РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2020Справа № 910/5361/20
Суддя Господарського суду міста Києва Данилова М.В., при секретарі судового засідання Бордуновій К.Е., розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження

за позовом Фізичної особи-підприємця Вдовенка Віталія Вікторовича ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 )

до Фізичної особи-підприємця Леськіва Євгена Сергійовича ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 )

про стягнення коштів

за участю представників сторін:

від позивача - Смик Д.П., адвокат;

від відповідача - Чмель І.М., адвокат;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17 квітня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Вдовенка Віталія Вікторовича (позивач) надійшла позовна заява б/н від 09.04.2020 року до Фізичної особи-підприємця Леськіва Євгена Сергійовича (відповідач про стягнення орендної плати за договором оренди та збитків, завданих пошкодженням орендного майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення вимог Договору оренди №0107 від 01.07.2019 року відповідач не сплачує орендну плату та орендоване майно є пошкодженим внаслідок пожежі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2020 року у справі № 910/5361/20 позовну заяву б/н від 09.04.2020 року Фізичної особи-підприємця Вдовенка Віталія Вікторовича до Фізичної особи-підприємця Леськіва Євгена Сергійовича (відповідач про стягнення орендної плати за договором оренди та збитків, завданих пошкодженням орендного майна було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.05.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.06.2020 року.

В підготовчому засіданні 03.06.2020 року було оголошено перерву на 24.06.2020 року.

В підготовчому засіданні 24.06.2020 року було оголошено перерву до 08.07.2020 року.

08.07.2020 року через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.07.2020 року було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 12.08.2020 року.

12.08.2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.09.2020 року.

В судовому засіданні 09.09.2020 року було оголошено перерву на 23.09.2020 року.

В судове засідання 23.09.2020 року з`явились представники сторін.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою підприємцем Вдовенко Віталієм Вікторовичем та Фізичною особою підприємцем Леськів Євгеном Сергійовичем було укладено Договір оренди №0107 від " 01" липня 2019 року щодо передання у тимчасове платне користування побутове приміщення в кількості 2 (двох) шт., кожне побутове приміщення площею 17,5 кв.м., (7000мм х 2500мм х 2900мм). Вартість Об`єкту оренди складає 200 000,00 грн. з ПДВ. а саме 100 000,00 грн. з ПДВ за кожне побутове приміщення.

Побутові приміщення є мобільні споруди контейнерного типу, що не належить до нерухомого майна.

Згідно з п.3.1. Договору, у користування Орендарю строком на шість місяців було передано за Актом приймання-передачі №1 від 01.07.2019 року побутове приміщення ідент.№ 739 та за Актом приймання - передачі №2 від 01.07.2019 року побутове приміщення "Світлий дуб" загальною площею 17,5 кв.м.

Згідно з п. 3.4.Договору,у разі продовження користування Орендарем Об`єктом оренди після закінчення строку оренди, Договір вважається пролонгованим на невизначений строк.

Згідно з п.2.1. Договору. Доставку Об`єкту оренди та повернення з оренди здійснює

Орендодавець.

Згідно з п. 4.1. Договору, Орендна плата за користування Об`єктом оренди складає 7000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1166,67 грн.) за один місяць оренди за 2 (два) побутових приміщення, а саме 3500,00 грн. (у т.ч. ПДВ 583,34 грн.) за кожне побутове приміщення. Орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату що місячно, не пізніше 30-го числа поточного місяця за наступний, на підставі наданого Орендодавцем рахунку-фактури.

Згідно з п. 4.2.Договору вартість транспортних послуг складає 2500,00 грн. (у т.ч. ПДВ 416,67 грн.) за один рейс перевезення одного побутового приміщення, включаючи розвантажувально - навантажувальні роботи на території Орендаря

Але всупереч умовам договору, Орендар порушив умови сплати орендних платежів і 24.02.2020 року Орендодавець направив Орендарю на електронну пошту відповідну претензію щодо сплати орендних платежів.

16.03.2020 року у відповідь на претензію ФОП Вдовенко щодо заборгованості за орендної плати, на електрону адресу надійшов лист за підписом ФОП Леськів Є.С. щодо розірвання договору та повернення приміщень.

24.03.2020 року ФОП Вдовенко В.В. у відповідь направив електронною поштою лист про вивезення приміщень 27.03.2020 року.

Позивач стверджував, що за попереднім погодженням в телефонному режимі, ФОП Вдовенко 27.03.2020 р. направив спецтехніку та менеджера ОСОБА_2. для вивезення приміщень, але зі сторони Орендаря не було забезпечено явку представника для повернення приміщень за актом приймання-передачі. Працівниками ФОП Вдовенко В.В. було виявлено пошкодження одного приміщення, а інше - було знищене внаслідок пожежі.

Таким чином, керуючись п. 5.13. Договору оренди менеджером та водіями Орендодавця було складено акти самостійно, в якому зафіксовано пошкодження, а також зроблено відповідні фото.

30.03.2020 року керуючись п. 5.13. Договору оренди було направлено Орендарю Лист щодо пошкодження об`єкту оренди та сплати збитків, в якому, повідомлено про виявленні пошкодження, загальну суму збитків, розраховану на підставі Додатку №1 до Договору оренди. А також запропоновано в разі незгоди, невідкладно прибути для повторно обстеження пошкоджених приміщень за адресою м Київ, вул. Бориспільська 7.

Але Відповідач не скористався своїм правом та не прибув для повторного обстеження пошкоджених приміщень та не направив свого представника заперечень письмових не надав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Відповідач в свою чергу проти позову заперечував, вказав, що він не підписував договір оренди, що станом на 01.07.2019 року Леськів Є.С не був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а також що не пошкоджував жодне майно позивача.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача, оскільки він не надав жодних доказів на підтвердження того, що ним не було підписано договір оренди, того, що він не користувався майном та не пошкоджував його.

Натомість позивач надав копію Договору оренди №0107 від 01 липня 2019 року, в якому міститься підпис відповідача; копію Акту приймання-передачі приміщення№1 від 01 липня 2019 року, в якому міститься підпис відповідача; копію Акту приймання-передачі приміщення№2 від " 01" липня 2019 року, в якому міститься підпис відповідача; копію листа від ФОП Леськів Є.С., в якому міститься підпис відповідача, а також платіжні доручення, в яких платником є ФОП Леськів Є.В.

Також позивач надав висновок експертизи, відповідно до якої розмір матеріальної шкоди, що завдано внаслідок пошкодження побутового приміщення №557 становить 52 939, 80 грн.

Вказаний висновок відповідає вимогам ст. 98 ГПК України, в якій містяться такі норми: висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідач своїм правом на призначення судової почеркознавчої експертизи не скористався, інших доказів того, що договір ним не укладався не надав.

Суд не бере до уваги Додаток 1 до Договору №0107 від 01.07.2019 року, оскільки не зрозуміло яким чином встановлювали саме такі суми. Позивач не надав на підставі чого було здійснено розрахунок сум до відшкодування.

Згідно зі ст. 759 ЦК України, за договором найму( оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з п. 5.11. Договору при відмові відшкодування вартості втраченого чи пошкодженого Об`єкту оренди питання про стягнення збитку вирішується в судовому порядку.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну J дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його . лі обов`язку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ч.4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 224 Господарського кодексу України визначається, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сїорона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Аналогічні по своїй суті положення стосовно збитків містяться у ст. 22 Цивільного кодексу України.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства (ст. 225 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 5.1. Договору . Орендар несе відповідальність за збереження Об`єкту оренди до моменту повернення його Орендодавцю і в разі його пошкодження зобов`язаний відшкодувати збиток, який стався в період знаходження Об`єкту оренди у Орендаря.

Згідно з п. 5.2. Договору Орендар зобов`язаний після закінчення строку оренди повернути Об`єкт оренди Орендодавцю в чистому вигляді, а саме: стіни, стеля, вікна, підлога повинні бути вимитими, чистими, без будь-яких наклейок та інше. При поверненні Об`єкту оренди в забрудненому стані, Орендар зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 1000 грн. Згідно п. 5.10. Договору У разі крадіжки Об`єкта оренди, вилучення третіми особами, фізичного знищення, пожежі або іншого вибуття з користування Об`єкта оренди, Орендар виплачує Орендодавцю повну суму вартості Об`єкта оренди яка складає; 200 000.00грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) з ПДВ, а саме 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.) з ПДВ за кожне побутове приміщення, не враховуючи орендну плату за користування Об`єктом оренди в 3-х денний термін. Розрахунки за пошкодження, втрату Об`єкта оренди проводяться у м. Києві.

Згідно з п. 5.11. Договору при відмові відшкодовувати вартості втраченого чи пошкодженого Об`єкту оренди питання про стягнення збитку вирішується у судовому порядку.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з п. 5.9. Договору, за прострочення сплати орендних платежів Орендар, згідно ст.ст. 536, 625 ЦК України, сплачує Орендодавцю проценти за користування чужими коштами у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків річних від простроченої суми.

Судом було визнано явку Леськіва Євгена Сергійовича обов`язковою.

Він з`явився в судове засідання, але крім усних заперечень ніяких доказів того, що ним не укладався договір, доказів того, що він не користувався орендованим майном не надав.

Отже, з огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку про те, що відповідач заперечує укладення договору оренди з метою уникнення відповідальності зі сплати орендної плати та відшкодування збитків.

На підставі викладеного вище, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з ч.2 ст. 75 ГПК України відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З системного аналізу вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідачем не надано суду жодних належних доказів на спростування, викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у стягнення 14 000, 00 грн. орендної плати, 1051, 91 грн. 50% річних, 52939, 80 грн. збитків, оскільки вказана сума підтверджена висновком експертизи.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN & OTHERS vs Ukraine) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 509, 617, 625, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 19, 56, 73, 74, 76, 86, 80, 162, 164, 171, 231, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Леськіва Євгена Сергійовича ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Вдовенка Віталія Вікторовича ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) 14 000, 00 грн. орендної плати, 1051, 91 грн. 50% річних, 52939, 80 грн. збитків; 2102, 00 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.10.2020 р. у зв`язку з відпусткою судді Данилової М.В.

Суддя М. В. Данилова