбувається шляхом укладення відповідних договорів забезпечення. Для цілей визначення вартості забезпечення банк ініціює виготовлення звіту про оцінку, підготовленого експертом, обраним банком. Витрати на проведення такої оцінки несе позичальник.

Відповідно до п. 16 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) банк може вимагати дострокового погашення кредиту по будь-якому з кредитних договорів з важливої причини й оголосити кредитну послугу належною до сплати, а також вимагати негайного повного погашення кредиту з врахуванням усіх процентів та інших нарахувань. Важлива причина включає настання однієї або кількох нижчезазначених подій (кожна - "подія невиконання зобов`язань"):

- позичальник прострочив належні до сплати платежі більше ніж 30 календарних днів;

- наявне суттєве погіршення фінансового стану позичальника або вартості наданого забезпечення, або якщо таке погіршення виглядав неминучим, і навіть якщо забезпечення було б реалізоване, зазначене погіршення все одно загрожує, чи загрожуватиме погашенню кредитної послуги;

- було подане клопотання щодо початку процедури банкрутства позичальника, або якщо проти позичальника була розпочата процедура звернення стягнення для відшкодування суттєвих несплачених боргів;

- суттєві частини активів позичальника були продані чи переміщені за кордон, або якщо суттєві частини бізнесу не використовувалися понад шість місяців

- позичальник змінює своє місце проживання чи розташування своєї діяльності на іноземну країну без наявності в Україні уповноваженого агента, якому можуть вручатися офіційні документи, або якщо активи позичальника переміщені внаслідок успадкування згідно з принципом універсального правонаступництва, або якщо активи ліквідовані;

- інформація, надана позичальником стосовно свого фінансового стану чи інших суттєвих обставин, у подальшому визнана недостовірною чи неповною;

- забезпечення не застраховане належним чином, якщо обов`язковість такого страхування передбачена цією угодою, кредитним договором, договорами забезпечення чи законодавством і, незважаючи на вимогу банку усунути цей недолік, позичальник не зробив цього до кінцевого терміну, встановленого банком; пред`явлення вимоги не є обов`язковим, якщо банк не очікує від позичальника усунення ситуації;

- навіть після спливання періоду, що становить один місяць з моменту пред`явлення письмової вимоги банку, позичальник усе ще не виконав своє зобов`язання надавати, регулярно та своєчасно, інформацію про свій фінансовий стан, або зобов`язання, що випливають з кредитних відносин чи інших угод, пов`язаних з кредитними відносинами;

- майно, набуття якого було профінансоване банком, або яке використовувалося як забезпечення за кредитною послугою, було відчужене без згоди банку;

- отримання інформації про те, що все чи частина майна, яке використовувалося як забезпечення, підлягає продажу на публічному аукціоні (торгах) в результаті звернення стягнення;

- позичальник не використовує кредитну послугу відповідно до цільового призначення, для якого вона була надана;

- будь-яка заява, гарантія чи декларація, зроблена в будь-якому документі, довідці чи висновку, наданому позичальником чи від його імені в рамках цієї угоди чи у зв`язку з цією угодою, виявиться недостовірною, неправдивою чи оманливою в будь-якому відношенні в момент вчинення, і яка, якщо може бути усунута, не була усунута протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту повідомлення банком про таке порушення;

- позичальник порушує будь-яке зобов`язання, вимогу щодо повідомлення або будь-який інший обов`язок у рамках цієї угоди, будь-якого кредитного договору, який, якщо може бути усунутий, не був усунутий протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту повідомлення банком про таке порушення,

- набуття банком чи іншими особами права звернення стягнення на майно, що є предметом забезпечення;

- порушення поручителями позичальника їх зобов`язань за договорами поруки.

Вимога банку про дострокове погашення кредиту (надалі - вимога) здійснюється у письмовій формі та на вибір банку вручається або передається позичальникові у порядку, встановленому п. 21 угоди.

Позичальник зобов`язаний достроково погасити весь залишок кредиту протягом п`яти банківських днів з дня відправлення (вручення, якщо банк вручив вимогу) позичальнику чи поручителям вимоги, якщо інша сума чи строк дострокового погашення не будуть вказані в такій вимозі.

Банк вправі у будь-який час прийняти рішення про відкликання вимоги. У такому випадку погашення кредиту здійснюється у порядку, що діяв до пред`явлення вимоги, якщо інше не буде визначено банком.

Згідно п. 19 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) усі додатки, зміни та/або доповнення (надалі - зміни) до цієї угоди, а також кредитні договори та зміни до них є її невід`ємною частиною, не мають самостійного значення і на них поширюються положення цієї угоди.

Зміни до цієї угоди та/чи кредитних договорів вносяться за взаємною згодою сторін. Згода щодо змін вважатиметься досягнутою у належній формі та взаємною, а зміни чинними та обов`язковими для сторін, якщо ці зміни будуть внесені одним з наступних способів:

- шляхом підписання обома сторонами одного документа або обміну підписаними кожною стороною окремо примірниками договору про внесення змін поштовим, факсимільним, електронним зв`язком, системами дистанційного управління рахунками, іншим способом, що дозволяє отримати матеріальну форму змін, підписів, відбитків печаток сторін (у т, ч. у цифровому вигляді);

- шляхом подання позичальнику письмової пропозиції банку, де вказано суть змін та дата їх введення і отримання згоди позичальника на такі зміни. У випадку отримання такої згоди зміни вступають в силу в момент та на умовах, вказаних у пропозиції банку без необхідності підписання окремого договору про внесення цих змін. Згода позичальника на зміни вважатиметься отриманою з моменту настання хоча б однієї з таких подій:

- отримання від позичальника письмового погодження, в т.ч. у вигляді погоджувального напису на самому повідомленні банку;

- протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту відправлення позичальнику пропозиції про зміни банк не отримає від позичальника письмового заперечення проти таких змін. Якщо заперечення стосуватимуться лише частини змін, то зміни, які не заперечуються вважатимуться погодженими;

- виконання позичальником кредитних договорів з врахуванням запропонованих банком змін.

За умовами п. 20 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) остання набирає чинності з моменту її підписання сторонами та діє протягом дії строку кредитування, встановленого п. 1 рамкової угоди. Закінчення строку дії рамкової угоди має наслідком лише припинення її умов щодо можливості укладення з позичальником нових кредитних договорів та видачі нових кредитних послуг на підставі цієї угоди. Усі інші умови рамкової угоди, зобов`язання сторін, що виникли на підставі рамкової угоди і були неналежно виконані чи не виконані, зобов`язання щодо відповідальності, а також права та обов`язки сторін продовжують діяти до повного належного виконання таких зобов`язань та реалізації прав.

Так, в п. 21 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) передбачено, зокрема, що якщо інше не буде встановлено сторонами, усі повідомлення один одному, які передбачено умовами цієї угоди та кредитними договорами здійснюються у письмовій або електронній формі. Усі повідомлення один одному вважатимуться отриманими адресатом, якщо вони були відправлені на вказану в цій угоді адресу або іншу адресу, про яку відправник був попередньо письмово повідомлений і якщо з моменту відправлення минуло 5 (п`ять) календарних днів.

В п. 23 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) передбачено, що ця угода і будь-який кредитний договір регулюється і тлумачиться згідно із законодавством України. Усі спори, які виникають у зв`язку з виконанням усіх договорів, укладених між сторонами вирішуються відповідно до законодавства України.

В подальшому, як вбачається із матеріалів справи, 27.12.2018 р. між Акціонерним товариством "ПроКредит Банк" (кредитор) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Криничне" (позичальник) було укладено кредитний договір № 501.48471/FW.504.734 в межах рамкової кредитної угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р.; відповідно до п. 1 якого Банк зобов`язується надати позичальнику строковий кредит (надалі - кредит), загальна сума якого складає 5000000,00 грн. строком на 12 місяців від дати видачі кредиту включно.

В п. 2 кредитного договору від 27.12.2018 р. визначено цільове призначення: кредит використовується для поповнення обігових коштів.

Згідно п. 3 кредитного договору від 27.12.2018 р. кредит видається у дату, вказану в графіку повернення кредиту і сплати процентів (раніше і надалі - графік), що є додатком № 1 до цього договору, наступним способом: зарахування коштів на рахунок позичальника № НОМЕР_1 у кредитора.

В п. 4 кредитного договору від 27.12.2018 р. визначені, зокрема, проценти, а саме на непогашену частину основної суми кредиту нараховуються відсотки за наступною ставкою: тип процентної ставки - фіксована, розмір процентів - 21,00 (двадцять один)% річних, виходячи з 360 календарних днів у році.

За умовами п. 5 кредитного договору від 27.12.2018 р. погашення кредиту здійснюється у порядку, встановленому у графіку. Суми, сплачені на погашення кредиту, не надаються в кредит повторно.

За положеннями п. 6 кредитного договору від 27.12.2018 р. заяви та гарантії, зазначені в розділі 13 рамкової угоди, є правдивими та вірними у всіх суттєвих відношення на дату цього кредитного договору та мають таку ж юридичну силу, якби такі заяви та гарантії були зроблені на дату цього кредитного договору.

Позичальник також заявляє та гарантує наступне: перед підписанням належно ознайомився з усіма умовами цього договору, рамкової угоди, тарифами банку, їх повністю і однаково з банком розуміє, вважає справедливими, адекватними, розумними і жодних заперечень не має; ознайомлений з діючим законодавством про охорону здоров`я, праці та навколишнього природного середовища, яке стосується його підприємницької діяльності і ця діяльність відповідає та відповідатиме вказаним нормам протягом всього строку дії цього договору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами було підписано додаток № 1 до кредитного договору № 501.48471/FW.504.734 від 27.12.2018 р. - Графік погашення кредиту та сплати процентів.

27.12.2018 р. між Акціонерним товариством "ПроКредит Банк" (кредитор) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Криничне" (позичальник) було укладено договір про внесення змін до кредитного договору № 501.48471/FW.504.734 від 27.12.2018 р., яким доповнено п. 6 кредитного договору у новій редакції.

Також 27.12.2019 р. між Акціонерним товариством "ПроКредит Банк" (кредитор) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Криничне" (позичальник) було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 501.48471/FW.504.734 від 27.12.2018 р., згідно п. 1.1 якого змінено строк користування кредитом та викладено розділ 1 кредитного договору у наступній редакції: "Банк зобов`язується надати позичальнику строковий кредит (надалі - "кредит"), загальна сума якого складає 5000000,00 строком на 24 місяці, від дати видачі кредиту включно". В п. 1.2 договору про внесення змін № 1 змінено проценти за користування кредитом та викладено абзац перший п. (а) розділу 4 кредитного договору у наступній редакції "На непогашену частину основної суми кредиту нараховуються відсотки за наступною ставкою: тип процентної ставки - фіксована, розмір процентів - 20,00 (двадцять) % річних, виходячи з 360 календарних днів у році". В п. 1.3 договору про внесення змін викладено графік повернення кредиту і сплати процентів (надалі - графік), що є додатком № 1 до кредитного договору, у редакції, наведеній у додатку № 1 до цього договору. Також в п. 1.4 договору про внесення змін передбачено, що у зв`язку зі зміною строку користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити кредитору комісію у розмірі 50000,00 грн.

Так, на підставі вказаного договору від 27.12.2019 р. про внесення змін № 1 до кредитного договору № 501.48471/FW.504.734 від 27.12.2018 р. сторонами були викладено в новій редакції додаток № 1 кредитного договору „Графік повернення кредиту та сплати процентів".

В силу частини 1 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Так, укладений між сторонами по справі кредитний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона), у тому числі кредитор, має право вимагати від зобов''язаної сторони виконання її обов`язку.

Так, ч. 1 ст. 174 ГК України зазначає, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За статтею 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Як встановлено судом, ПАТ "ПроКредит Банк" свої зобов`язання за кредитним договором від 27.12.2018 р. виконав в повному обсязі, надавши СВК "Криничне" (позичальник, відповідач-1) кредит в обумовленому розмірі, про що свідчить надана позивачем виписка з поточного рахунку відповідача-1 № НОМЕР_2 за період з 27.12.2018 р. (дата укладання договору) до 27.03.2020 р., з якої вбачається, що 27.12.2018 р. ПАТ "ПроКредит Банк" було видано відповідачу-1 кредит в розмірі 5000000,00 грн.

При цьому в додатку № 1 „Графік повернення кредиту та сплати процентів" до кредитного договору № 501.48471/FW.504.734 від 27.12.2018 р. (в редакції від 27.12.2019 р.) сторонами наведено графік погашення заборгованості, за яким відповідач-1 повинен був оплачувати кредит та проценти наступним чином:

28.01.2019 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 93333,33 грн.;

27.02.2019 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 87500,00 грн.;

27.03.2019 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 81666,67 грн.;

29.04.2019 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 96250,00 грн.;

27.05.2019 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 81666,67 грн.;

27.06.2019 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 90416,67 грн.;

29.07.2019 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 93333,33 грн.;

27.08.2019 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 84583,33 грн.;

27.09.2019 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 90416,67 грн.;

28.10.2019 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 90416,67 грн.;

27.11.2019 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 87500,00 грн.;

27.12.2019 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 87500,00 грн.;

17.01.2020 р.: капітал внеску - 1000000,00 грн., проценти внеску - 58333,33 грн.;

28.02.2020 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 93333,33 грн.;

30.03.2020 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 68888,89 грн.;

28.04.2020 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 64444,44 грн.;

28.05.2020 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 6666,67 грн.;

29.06.2020 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 71111,11 грн.;

28.07.2020 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 64444,44 грн.;

28.08.2020 р.: капітал внеску - 2000000,00 грн., проценти внеску - 68888,89 грн.;

28.09.2020 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 34444,44 грн.;

28.10.2020 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 33333,33 грн.;

30.11.2020 р.: капітал внеску - 0,00 грн., проценти внеску - 36666,67 грн.;

28.12.2020 р.: капітал внеску - 2000000,00 грн., проценти внеску - 31111,11 грн.

Отже, відповідно до умов кредитного договору та вказаного графіку відповідач-1 повинен був щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у визначені строки, а також повернути кредит частинами: 17.01.2020 р. - 1000000,00 грн., 28.08.2020 р. - 2000000,00 грн. та 28.12.2020 р. - 2000000,00 грн.

Між тим, як встановлено судом, позичальником в порушення умов кредитного договору не було повернуто позивачу частину отриманого кредиту згідно вищенаведеного графіку, а саме до 17.01.2020 р. не сплачено капітал внеску 1000000,00 грн., також позичальником не було сплачено у повному обсязі проценти за користування кредитом.

В ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Так, як встановлено судом, банк на підставі вказаних умов рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.), 19.02.2020 р. надіслав відповідачу-1 досудову вимогу про повне дострокове погашення кредиту вих. № 42-2/20/23, в якій вимагав від відповідача-1 погасити існуючу заборгованість протягом 5-ти банківських днів з моменту відправлення цієї вимоги та здійснити повне погашення кредиту.

При цьому відповідно до п. 16 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) банк може вимагати дострокового погашення кредиту по будь-якому з кредитних договорів з важливої причини й оголосити кредитну послугу належною до сплати, а також вимагати негайного повного погашення кредиту з врахуванням усіх процентів та інших нарахувань. Важлива причина включає настання однієї або кількох нижчезазначених подій (кожна - "подія невиконання зобов`язань"), зокрема, позичальник прострочив належні до сплати платежі більше ніж 30 календарних днів. Позичальник зобов`язаний достроково погасити весь залишок кредиту протягом п`яти банківських днів з дня відправлення (вручення, якщо банк вручив вимогу) позичальнику чи поручителям вимоги, якщо інша сума чи строк дострокового погашення не будуть вказані в такій вимозі.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12 викладено правову позицію, що після направлення позичальнику письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припиняє свою дію, а Банк втрачає можливість нарахування та стягнення з відповідача процентів за користування кредитом.

Відтак, господарським судом встановлено, що позивач, пред`явивши позичальнику вказану вище вимогу про повне дострокове погашення кредиту згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку виконання СВК "Криничне" зобов`язань за кредитним договором № 501.48471/FW.504.734 та припинив дію кредитного договору з дня відправлення вказаної вимоги 19.02.2020 р., що узгоджується з умовами рамкової угоди та відповідає наведеній правовій позиції ВП ВС.

Наразі судом з`ясовано, що позичальником - СВК "Криничне" не були повернуті позивачу згідно вказаної вимоги кредитні кошти в розмірі 5 000 000,00 грн., що не спростовано відповідачем. У зв`язку з цим у вказаного позичальника існує заборгованість по тілу кредиту перед АТ "ПроКредит Банк" в розмірі 5 000 000,00 грн.

Несплатою позивачу отриманих за вищевказаним кредитним договором кредитних коштів СВК "Криничне" порушені умови цього договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України. В свою чергу вказані обставини є підставою для стягнення спірної суми основної заборгованості по кредиту в розмірі 5 000 000,00 грн. в судовому порядку. При цьому слід зазначити, що наявність вказаної суми заборгованості відповідачі не спростували, докази її погашення в матеріалах справи відсутні.

Щодо вимог позивача про стягнення процентів в розмірі 157337,62 грн. суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За умовами п. 4 (а) кредитного договору № 501.48471/FW.504.734 від 27.12.2018 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 27.12.2019 р.) на непогашену частину основної суми кредиту нараховуються відсотки за наступною ставкою: тип процентної ставки - фіксована, розмір процентів - 20,0% річних, виходячи з 360 календарних днів у році.

З розрахунку заборгованості (а.с. 18-20) вбачається, що позичальник з 17.01.2020 р. припинив сплачувати нараховані проценти за користування кредитом відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати процентів, що є додатком 1 до кредитного договору № 501.48471/FW.504.734 від 27.12.2018 р. (в редакції від 27.12.2019 р.).

Між тим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 викладена правова позиція про правильне застосування норм права, відповідно до якої за змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, господарський суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах в подальшому забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідні висновки також містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі №14-154цс18 та від 31.10.2018 р. у справі №202/4494/16-ц.

З огляду на вказане, господарський суд вважає, що, позивач, пред`явивши позичальнику вимогу про повне дострокове погашення кредиту вих. № 42-2/20/23, набув можливість нарахування процентів виключно до моменту її пред`явлення, тобто по 19.02.2020 р.

Так, судом встановлено, що на момент пред`явлення Банком вказаної вимоги позичальником не було сплачено у повному обсязі проценти за користування кредитом, які були нараховані згідно вищевказаного графіку в сумі 58333,33 грн. за період з 28.12.2019 р. по 17.01.2020 р. (21 дн.), а саме: відповідачем було сплачено 17.01.2020 р. лише 995,71 грн., у зв`язку з чим сума боргу по вказаним процентам на момент пред`явлення вимоги склала 57337,82 грн.

При цьому, як вбачається з розрахунку стягуваної суми заборгованості (а.с. 18-19), позивачем заявлено до стягнення: нараховані проценти в сумі 57337,62 грн., які мали бути сплачені за графіком платежів - 17.01.2020 р., в сумі 93333,33 грн. за період з 18.01.2020 р. по 28.02.2020 р. (42 дн.), які мали бути сплачені згідно графіку платежів 28.02.2020 р., та в сумі 6666,67 грн., нараховані за період з 29.02.2020 р. по 02.03.2020 р., всього 157337,62 грн. (57337,62 грн. + 93333,33 грн. + 6666,67 грн.).

В свою чергу, враховуючи вищенаведене та з урахуванням розрахунку позивача суми заборгованості по процентам, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення нарахованих процентів в сумі 57337,63 грн., які не бути сплачені 17.01.2020 р. згідно графіку платежів, та процентів в сумі 73333,33 грн., нарахованих за період з 18.01.2020 р. по 19.02.2020 р. (33 дн.), тобто на момент пред`явлення вимоги.

Крім того, позивачем з посиланнями на п. 4.4 рамкової угоди від 19.12.2013 р., заявлено до стягнення з відповідача проценти за неправомірне користування кредитом (20%) у розмірі 119859,45 грн.

Так, відповідно до п. 4.4 рамкової угоди від 19.12.2013 р. у випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує процента за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом "факт/360" від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення.

Водночас господарський суд зазначає, що згідно укладеного між Банком та СВК "Криничне" договору від 19.01.2017 р. про внесення змін № 1 до рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. вказана рамкова угода була викладена у новій редакції. Зі змісту рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р. вбачається, що така відповідальність відповідача у вигляді нарахування процентів за неправомірне користування кредитом (у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення) взагалі відсутня, також розмір таких процентів сторонами не визначався.

Відтак, оскільки при укладенні договору про внесення змін № 1 до рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. та викладенні її у новій редакції сторони в письмовій формі не досягли згоди щодо відповідальності позичальника у вигляді процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення (20%) у випадку прострочення погашення кредиту, їх розміру та бази нарахування, а також приймаючи до уваги відсутність законодавчого акту, яким передбачено обов`язок та умови сплати процентів за неправомірне користування кредитом (20%) при вирішенні даного спору, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за неправомірне користування кредитом в загальній сумі 119859,45 грн., нарахованих на підставі п. 4.4 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. в розмірі 20% річних, є необґрунтованими та безпідставними.

Поряд з цим слід зазначити, що статтею 536 Цивільного кодексу України, на яку позивач посилається в обґрунтування підстав для нарахування процентів за неправомірне користування кредитними коштами, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У пункті 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зауважено, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (Аналогічну правову позицію викладено у ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

При цьому, враховуючи викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 правову позицію, про яку вказано вище, суд доходить висновку про те, що вказана сума за правовою природою є нарахованими за неправомірне користування боржником грошовими коштами процентами. В свою чергу з огляду на зміст рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції від 19.01.2017 р.), а також з огляду на законодавчо встановлену можливість нарахування процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, суд вважає правомірним нарахування відповідачу саме 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, що обумовлено порушенням відповідачем-1 термінів повернення наданого кредиту на вимогу позивача, направлену згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В даному випадку, оскільки умовами спірної рамкової угоди в редакції від 19.01.2017 р. та кредитного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних. Так, за розрахунком суду 3% річних на неповернуту суму кредиту 5000000,00 грн. за період з 19.02.2020 р. (дати пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту) по 06.04.2020 р. (дата позовної заяви) становлять 19672,13 грн. (5000000,00/100%х3%/366 дн.х48дн.), які підлягають стягненню з відповідача.

Щодо вимог позивача про стягнення пені в сумі 113480,19 грн. слід зазначити наступне.

Так, за умовами вищевказаного кредитного договору № 501.48471/FW.504.734 від 27.12.2018 р. відповідач-1 як позичальник зобов`язався сплачувати нараховані відсотки, здійснити погашення кредиту, однак порушив вказані умови договору.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 19) нарахована відповідачу-1 як позичальнику пеня за несвоєчасне повернення кредиту і несвоєчасну сплату процентів за період з 30.04.2019 р. до 06.04.2020 р. складає 133070,14 грн., при цьому із розрахунків вбачається, що відповідачем-1 частково сплачено пеню в розмірі 19589,95 грн., у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення 113480,19 грн. пені.

Ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

При цьому у відповідності до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Також порушення зобов`язань згідно приписів ч. 2 ст. 193 ГК України є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ст. 230 ГК України, іншими законами або договором.

Відповідно до положень частини 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Разом з тим частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, в п. 5.5 рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) сторони погодили, що у випадку порушення строків сплати будь-яких платежів позичальника відповідно до цієї угоди та укладених на її підставі кредитних договорів позичальник зобов`язаний сплатити штрафну пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент нарахування пені від суми непогашеної заборгованості в гривневому еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення до дати повної фактичної оплати заборгованості. У випадку зміни облікової ставки НБУ, змінений розмір ставки застосовується з наступного дня після набрання чинності відповідним нормативно-правовим актом НБУ. До стягнення пені застосовується позовна давність тривалістю три роки.

До того ж відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Відтак, суд вважає цілком обґрунтованим застосування позивачем санкції у вигляді нарахування пені за прострочку повернення кредиту і сплати нарахованих процентів, що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 193, ст. 230 ГК України та ч. 1 ст. 549, ст. 1050 ЦК України, а також з умовами рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.).

Так, з наявного в матеріалах справи розрахунку пені (а.с. 19) вбачається, що позивачем нараховано позичальнику пеню наступним чином:

- на суму боргу 96250,00 грн. за період з 30.04.2019 р. по 02.05.2019 р. в розмірі 276,88 грн.;

- на суму боргу 77047,71 грн. за період з 28.05.2019 р. по 28.05.2019 р. в розмірі 73,88 грн.;

- на суму боргу 62320,51 грн. за період з 28.08.2019 р. по 28.08.2019 р. в розмірі 58,05 грн.;

- на суму боргу 87978,79 грн. за період з 29.10.2019 р. по 29.10.2019 р. в розмірі 74,72 грн.;

- на суму боргу 34061,69 грн. за період з 30.10.2019 р. по 30.10.2019 р. в розмірі 28,93 грн.;

- на суму боргу 55173,05 грн. за період з 28.11.2019 р. по 29.11.2019 р. в розмірі 93,72 грн.;

- на суму боргу 1057337,62 грн. за період з 18.01.2020 р. по 06.04.2020 р. в розмірі 51418,47 грн.;

- на суму боргу 93333,33 грн. за період з 29.02.2020 р. по 06.04.2020 р. в розмірі 2009,86 грн.;

- на суму боргу 4006666,67 грн. за період з 03.03.2020 р. по 06.04.2020 р. в розмірі 79035,62 грн.

Водночас, Законом України "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" від 16.06.2020 р. № 691-ІХ, що набрав чинності 04.07.2020 р., були внесені зміни до розділу IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України та розділу „Прикінцеві положення" Цивільного кодексу України, згідно яких розділи „Прикінцеві положення" вказаних Кодексів доповнені пунктом такого змісту: "У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення".

При цьому згідно постанов Кабінету Міністром України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України короновірусу "COVID-19" (зі змінами) та від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 на всій території України встановлено карантин з 12.03.2020 р. по 31.10.2020 р.

Таким чином, згідно наведених приписів законодавства СВК "Криничне" звільнений від обов`язку сплатити на користь Банку нараховану пеню за прострочення платежів під час карантину та у 30-денний строк після дня його завершення. В свою чергу, з огляду на зазначене вище та враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем-1 зобов`язань за спірним кредитним договором № 501.48471/FW.504.734 від 27.12.2018 р., позивач наділений правом на стягнення з позичальника пені на прострочену суму боргу по кредиту та по процентам, що нарахована саме до 11.03.2020 р. включно.

Наразі стосовно нарахування позивачем пені на суму боргу по процентам в розмірі 93333,33 грн., нарахованим за період з 18.01.2020 р. по 28.02.2020 р., що підлягали сплаті згідно графіку платежів 28.02.2020 р., господарський суд зазначає, що з огляду на встановлення судом обґрунтованим нарахування процентів виключно до моменту пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення кредиту вих. № 42-2/20/23, тобто по 19.02.2020 р., та з огляду на здійснений судом у зв`язку з цим перерахунок процентів за період з 18.01.2020 р. по 19.02.2020 р., що складає 73333,33 грн., то відповідно правомірним є нарахування пені саме на суму боргу по процентам в розмірі 73333,33 грн. за визначений позивачем період прострочення.

До того ж щодо нарахування позивачем пені в розмірі 79035,62 грн. на суму боргу 4006666,67 грн. за період з 03.03.2020 р. по 06.04.2020 р. (рядок 9 в розрахунку пені, а.с. 19) слід зазначити наступне. Так, оскільки 19.02.2020 р. позивачем була пред`явлена позичальнику вимога про повне дострокове погашення кредиту згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України (вих. № 42-2/20/23), відтак у зв`язку з невиконанням позичальником вказаної вимоги позивач наділений правом на нарахування пені вже на всю суму боргу по кредиту в розмірі 5000000,00 грн., з чим погодився відповідач-1 у своїх письмових поясненнях до відзиву на позов (а.с. 120-123), навівши власний розрахунок пені. Однак, суд зауважує, що в даному випадку суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог, зокрема, вихідних даних в розрахунку пені позивача (в бік збільшення суми для нарахування), оскільки це право позивача на збільшення сум нарахувань.

Таким чином, з огляду на зазначене вище, судом самостійно здійснено перерахунок пені, враховуючи визначені позивачем в розрахунку початку періоду нарахування і встановлені судом суму боргу по процентам та обов`язок позичальника по сплаті пені до початку карантину, зокрема в частині:

- на суму боргу 1057337,62 грн. за період з 18.01.2020 р. по 11.03.2020 р. сума пені складає 36197,92 грн.:

Сума боргу (грн.)Період заборгованостіКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
1057337.6218.01.2020 - 30.01.20201313.5000 %0.074 %*10140.04
1057337.6231.01.2020 - 11.03.20204111.0000 %0.060 %*26057.88
- на суму боргу 73333,33 грн. за період з 29.02.2020 р. по 11.03.2020 р. сума пені складає 528,96 грн.:

Сума боргу (грн.)Період заборгованостіКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
73333.3329.02.2020 - 11.03.20201211.0000 %0.060 %*528.96
- на суму боргу 4006666,67 грн. за період з 03.03.2020 р. по 11.03.2020 р. сума пені складає 21675,41 грн.:

Сума боргу (грн.)Період заборгованостіКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
4006666.6703.03.2020 - 11.03.2020911.0000 %0.060 %*21675.41
Розрахунки пені на суму боргу 96250,00 грн. за період з 30.04.2019 р. по 02.05.2019 р. в розмірі 276,88 грн.; на суму боргу 77047,71 грн. за період з 28.05.2019 р. по 28.05.2019 р. в розмірі 73,88 грн.; на суму боргу 62320,51 грн. за період з 28.08.2019 р. по 28.08.2019 р. в розмірі 58,05 грн.; на суму боргу 87978,79 грн. за період з 29.10.2019 р. по 29.10.2019 р. в розмірі 74,72 грн.; на суму боргу 34061,69 грн. за період з 30.10.2019 р. по 30.10.2019 р. в розмірі 28,93 грн.; на суму боргу 55173,05 грн. за період з 28.11.2019 р. по 29.11.2019 р. в розмірі 93,72 грн. є вірними, тому не підлягають перерахунку.

Отже, загальний розмір пені, нарахованої відповідно до умов рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.) у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем-1 зобов`язань за спірним кредитним договором № 501.48471/FW.504.734 від 27.12.2018 р., складає 39418,52 грн., яка підлягає стягненню з відповідача-1.

Разом з тим позивачем заявлено вимоги про солідарне стягнення заборгованості з обох відповідачів.

Так, з матеріалів справи вбачається, 19.12.2013 року між ОСОБА_1 (поручитель) та Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" (кредитор) укладено договір поруки № 311794-ДП1, відповідно до п. 2.1 якого на підставі договору поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Згідно п. 2.1 договору поруки № 311794-ДП1 розмір зобов`язань позичальника визначається відповідно до кредитних договорів. При цьому розмір зобов`язань, які виникають з рамкової угоди і укладених на її підставі кредитних договорів, визначається з врахуванням усіх існуючих та майбутніх кредитів, виданих в межах лімітів умов кредитування, що на момент укладення договору становлять: ліміт суми кредитування - 5000000,00 грн., Ліміт строку кредитування - до 19.12.2023 р., максимальний розмір процентів - 10% річних.

Відповідно до п. 2.3 договору поруки № 311794-ДП1 порука у повному обсязі поширюється на зобов`язання позичальника із врахуванням усіх кредитних договорів, а також змін та/або доповнень до кредитних договорів з моменту набрання ними чинності.

Якщо зміни та/або доповнення (надалі - зміни) до рамкової угоди стосуватимуться збільшення вказаних п. 2.2 договору лімітів умов кредитування, то порукою будуть забезпечуватися зобов`язання позичальника з врахуванням таких змін за умови отримання на те попередньої чи наступної згоди поручителя. Така згода може бути надана шляхом внесення змін до договору або вчинення поручителем погоджувального підпису на договорі про внесення змін до рамкової угоди або подання поручителем письмової згоди у формі листа.

У випадку відсутності вказаної згоди порукою будуть забезпечуватися зобов`язання позичальника в межах лімітів умов кредитування, які діяли до внесення таких змін до рамкової угоди.

Поручитель безумовно і безвідклично погоджується, що усі зміни кредитних договорів та/чи будь-які інші зміни до рамкової угода (у т.ч. зміна структури платежів погашення кредиту, зміна змінюваної процентної ставки, зміна чи введення нових комісій, штрафних санкцій, прав та обов`язків сторін тощо), а також укладення нових кредитних договорів на підставі рамкової угоди можуть здійснюватися без будь-якого погодження з поручителем, а тому порукою будуть забезпечуватися зобов`язання позичальника з врахуванням усіх таких змін і нових кредитних договорів без необхідності їх попереднього чи наступного ознайомлення чи погодження із поручителем.

В п. 3.1 договору поруки № 311794-ДП1 сторони погодили, що поручитель вправі у день настання строку виконання зобов`язання позичальника здійснити його належне виконання за позичальника повністю або частково.

Поручитель вправі достроково виконати зобов`язання за позичальника на умовах та випадках, визначених кредитними договорами. При цьому поручитель несе усі ризики та відповідальність перед позичальником щодо наслідків дострокового погашення, а також зобов`язується нести усі витрати пов`язані із достроковим виконанням.

Положеннями п. 3.2 договору поруки № 311794-ДП1 визначено, що поручитель зобов`язаний належно повністю виконати зобов`язання позичальника у випадку та з моменту виникнення заборгованості позичальника у зв`язку із порушенням умов кредитних договорів чи неможливістю виконання ним його зобов`язань (смерть, тривала відсутність, хвороба, ліквідація, банкрутство тощо).

Кредитор може вимагати від поручителя дострокового виконання усіх зобов`язань позичальника за наявності підстав для дострокового виконання, які встановлені умовами кредитних договорів.

Пунктом 3.4 договору поруки № 311794-ДП1 передбачено, що достатнім документом про наявність заборгованості у позичальника є довідка кредитора, яка видається поручителю на його вимогу.

За умовами п. 3.5 договору поруки № 311794-ДП1 для виконання зобов`язань поручителя за договором поручитель безвідклично уповноважує та доручає кредитору здійснювати договірне списання на користь кредитора коштів у розмірі, еквівалентному розміру зобов`язань поручителя з рахунків поручителя у кредитора (у т.ч. карткових і депозитних), реквізити яких вказані чи будуть вказані у договорах, на підставі яких поручителю відкрито чи буде відкрито у майбутньому рахунки у кредитора (надалі - рахунки поручителя). Право договірного списання у кредитора виникає з моменту виникнення зобов`язань поручителя та діє до моменту їх повного виконання.

Якщо поручитель є фізичною особою, то договірне списання на встановлених договором правилах може здійснюватися з рахунків поручителя у кредитора, відкритих йому як фізичній особі так і як фізичній особі - підприємцю.

Моментом виконання забезпечених договором зобов`язань є дата зарахування відповідної суми коштів на відповідний рахунок кредитора у черговості, визначеній кредитними договорами (п. 3.6 договору поруки № 311794-ДП1).

Відповідно до п. 4.1 договору поруки № 311794-ДП1 порука діє з моменту укладення договору протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог кредитора. Припинення окремих кредитних договорів чи погашення заборгованості позичальника до моменту припинення строку дії рамкової угоди, а також непред`явлення кредитором вимоги про погашення поручителем заборгованості позичальника не тягне за собою припинення поруки.

Кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника.

Згідно п. 4.2 договору поруки № 311794-ДП1 договір вступає в силу з моменту його укладення діє протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії рамкової угоди, належного виконання усіх зобов`язань позичальника за кредитними договорами та поручителя за договором.

В п. 4.4 договору поруки № 311794-ДП1 сторони погодили, що усі повідомлення сторін вважатимуться отриманими адресатом, якщо вони були відправлені на вказану у договорі адресу або іншу адресу, про яку відправник був попередньо письмово повідомлений і якщо з моменту відправлення минуло 5 (п`ять) календарних днів. Сторони зобов`язані вживати необхідних та достатніх заходів для своєчасного отримання повідомлень одна одної та не вчиняти дій, які можуть призвести до затягування, утруднення чи неможливості їх отримання. Ризик настання негативних наслідків у зв`язку із неотриманням письмового повідомлення, що зумовлені зміною адресатом адреси, про що відправник не був своєчасно і належно повідомлений чи невжиттям адресатом відповідних дій та/або заходів, необхідних для отримання повідомлення, несе адресат.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

В ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, якою визначені загальні умови забезпечення виконання зобов`язання, передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Так, в силу приписів ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з наявністю боргу по кредитному договору № 501.48471/FW.504.734 від 27.12.2018 р. позивачем було направлено поручителю вимогу про виконання зобов`язань за договором поруки вих. № 42-2/20/25, в якій заявник вимагав від відповідача-2 повністю погасити борг позичальника, який становив 5080379,33 грн.

Враховуючи вищенаведене та виходячи зі змісту ст.ст. 554, 559 ЦК України, суд вважає, що порука, встановлена договором поруки № 311794-ДП1 від 19.12.2013 р. як вид забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором № 501.48471/FW.504.734 від 27.12.2018 р., не є припиненою, оскільки позивач пред`явив вимогу до поручителя.

Таким чином, господарський суд вважає цілком обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 501.48471/FW.504.734 від 27.12.2018 р. в межах рамкової угоди № FW504.734 від 19.12.2013 р. (в редакції договору про внесення змін № 1 від 19.01.2017 р.), а саме основної заборгованості в розмірі 5000000,00 грн., процентів в сумі 150343,08 грн. та пені в розмірі 39418,52 грн., що встановлені судом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" частково обґрунтовані, відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось частково на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 77846,43 грн.

Щодо заяви відповідача-1 про розстрочення виконання рішення суду в частині сплати 5000000,00 грн. кредиту суд зазначає наступне.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. При цьому розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

За приписами ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Обґрунтовуючи заяву про розстрочення виконання рішення суду строком на 3 роки, відповідач-1 посилається на скрутний фінансовий стан Кооперативу, що безпосередньо пов`язано зі значно низькою врожайністю, оскільки зимовий період не надав землі достатньої вологи, і у весняний період не відбулась достатня кількість опадів на південній частині Україні, зокрема в Болградському районі Одеської області, де підприємство здійснює свою господарську діяльність. Також, як вказує заявник, відповідно до показників балансу кредиторська заборгованість СВК "Криничне" за 2019 рік становить 16798 тис. грн., заборгованість перед бюджетом 3264 тис. грн., заборгованість по заробітній платі 3635 тис. грн. Наразі заявник додає, що відповідно до звіту про фінансовий результат за 2019 рік СВК "Криничне" має чистий збиток 23900 тис. грн., за показниками звітності за 1 квартал 2020 року фінансовий результат від діяльності склав збиток за 1 квартал 2020 року в сумі 375 тис. грн., за цей же звітний період відповідно до балансу на 31.03.2020 р. за такими показниками як заборгованість по заробітній платі відбулось зменшення її розміру, що становить 3116 тис. грн., в той же час зросла заборгованість з податків перед бюджетом і склала 3545 тис. грн., а кредиторська заборгованість зросла до 18532 тис.грн. За ствердженнями заявника, перелік скрутних фінансових обставин ускладнюється тим, що окрім позову Банку, по якому заявлена сума для господарства є найбільш критичною для виконання в повному обсязі, до СВК "Криничне" вже звернулись деякі інші кредитори з позовними вимогами, які перебувають на судовому розгляді у інших справах, а саме № 420/6087/20, № 916/1456/20, №916/342/20, № 870/26/20. Відтак, заявник просить суд розстрочити виконання рішення суду в частині сплати 5000000,00 грн. на три роки до 31.07.2023 р. шляхом сплати щомісячно по 138888,88 грн.

Між тим, на думку суду, наведені заявником доводи в обґрунтування своєї заяви не свідчать про наявність саме обставин, які ускладнюють та виключають можливість виконання судового рішення у даній справі на момент ухвалення рішення. Так, збитковість від господарської діяльності за 2019 рік та за І квартал 2020 року не може вважатись на такою обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим на теперішній час. Доказів фінансового стану Кооперативу на теперішній час в матеріалах справи відсутні. Поряд з цим слід зазначити, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 ГК України). При цьому наявність боргу перед іншими особами, ніж стягувачем у даній справі не свідчить про те, що такі обставини в подальшому зникнуть і боржник матиме змогу виконати рішення суду після спливу строку, на який заявник просить розстрочити виконання рішення суду. В свою чергу відсутність будь-яких коштів у відповідача для виплати заробітної плати працівникам та наявність заборгованості перед бюджетом, на що вказує заявник, не може бути підставою для розстрочення виконання рішення суду по справі. Тим більш, як вбачається зі змісту заяви, СВК "Криничне" просить розстрочити виконання рішення суду у даній справі строком на три роки, водночас приписами ч. 5 ст. 331 ГПК України передбачена можливість розстрочення та відстрочення виконання судового рішення на строк, що не може перевищувати одного року з дня його ухвалення.

Відтак, виходячи з наведеного, суд вважає, що заявник не навів суду переконливих доводів щодо наявності саме таких виняткових обставин у розумінні ст. 331 ГПК України, які б тягли за собою необхідність розстрочення виконання рішення суду на момент його ухвалення.

За таких обставин, суд вважає, що заява Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Криничне" про розстрочення виконання рішення суду в частині сплати 5000000,00 грн. кредиту у даній справі не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Криничне" та фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 5390677,26 грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ солідарно з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Криничне" (68742, Одеська область, Болградський район, с. Криничне, вул. Інзовська, буд. 146; ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідент.код НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" (03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 107А; ) основну заборгованість в розмірі 5000000/п`ять мільйонів/грн. 00 коп., проценти за користування кредитом в розмірі 137337/сто тридцять сім тисяч триста тридцять сім/грн. 62 коп., проценти у вигляді 3% річних в сумі 19672/ дев`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят дві/грн. 13 коп., пеню в сумі 39418/тридцять дев`ять тисяч чотириста вісімнадцять/грн. 52 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 77946/сімдесят сім тисяч дев`ятсот сорок шість/грн. 43 коп.

3. В задоволенні решти частини позовних вимог Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Криничне" та фізичної особи ОСОБА_1 відмовити.

4. У задоволенні заяви Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Криничне" про розстрочення виконання рішення господарського суду Одеської області по справі № 916/1164/20 відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 12 жовтня 2020 р.

Суддя В.С. Петров