ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/2209/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: В.М. Головея, С.І. Колоколова,

секретар судового засідання І.В. Іванов,

за участю представників сторін:

від компанії „DDS Limited: Бобрик О.А.

від Компанії „Sellinger Alliance Ltd: Лукинюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Компанії „Sellinger Alliance Ltd

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.08.2020 (суддя Желєзна С.П., м. Одеса, повний текст складено 03.08.2020) № 916/2209/20 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на судно

за заявою Компанії „DDS Limited

про вжиття заходів забезпечення позову до подання позову

до Компанії „Sellinger Alliance Ltd шляхом накладення арешту на судно,

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2020 року до Господарського суду Одеської області від Компанії „DDS Limited надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову щодо Компанії „Sellinger Alliance Ltd шляхом накладення арешту на буксир „Hron-2 (прапор Словаччини), власником якого є Компанія „Sellinger Alliance Ltd (Tripolitsas 25B, Limassol, 3086, Cyprus), який знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту Ізмаїльської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України, шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії Ізмаїльського морського порту Ізмаїльської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України.

Вказана заява обґрунтована порушенням Компанією „Sellinger Alliance Ltd своїх зобов`язань за угодою від 01.11.2019 щодо своєчасної та повної оплати вартості проданих заявником барж на суму 192294,00 дол. США. Так, заявник зазначив, що невжиття запобіжних заходів утруднить та зробить взагалі неможливим судовий захист законних прав заявника, оскільки станом на дату звернення Компанії „DDS Limited до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на морське судно Компанія „Sellinger Alliance Ltd не оплатила вартість проданих барж у розмірі 192294,00 дол. США. Заявник також вказав, що у випадку несплати контрагентом вказаної заборгованості протягом п`яти днів після накладення судом арешту на буксир, ним буде подано позов до Високого суду Лондона, на вирішення якого згідно з п.п. 279-280 угоди від 01.11.2019 може бути переданий будь-яких спір, який виник між сторонами з приводу виконання угоди. При цьому, у поданій до суду заяві про вжиття заходів забезпечення позову, а також у письмових поясненнях, які надійшли до місцевого господарського суду 03.08.2020, Компанія „DDS Limited зауважила про наявність наміру анулювати (розірвати) угоду від 01.11.2019 та повернути у власність баржі, які були передані Компанії „Sellinger Alliance Ltd на виконання угоди. Таким чином, наявність чинної морської вимоги до Компанії „Sellinger Alliance Ltd, за твердженням Компанії „DDS Limited, є підставою для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на судно.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.08.2020 № 916/2209/20 задоволено заяву Компанії „DDS Limited (вх. №4-44/20 від 30.07.2020р.) про вжиття заходів забезпечення позову щодо Компанії „Sellinger Alliance Ltd шляхом накладення арешту на судно; накладено арешт на буксир „Hron-2 (прапор Словаччини), власником якого є Компанія „Sellinger Alliance Ltd/Tripolitsas 25B, Limassol, 3086, Cyprus/, який знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту Ізмаїльської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України, шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії Ізмаїльського морського порту Ізмаїльської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України; зобов`язано Компанію „DDS Limited надати суду докази на підтвердження пред`явлення позову до Компанії „Sellinger Alliance Ltd протягом тридцяти днів з дня постановлення даної ухвали.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для вжиття запобіжних заходів відносно Компанії „Sellinger Alliance Ltd шляхом накладення арешту на судно, оскільки невжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що на праві власності належить Компанії „Sellinger Alliance Ltd, зробить неможливим відновлення порушеного права Компанії „DDS Limited, у якої наявна чинна морська вимога до компанії „Sellinger Alliance Ltd.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Компанія „Sellinger Alliance Ltd звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та нез`ясування обставин справи, просила скасувати вказану ухвалу суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про арешт морського судна в повному обсязі, а також стягнути з Компанії „DDS Limited витрати у розмірі 3000 євро на правничу допомогу та 2102 грн судового збору. Так, скаржник вказав, що ані заява Компанії „DDS Limited, ані оскаржувана ухвала суду не містять належних та допустимих доказів невиконання боржником своїх зобов`язань; судом взагалі не перевірялось питання розміру сплачених Компанією „Sellinger Alliance Ltd грошових коштів за угодою від 01.11.2019. За твердженням скаржника, Компанія „Sellinger Alliance Ltd належним чином та у повному обсязі виконала Меморандум про угоду від 01.11.2019, доказом чого є «Bill of sale»/купчая (документ, що підтверджує закриття правочину, видається тільки при умові, що сторони повністю виконали своє зобов`язання за контрактом та не мають жодних претензій один до одного), підписаний та переданий Компанією „DDS Limited відповідно до п. 9 Актів приймання-передачі документів баржи DDS-101, DDS-102, які наявні в матеріалах справи. Разом з тим, апелянт зазначив, що не може надати зазначений доказ («Bill of sale») разом з апеляційною скаргою, оскільки він знаходиться в офісі Компанії „Sellinger Alliance Ltd, розташованому в іншій державі та його прибуття потребує часу. Крім того, скаржник зауважив, що заявник повинен був довести факт наявності права власності за Компанією „Sellinger Alliance Ltd на судно в момент виникнення морської вимоги, а суд, у свою чергу, зобов`язаний перевірити цю обставину, проте жодного документу, який підтверджує право власності боржника на баржи DDS-101, DDS-102 матеріали справи не містять.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії „Sellinger Alliance Ltd на ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.08.2020 № 916/2209/20; встановлно компанії „DDS Limited строк до 30.09.2020 для подання відзиву на апеляційну скаргу; роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 30.09.2020 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи; попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду; призначено розгляд апеляційної скарги на 13.10.2020 о 10:00 год. У відзиві на апеляційну скаргу Компанія „DDS Limited просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Також до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення скаржника, до яких в якості доказів виконання Компанією „Sellinger Alliance Ltd своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу вищезгаданих барж додані копії «Bill of sale» з перекладом. Крім того, скаржник, посилаючись на п. 3 ч. 3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952, вказав, що судом Констанца, Румунія, прийняте рішення №928/2020 від 17.09.2020, відповідно до якого був накладений арешт на судно штовхач «MELK» та баржі «SA-11» та ENI «SA-12», які належать названій компанії. Із зазначеного рішення вбачається, що морська вимога, яка стала підставою для звернення до суду, виникла у зв`язку з нібито невиконанням Компанією „Sellinger Alliance Ltd договору купівлі-продажу від 01.11.2019, а саме несплатою 292294 дол. США, однак у вищезгаданій заяві Компанія „DDS Limited зазначила, що сума невиконаних зобов`язань скаржника за цим договором становить 192294 дол. США, що, як вважає апелянт, підтверджує необґрунтованість вимог заявника.

13.10.2020 до судового засідання надійшла заява Компанії „Sellinger Alliance Ltd про залучення до матеріалів справи звіту про ринкову вартість флоту з перекладом і рішення суду Констанца №532 від 02.10.2020 з перекладом.

Статтею 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки вказану заяву подано до суду апеляційної інстанції 13.10.2020 без клопотання про поновлення строку, у той час як ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 30.09.2020 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, цю заяву Компанії „Sellinger Alliance Ltd колегією суддів залишено без розгляду на підставі ст. 118 ГПК України.

Посилання апелянта на те, що рішення суду Констанца було прийнято лише 02.10.2020, а тому він не міг раніше подати цей доказ, апеляційна інстанція відхиляє, так як це рішення є новим доказом. Стосовно залучення звіту про ринкову вартість флоту з перекладом судова колегія зазначає, що такий звіт без перекладу вже був поданий скаржником до пояснень до апеляційної скарги від 29.09.2020, тобто у строк, визначений судом в ухвалі від 14.09.2020.

Також 13.10.2020 до судового засідання від Компанії „Sellinger Alliance Ltd надійшов детальний опис робіт АБ «Лукинюка» в особі адвоката Лукинюка В.В. у справі № 916/2209/20, в якому представник названої компанії просив покласти витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи, які понесла компанія, в розмірі 3000 Євро на Компанію „DDS Limited.

У судовому засіданні 12.10.2020 представники учасників справи підтримали свої правові позиції щодо оскаржуваної ухвали суду.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та свідчать матеріали, додані заявником до заяви про вжиття заходів забезпечення позову, 01.11.2019 між Компанією „DDS Limited та Компанією „Sellinger Alliance Ltd було укладено Меморандум про угоду (далі Меморандум), за умовами якого заявник продає компанії „Sellinger Alliance Ltd судно „DDS-101 та судно „DDS-102, вартість яких складає 420000,00 грн.

Пунктами 279-280 Меморандуму передбачено, що будь-який спір, пов`язаний з даною угодою, має бути переданий на вирішення арбітражу Високого суду Лондона.

Згідно з п. 1.1. Додатку №1 до Меморандуму покупці сплачують авансовий платіж в розмірі 10% від загальної суми контракту 42000 дол.США на протязі 3 банківських днів, починаючи з дати підписання даної угоди.

Відповідно до п. 1.2 вказаного Додатку покупці сплачують суму, що залишилась, в розмірі 378000 дол.США протягом 60 банківських днів, починаючи з дати надання продавцями документів на судна „DDS-101, DDS-102, вказаних у п. 2.

У випадку, якщо після спливу 60 банківських днів, починаючи з дати надання продавцями документів на судна, покупці не зможуть оплатити суму, яка зазначена в п. 1.2 даного Додатку, вони сплачують продавцям штраф в розмірі 50000 дол.США.

Пунктом 2 Додатку визначено документи, які надаються продавцями, зокрема, 3 оригінали Купчих («Bill of sales») за формою BIMCOSALE, які свідчать, що судно вільне від обтяжень, іпотек та морської застави, а також від будь-яких інших боргів та претензій.

На виконання умов вказаної угоди 15.01.2020 сторонами складено акти приймання-передачі судна „DDS-101 та судна „DDS-102, а також передано Компанії „Sellinger Alliance Ltd документи на вказані судна.

На підтвердження факту продажу вказаних суден заявником також було надано виписки з реєстру Мальти на підтвердження зняття компанією „DDS Limited вказаних суден із реєстрації.

17.04.2020 Компанія „DDS Limited звернулась до компанії „Sellinger Alliance Ltd із претензією про сплату заборгованості за угодою від 01.11.2019 у розмірі 192294,00 доларів США, з урахуванням здійснених покупцем оплат.

Державна служба річкового транспорту України (Морська адміністрація) листом №4385/05/15-20 від 29.07.2020 повідомила представника Компанії „DDS Limited, що судно „Hron-2 (прапор Словаччини), власником якого є компанія „Sellinger Alliance Ltd, знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту на якірній стоянці, інформація про дату та час планового виходу судна з порту в Морській адміністрації відсутня.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, Компанія „DDS Limited стверджувала про існування у неї чинної морської вимоги до Компанії „Sellinger Alliance Ltd через невиконання покупцем зобов`язань за угодою від 01.11.2019, що є підставою для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на морське судно.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 9 ч. 1 статті 137 вказаного Кодексу передбачено, що позов забезпечується, зокрема, арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4. ст. 137 ГПК України).

Положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 138 ГПК України встановлено, що заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952 (далі Конвенція), ратифікованої згідно із Законом України "Про приєднання України до Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна" від 07.09.2011, морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених нижче пунктів, зокрема, спорів, що стосуються права власності на морське судно.

За положенням п. 2 ст. 1 Конвенції "арешт" означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 2 даної Конвенції судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції з урахуванням положень пункту 4 цієї статті й статті 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "о", "p" або "q" пункту 1 статті 1.

За змістом вказаної статті судно не може бути заарештовано більше одного разу в межах однієї чи більше юрисдикцій будь-якої з Договірних Держав за однією й тією самою морською вимогою одного й того самого позивача.

На судно може бути накладений арешт не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу Договірної Держави, в якій здійснено арешт (ст. 4 названої вище Конвенції).

У частині 2 статті 8 вказаної Конвенції передбачено, що судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 41 КТМ України судно може бути арештоване чи звільнене з-під арешту тільки за рішенням суду, господарського суду або голови Морської арбітражної комісії. Арешт судна означає будь-яке затримання судна або обмеження в його пересуванні, що здійснюються для забезпечення морських вимог, зазначених у статті 42 цього Кодексу, під час перебування судна в морському порту України.

За положеннями п.п. 13, 14 ч. 1 ст. 42 вказаного Кодексу судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, а саме вимога у зв`язку з постачанням продуктів харчування, матеріалів, палива, запасів, обладнання, включаючи контейнери, для експлуатації судна або утримання його; будівництвом, ремонтом, перебудовою або переобладнанням судна.

Будь-яке судно або судна можуть бути арештовані, якщо на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна або суден, вони перебувають у власності особи, яка несе відповідальність за морською вимогою і яка на час виникнення вимоги була власником судна, стосовно якого морська вимога виникла, або фрахтувальником такого судна за бербоут-чартером, тайм-чартером або рейсовим чартером (ч. 2 ст. 43 Кодексу торговельного мореплавства України).

Відповідно до ст. 46 даного Кодексу особа, на вимогу якої судно арештовано, несе відповідальність за будь-які збитки, завдані власнику судна або фрахтувальнику його за бербоут-чартером у результаті необґрунтованого арешту судна або надання надмірного забезпечення морської вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 30 ГПК України справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває або до якого прямує судно, або порту реєстрації судна.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Порядку оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України „Про затвердження Порядку оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту № 430 від 27.06.2013 капітан судна повинен сповістити капітана морського порту про запланований вихід судна з порту завчасно, але не пізніше ніж за 6 годин до запланованого часу виходу. У разі короткочасної (менше 6 годин) стоянки судна в порту повідомлення про вихід повинно надаватися не пізніше ніж за 2 години до виходу судна з порту. Вихід судна оформляється протягом 2 - 3 годин до виходу судна з порту після виконання необхідних процедур портовими властями та контролюючими органами після завершення завантаження і закріплення вантажу. При оформленні виходу судна на ньому обов`язково має бути присутня уповноважена особа Служби. Вихід з порту судна місцевого сполучення, тривалість стоянки якого не перевищує 12 годин, допускається оформляти з дозволу капітана морського порту одночасно з оформленням приходу його в порт.

Згідно з п. 10 Типової технологічної схеми пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України „Питання пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними №451 від 21.05.2012 капітан судна (представник судновласника, морський агент, оператор морського термінала, який обслуговує яхти) заздалегідь, щонайменше за чотири години до приходу або відходу судна, звертається з використанням наявних засобів комунікації до адміністрації порту, підрозділу охорони державного кордону, митного органу та інших контролюючих органів та надає документи, передбачені Конвенцією про полегшення міжнародного морського судноплавства 1965 року, для здійснення прикордонного, митного, санітарного, ветеринарного, фітосанітарного контролю. Контроль, як правило, здійснюється документально у приміщеннях контролюючих органів до прибуття (вибуття) судна до (із) порту. Пунктом 3 частини 3 статті 139 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна подається в письмовій формі і повинна містити розмір та суть морської вимоги, що є підставою для арешту судна.

Отже, пунктом 3 частини 3 статті 139 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна повинна містити розмір та суть морської вимоги, без обов`язковості обґрунтування такого арешту.

Відтак, обґрунтування заявником належним чином необхідності забезпечення позову, не є обов`язковою умовою для задоволення відповідної заяви в силу пункту 3 частини 3 статті 139 ГПК України, про що зауважив Верховний Суд, зокрема у своїй постанові від 18.10.2019 у справі № 915/1301/19.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви Компанії „DDS Limited про вжиття заходів забезпечення позову щодо Компанії „Sellinger Alliance Ltd шляхом накладення арешту на буксир „Hron-2 (прапор Словаччини), власником якого є Компанія „Sellinger Alliance Ltd (Tripolitsas 25B, Limassol, 3086, Cyprus).

Посилання скаржника на те, що судом Констанца, Румунія, прийняте рішення №928/2020 від 17.09.2020, відповідно до якого був накладений арешт на судно штовхач «MELK» та баржі «SA-11» та «ENI-12», які належать названій компанії, не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 3 ст. 3 Конвенції судно не заарештовують, і застава або інший вид забезпечення не надаються більше одного разу в межах однієї чи більше юрисдикцій будь-якої з Договірних Держав за однією й тією самою морською вимогою одного й того самого позивача та, якщо судно було заарештовано в межах однієї з юрисдикцій чи були надані в межах такої юрисдикції застава або інший вид забезпечення для зняття арешту або з метою уникнення можливого арешту, то будь-який наступний арешт цього судна чи будь-якого судна, що належить тому самому власникові, за тією самою морською вимогою того самого позивача буде відмінений, а судно буде звільнене судом чи будь-яким іншим відповідним судовим органом цієї держави, якщо тільки позивач не переконає суд чи інший відповідний судовий орган, що гарантія чи інше забезпечення були остаточно зняті до накладення наступного арешту або що є інша достатня підстава для залишення арешту чинним.

Судова колегія зазначає, що, по-перше, вказане рішення суду Констанца, Румунія, приймалось за заявою Компанії „DDS Limited, яка надійшла 17.09.2020 (як зазначено у даному рішенні), у той час як до Господарського суду Одеської області заява даної компанії надійшла 30.07.2020, тобто раніше, ніж до зазначеного суду Румунії; по-друге, у даному випадку компанія просила накласти арешт на буксир „Hron-2, а у іншій заяві затримати в порту судно штовхач «MELK» та баржі «SA-11» та ENI «SA-12», тобто вжити заходів щодо інших суден, які належать Компанії „Sellinger Alliance Ltd.

Відтак, вказані посилання скаржника є необґрунтованими, так само як і доводи про те, що заявник зазначив різні суми заборгованості, оскільки заяви подані в різний час та в даному випадку спір не розглядається по суті.

Стосовно доводів апелянта про те, що надані ним «Bill of sale» (договори про перехід права власності) підтверджують повну оплату ним барж, то, вищенаведеними умовами Додатку №1 до Меморандуму визначено, що спочатку сплачується авансовий платіж в розмірі 10% від загальної суми контракту 42000 дол.США на протязі 3 банківських днів, починаючи з дати підписання угоди, а сума, що залишилась, в розмірі 378000 дол. США - протягом 60 банківських днів, починаючи з дати надання продавцями документів на судна „DDS-101, DDS-102, вказаних у п. 2, - у тому числі «Bill of sales». Отже, ці Купчі не є належними та допустимими доказами оплати Компанією „Sellinger Alliance Ltd куплених за Меморандумом барж. Будь-яких інших доказів виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за Меморандумом цією компанією не надано.

Таким чином, доводи Компанії „Sellinger Alliance Ltd, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вищевикладеного висновку місцевого господарського суду про виникнення у заявника морської вимоги, розмір і суть якої викладені в письмовій формі відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 139 ГПК України, що є підставою для арешту судна.

За таких обставин судова колегія вважає обґрунтованою ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.08.2020 № 916/2209/20 про вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на що, дану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення як таку, доводи якої не спростовують вищенаведений висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення вказаної заяви, оскільки у заявника виникла морська вимога.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, у тому числі на правничу допомогу, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269-271, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.08.2020 № 916/2209/20 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на судно залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.10.2020.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя В.М. Головей

Суддя С.І. Колоколов