ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2020 р. Справа№ 910/12981/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є. та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 07.10.2020
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТФ-К"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.09.2020

у справі № 910/12981/20 (суддя ЗеленінаН.І.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТФ-К"

про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.09.2020 у справі №910/12981/20 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТФ-К" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТФ-К" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 02.09.2020 у справі №910/12981/20, задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТФ-К" про забезпечення позову, до набрання рішенням законної сили у справі вжити заходи до забезпечення позову, а саме: заборонити Державній митній службі України та її структурним підрозділам (територіальним органам) здійснювати призупинення митного оформлення товарів "Кабеля силового", виробником якого є TELE-FONIKA KABLE S.A. та імпортером/одержувачем Товариство з обмеженою відповідальністю "ТФ-К" з підстав включення до Митного реєстру об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, патенту України №60285 від 10.12.2008 на винахід "Кабель силовий" (номер ОПІВ у митному реєстрі 1537).

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що реєстрація винаходу «Кабель силовий» за патентом України №60285 від 10.12.2008 в Україні та наступне його включення до Митного реєстру об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, порушує основні конституційні основи правопорядку у сфері господарювання та взагалі ставить під сумнів основи економічної конкуренції у вільній демократичній державі, що у свою чергу може призвести до монополії здійснення господарської діяльності ПАТ «Завод Південкабель», що погіршить інвестиційний клімат України. Монопольне становище ПАТ «Завод Південкабель» спричинить підвищення цін на кабель та унеможливить здійснювати купівлю його для малого та середнього бізнесу, що у свою чергу призведе до банкрутства підприємств, в тому числі, ТОВ «ТФ-К» та погіршення економічної ситуації України, яка і так ослабла в умовах світової кризи та пандемії COVID-1. Крім того, невжиття заходів забезпечення позову може спричинити ненадходження митних платежів до державного бюджету внаслідок призупинення митного оформлення певної групи товарів. На думку скаржника, суд першої інстанції не здійснив всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, не врахував жодного доказу, які були надані, не врахував обставин реальної загрози ефективному захисту та відновленню порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

21.09.2020 до Північного апеляційного господарського суду від ПАТ «Завод Південкабель» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позовна вимога позивача до митної служби про зобов`язання виключення з Митного реєстру об`єктів прав інтелектуальної власності патенту № 60285 за порядковим №1537 є похідною від вимоги позивача про визнання патенту №6028 недійсним. Задоволення судом даного клопотання було неприпустимим апріорі - бо фактично до розгляду спору судом «задовольняло» б вимоги позивача, метою позову якого є виключення з Митного реєстру інтелектуальної власності законно внесеного туди об`єкта - винаходу «Кабель силовий» за патентом України №60285. Задоволення судом клопотання позивача до розгляду спору по суті «забороняло» б митній службі виконувати приписи ст. 399 Митного кодексу України щодо призупинення митного оформлення товару - кабелів силових за кодами УКТ ЗЕД № та № на підставі включення до Митного реєстру об`єктів прав інтелектуальної власності чинного патенту №60285 за №1537, що є неприпустимим згідно Конституції України та законодавства України.

06.10.2020 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли письмові пояснення, в яких зазначено про загрозу порушення прав позивача, а також те, що відповідач намагається через адміністративний суд зупинити його господарську діяльність.

07.10.2020 до Північного апеляційного господарського суду від Державної митної служби України надійшли пояснення.

У судове засіданні 07.10.2020 з`явились представник скаржника та представник Державної митної служби України, представники інших учасників справи не з`явивилися.

Всі учасники справи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином направленням на адресу їх місцезнаходження копії ухвали суду від 21.09.2020.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги без участі певних представників сторін, що не з`явилися у судове засідання, так як вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТФ-К" звернулось до господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову шляхом заборони Державній митній службі України та її структурним підрозділам (територіальним органам) здійснювати призупинення митного оформлення товарів "Кабеля силового", виробником якого є TELE-FONIKA KABLE S.A. та імпортером/одержувачем Товариство з обмеженою відповідальністю "ТФ-К" з підстав включення до Митного реєстру об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, патенту України від 10.12.2008 № 60285 на винахід "Кабель силовий" (номер ОПІВ у митному реєстрі 1537).

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що ТОВ "ТФ-К" планує здійснювати поставку "Кабеля силового", виробником якого є TELE-FONIKA KABLE S.A. для виконання взятих на себе зобов`язань за договорами, укладеними з Акціонерним товариством "Теле-Фоніка Каблє" (Польща) та з іншими вітчизняними суб`єктами господарювання. Однак, реєстрація в Митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно закону, патенту України від 10.12.2008 №60285 на винахід "Кабель силовий" (номер ОПІВ у митному реєстрі 1537) може зупинити або обмежити повністю здійснення господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "ТФ-К".

Заявник зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може спричинити ненадходження митних платежів до Державного бюджету внаслідок призупинення митного оформлення певної групи товарів.

За оскаржуваною ухвалою, відмовляючи в задоволенні вищевказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали позовної заяви не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також не містять беззаперечних даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів забезпечення позову.

Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступе.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано правову позицію, викладену у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне тільки через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Обраний спосіб забезпечення позову повинен співвідноситься з предметом зустрічного позову, а, отже, мати зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому захід до забезпечення позову спроможний забезпечити ефективний захист порушених прав, у разі задоволення позову.

При цьому задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову повина забезпечувати збалансованість інтересів сторін, не тільки позивача, а і відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що заявником не додано суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, оскільки саме лише припущення заявника, що реєстрація в Митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності патенту України №60285 від 10.12.2008 на винахід "Кабель силовий" може зупинити або обмежити повністю здійснення господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "ТФ-К" без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.

Існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам ті інтересам позивача у разі невжиття відповідних заходів забезпечення позову суду апеляційної інстанції не доведено.

Заявником у заяві про забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких підстав, суд зазначає, що матеріали оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 02.09.2020 у даній справі не містять належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також не містять даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів забезпечення позову.

Крім того, доводи заявника, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може спричинити ненадходження митних платежів до Державного бюджету внаслідок призупинення митного оформлення певної групи товарів, ніяким чином не стосується прав чи інтересів самого заявника.

У заяві ТОВ "ТФ-К" зазначив, що лише планує здійснити поставку кабелю силового. Заявник лише припускає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може зупинити або обмежити діяльність заявника. При цьому, на запитання суду представник заявника зазначив, що ТОВ "ТФ-К", крім поставки «кабеля силового», виробником якого є TELE-FONIKA KABLE S.A., здійснює іншу господарську діяльність. Представник Державної митної служби України зазначила в судовому засіданні 07.10.2020 про завершення 20.08.2020 митного оформлення товарів «кабеля силового», виробником якого та імпортером є TELE-FONIKA KABLE S.A. за митною декларацією № UA1000060/2020/385704 від 21.07.2020, про що, крім іншого, вказано у поясненнях Державної митної служби України, поданих до суду 07.10.2020.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів скаржника, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТФ-К" про вжиття, визначених ним заходів забезпечення позову, не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд першої інстанції міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову із врахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, не тільки заявника, але й ПАТ "Завод Південькабель"(власника патенту, який оскаржується заявником за позовною заявою, яка подана до суду разом із вказаною заявою про забезпечення позову).

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що з вимог процесуального закону, які регулюьб підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; оскаржувану ухвалу суду першої інстанції у даній справі - без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТФ-К" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 02.09.2020 у справі №910/12981/20 залишити без змін.

Матеріали оскарження у справі №910/12981/20 направити до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбаченні ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст виготовлено 09.10.2020.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді А.А. Верховець

В.О. Пантелієнко