ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2020 р. Справа№ 910/12769/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Коробенка Г.П.

при секретарі судового засідання: Вороніній О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Пронюк В.Я. довіреність №14-190 від 17.05.19

від відповідача: не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 (повний тест складено 10.02.2020)

у справі №910/12769/19 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Приватного підприємства "Гарант Енерго М", м. Київ

про стягнення 19 780 413,43 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Гарант Енерго М" (далі - ПП "Гарант Енерго М", відповідач) про стягнення 19 780 413,43 грн, з яких пеня у розмірі 11 700 058,61 грн, 2 212 661,04 грн 3% річних та 5 867 693,78 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.09.2016 між позивачем та ТОВ "Енергія - Новий Розділ" було укладено Договір №5093/1617-ТЕ-21/ПТ постачання природного газу, на виконання якого позивач передав у власність ТОВ "Енергія - Новий Розділ" природний газ на суму 371 634 310,01грн. В подальшому, 24.09.2018, між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та відповідачем укладено Договір управління майном, зареєстрований в реєстрі за №7508 (далі - Договір управління майном), за умовами якого відповідачу передано на строк, визначений у п. 1.2 розділу 1 цього Договору майно, належне ТОВ "Енергія - Новий Розділ", як єдиний майновий комплекс (активи) в управління. У зв`язку з викладеним, оскільки ТОВ "Енергія - Новий Розділ" здійснювало оплату за переданий йому природний газ з порушенням умов Договору №5093/1617-ТЕ-21/ПГ постачання природного газу від 20.09.2016, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача на підставі Договору пеню, а також 3% річних та інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.01.2020 у справі №910/12769/19 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки за умовами п. 1.3 Договору управління майном, правонаступництва в частині зобов`язань за боргами власника активів не відбулось, а тому відповідач не повинен сплачувати позивачу, в тому числі пеню, 3% річних та інфляційні втрати внаслідок неналежного виконання ТОВ "Енергія - Новий Розділ" своїх грошових зобов`язань за Договором постачання природного газу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування зазначених вимог скаржник стверджує, що місцевий господарський суд не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що містяться в ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" та допустив порушення норм процесуального права, а саме ст. ст. 73, 74, 77, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення у даній справі.

На думку позивача, ч. 3 ст. 22 Закон України "Про теплопостачання" є імперативною нормою, тому не містить відповідних умов (вимог) та не потребує наявності згоди (волі) суб`єкта господарювання, якому надано в користування майно з вироблення теплової енергії на правонаступництво та залежність правонаступництва від наявності компенсаторних механізмів стягнення боргу зі споживачів. Не містить таких умов (вимог) щодо правонаступництва й інше чинне законодавство України.

Як убачається із змісту ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" держава запровадила механізм переходу боргових зобов`язань від одного суб`єкта господарювання до іншого та поставила перехід боргових зобов`язань в пряму залежність від зміни користувача (орендаря, концесіонера, управителя тощо) обладнання з вироблення теплової енергії, зазначивши, що боргові зобов`язання суб`єкта господарювання, що виникли у нього перед третіми особами внаслідок вироблення теплової енергії на відповідному обладнанні, є нерозривними з обладнанням та переходять разом з цим обладнанням до нового користувача (орендаря, концесіонера, управителя тощо) обладнання з вироблення теплової енергії.

Факт надання в користування майна з вироблення теплової енергії відповідачу підтверджено документально (Договір управління майном) та визнано відповідачем (лист від 19.10.2018 №19/10-18), що є законодавчо визначеною підставою для виникнення матеріального правонаступництва у відповідача за борговими зобов`язаннями ТОВ "Енергія-Новий Розділ" з оплати спожитих енергоносіїв перед позивачем, що виникли у результаті використання майна з вироблення теплової енергії, і таке матеріальне правонаступництво відбулось з моменту надання відповідачу в користування майна з вироблення теплової енергії, у зв`язку з чим замінився боржник у зобов`язанні.

При цьому, позивач вважає, що посилання місцевого господарського суду в оскаржуваному рішення на п. 1.3 Договору управління майном, відповідно до якого відповідач отримав в управління лише активи (майно з вироблення теплової енергії) та не несе зобов`язань по боргам власника активів (ТОВ "Енергія-Новий Розділ"), є необґрунтованими, оскільки вказана умова Договору не нівелює приписи ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання", яка має вищий пріоритет порівняно з умовами Договору управління майном.

Крім того, позивач звернув увагу в апеляційній скарзі на те, що з моменту укладення Договору управління майном відповідач отримав не тільки майно в управління, а і право вимога за усіма договорами ТОВ "Енергія-Новий Розділ", в тому числі і до споживачів теплової енергії за боргами, накопиченими перед ТОВ "Енергія-Новий Розділ".

Аргументуючи свої доводи позивач послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27.06.2018 у справі №23/5009/3283/11, від 11.09.2018 у справі №922/1362/17, від 19.10.2018 у справі №3/146, від 06.09.2018 у справі №35/344-07 за подібних обставин справи, які не були прийняті судом першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/12769/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А. (доповідач у справі), суддів Коробенко Г.П. та Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано апелянту строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, з урахуванням приписів п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 540-ІХ від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних в ухвалі недоліків у встановлений судом строк, апеляційну скаргу буде повернуто.

На виконання вимог ухвали суду від 13.04.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду заявником усунуто недоліки апеляційної скарги та 27.04.2020 подано докази сплати судового збору в сумі 445 060,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2020 поновлено АТ "НАК "Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 у справі №910/12769/19, справу призначено до розгляду на 02.07.2020.

У судовому засіданні 02.07.2020 розгляд справи відкладено на 28.07.2020, про що постановлено відповідну ухвалу.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2020, справу №910/12769/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою від 27.07.2020 вищезазначеною колегією прийнято до свого провадження апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 у справі №910/12769/19, справу призначено до розгляду (з урахуванням ухвали від 07.08.2020) на 21.09.2020.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2020, справу №910/383/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П. та Козир Т.П.

Зазначеною колегією суддів ухвалою від 21.09.2020 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 у справі №910/12769/19, розгляд справи призначено на 06.10.2020.

Явка представників сторін.

06.10.2020 у судове засідання з`явився представник позивача, вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційний господарський суд вимоги апеляційної скарги задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 у справі №910/12769/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання 06.10.2020 не з`явився, про поважність причин нез`явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

За приписами частини першої ст. 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain") від 07.07.1989).

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається із матеріалів справи, 20.09.2016 між АТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ТОВ "Енергія-Новий Розділ" (споживач) укладено Договір постачання природного газу № 5093/1617-ТЕ-21/ПТ (далі - Договір постачання), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1 Договору постачання).

На виконання умов Договору постачання, позивач передав у власність споживача природний газ на суму 371 634 310,01 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 6.1 Договору постачання оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2 Договору постачання визначено, що уразі невиконання ТОВ "Енергія-Новий Розділ" зобов`язань, передбачених п. 6.1 цього Договору, він сплачує постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Як стверджує позивач, оплату за переданий природний газ ТОВ "Енергія-Новий Розділ" здійснювало з порушенням строку, визначеного п. 6.1 Договору.

В подальшому, 24.09.2018 між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство) та ПП "Гарант Енерго М" (відповідачем) було укладено Договір управління майном, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В., зареєстрований в реєстрі за номером 7508 (далі - Договір управління майном), за умовами якого установник управління передає управителеві на строк, визначений у пункті 1.2 розділу 1 цього Договору, майно належне ТОВ "Енергія - Новий Розділ", як єдиний майновий комплекс (далі - активи) в управління, а управитель приймає в управління активи та зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління активами.

За умовами пп.1.1.1.1 п.1.1.1 Договору управління активами управитель (відповідач) приймає в управління такі активи: нерухоме майно, технічне обладнання та устаткування, рухоме майно.

Згідно пп. 1.1.1.2 п.1.1.1 Договору управління на час управління активами до відповідача переходять, в тому числі, але не виключно права та/або обов`язки щодо, зокрема, провадження господарської діяльності з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії.

Строк управління активами: з дня укладення цього Договору до дня надходження у письмовій формі повідомлення від установника управління про припинення цього Договору у разі скасування арешту прийнятих в управління активів або їх конфіскації, спеціальної конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави; або до іншого строку у разі настання випадків визначених у розділі 6 цього Договору; або до 24.09.2019, або до іншої дати погодженої сторонами (п.1.2 Договору).

За змістом п. 1.3 Договору управління управитель (відповідач) отримує в управління лише активи згідно з цим договором, та не несе зобов`язань по боргам власника активів, в тому числі тих, які можуть виникати у майбутньому. Управитель отримує право вимоги за усіма договорами власника активів, які виникли в минулому і можуть виникати в майбутньому протягом терміну дії даного Договору.

Оскільки, за твердженням позивача, відповідач листом № 19/10-18 від 19.10.2018 визнав заборгованість ТОВ "Енергія - Новий Розділ", що виникла, в тому числі і за Договором №5093/1617-ТЕ-21/ПТ від 20.09.2016 в розмірі 19 810 305,64 грн, однак добровільно її не сплатив, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення пені в сумі 11 700 058,61 грн, нарахованої у відповідності до п. 8.2 Договору постачання, 2 212 661,04 грн 3% річних та 5 867 693,78 грн інфляційних втрат, що в загальній сумі складає 19 780 413,43 грн, з відповідача як правонаступника ТОВ "Енергія - Новий Розділ" за умовами Договору управління майном.

Отже, спір у даній справі стосується стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ "Енергія - Новий Розділ" зобов`язань за умовами Договору постачання природного газу №5093/1617-ТЕ-21/ПТ від 20.09.2016 щодо оплати отриманого природного газу з ПП "Гарант Енерго М", якому передано Національним агентством в управління майно з вироблення теплової енергії, належне ТОВ "Енергія - Новий Розділ".

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Вирішуючи даний спір необхідним є встановлення наявності правових підстав (обставин) вибуття однієї особи (ТОВ "Енергія - Новий Розділ") з матеріального правовідношення, яке виникло на підставі Договору постачання, та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника (ПП "Гарант Енерго М"), що має підтверджуватися належними та допустимими доказами.

Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (ч. 2 ст. 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (ст. 1216 ЦК України), завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (ч. 1 ст. 104, ст. ст. 106-109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації (п. п. 37-38, 40-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №910/5953/17).

Натомість правонаступництво може бути універсальним або частковим (сингулярним). За універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) переходять усі права і обов`язки того суб`єкта, якому вони належали раніше. За часткового (сингулярного) правонаступництва від одного до іншого суб`єкта переходять лише окремі права і обов`язки (постанова Верховного Суду від 21.08.20218 у справі №2/223/09).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч. 6 ст. 11 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Іншими словами, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (ч. 3 ст. 656 ЦК України), дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України), факторингу (глава 73 ЦК України), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (ч. 1 ст. 104 ЦК України) чи спадкування (ст. 1216 ЦК України). Якщо означена заміна є неможливою внаслідок того, що правовідношення не допускає правонаступництва, таке правовідношення припиняється (ст. ст. 608, 609, 1219 ЦК України). Зобов`язання припиняється і тоді, коли правовідношення допускає правонаступництво, боржник був замінений правонаступником, але до останнього кредитор не заявив вимогу у визначений законом строк (висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ч. 1 ст. 598 і ч. 4 ст. 1281 ЦК України, сформульований у постановах від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц (пункти 59-62), від 13.03.2019 у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5), від 01.04.2020 у справі №520/13067/17 (пункт 39).

Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (ст. 520 ЦК України). Крім випадків, коли заміна кредитора не допускається (ст. 515 ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України) чи правонаступництва (п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України), яке за змістом тієї ж частини є універсальним. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Тобто, правонаступництво прав чи обов`язків юридичної особи (кредитора або боржника) можливе і без правонаступництва юридичної особи у випадках заміни сторони у зобов`язанні.

Правовою підставою для здійснення правонаступництва позивач вказав ч.3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання".

Частиною 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що у разі якщо суб`єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб`єкт стає правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Отже, зазначена норма передбачає особливий вид правонаступництва, однією з умов якого визначено надання в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісного майнового комплексу (індивідуально визначеного майна) саме з вироблення теплової енергії.

Іншою особливістю ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" є те, що її положення передбачають правонаступництво боргових зобов`язань з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, а не штрафних санкцій за неналежне виконання грошових зобов`язань.

Як убачається із матеріалів справи, відповідач отримав в управління активи (нерухоме майно, технічне обладнання та устаткування, рухоме майно), як єдиний майновий комплекс, що належить ТОВ "Енергія - Новий Розділ", для провадження господарської діяльності з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії на підставі Договору управління майном, укладеного з Національним агентством 24.09.2018.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" (тут і надалі - в редакції чинній на час укладення Договору про управління майном) Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року. Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються Національному агентству не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора.

За приписами ст. 21 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" управління рухомим та нерухомим майном здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління (ч.1). Активи, зазначені у частині першій цієї статті, прийняті Національним агентством в управління, підлягають оцінці, яка здійснюється визначеними за результатами конкурсу суб`єктами оціночної діяльності, та передачі в управління визначеним за результатами конкурсу юридичним особам або фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі. Управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 2). Управління активами, зазначеними у частині першій цієї статті, здійснюється на умовах ефективності, а також збереження та збільшення їх вартості. Управитель має право на плату (винагороду), а також на відшкодування необхідних витрат, зроблених ним у зв`язку з управлінням активами, що відраховуються безпосередньо з доходів від використання прийнятих в управління активів. Управитель не має права відчужувати активи, прийняті ним в управління. Дія договору про управління активами припиняється у разі скасування арешту прийнятих в управління активів або їх конфіскації, спеціальної конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави. Ці та інші умови управління активами зазначаються в договорі між Національним агентством та управителем (ч.3).

Отже, вищезазначена норма Закону передбачає саме договірний характер правовідносин щодо управління активами між Національним агентством та управителем.

Як передбачено умовами укладеного відповідачем з Національним агентством Договору управління майном, управитель (відповідач) не несе зобов`язань по боргам власника активів, в тому числі тих, які можуть виникати у майбутньому (п.1.3 Договору управління майном).

З огляду на зміст вказаного пункту Договору управління майном, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що до відповідача як правонаступника не перейшов обов`язок з погашення боргів власника активів - ТОВ "Енергія - Новий Розділ".

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що зазначений Договір управління майном не містить доказів того, що на час укладення даного Договору у ТОВ "Енергія - Новий Розділ" були наявні боргові зобов`язання перед АТ "НАК "Нафтогаз України" з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з транспортування і постачання, що виникли до дати прийняття активів в управління відповідачем, як не передбачає і того, що саме відповідач їх погашає та в якому порядку і за рахунок яких коштів. Тобто, Договір управління майном не передбачає умов, які були б погоджені сторонами щодо переведення боргу попереднього виробника теплової енергії на відповідача, розміру, підстав виникнення, строку та джерел погашення такого боргу.

Передбачені пунктом 1.3 Договору управління майном умови щодо отримання відповідачем права вимоги за усіма договорами власника активів (ТОВ "Енергія - Новий Розділ"), які виникли в минулому і можуть виникати в майбутньому протягом дії Договору управління майном, не можуть свідчити про те, що відповідач автоматично отримав зобов`язання здійснювати погашення боргів ТОВ "Енергія - Новий Розділ" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" за рахунок коштів, одержаних від погашення дебіторської заборгованості, яка виникла при експлуатації цих активів до моменту їх передачі відповідачу.

При цьому, апеляційний господарський суд також звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є стягнення з ПП "Гарант Енерго М" за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання ТОВ "Енергія - Новий Розділ" відповідно до Договору постачання, укладеного між ним та АТ "НАК "Нафтогаз України", додаткових нарахувань: пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки суму основного боргу ТОВ "Енергія - Новий Розділ" перед позивачем погасило.

В той же час, положення ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання", на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, передбачають правонаступництво боргових зобов`язань з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, тобто основного боргу, а не штрафних санкцій за неналежне виконання грошових зобов`язань.

Поряд з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне врахувати, що пеня є одним із видів цивільної відповідальності, яку учасник господарських відносин несе у разі невиконання або неналежного виконання ним господарського зобов`язання. Інфляційні нарахування та три відсотки річних є видом цивільної відповідальності за порушення грошового зобов`язання та є способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання зобов`язання чи порушення правил здійснення діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

За загальним правилом покладення обов`язку боржника на третю особу є можливим лише за волею такої особи або в результаті універсального правонаступництва (переходу прав та обов`язків).

У даній справі передача Національним агентством в управління цілісного майнового комплексу для вироблення теплової енергії, на який накладено арешт у кримінальному провадженні, відбулась у порядку, визначеному Законом України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів", на підставі Договору управління майном, у якому не передбачено переведення боргів попереднього користувача комплексу на нового, що свідчить про відсутність волевиявлення управителя (відповідача) на прийняття боргів ТОВ "Енергія - Новий Розділ".

Крім того, позивач, звертаючись із позовом у даній справі, не надав доказів в підтвердження того, що ПП "Гарант Енерго М" фактично стало правонаступником за кожною із заявлених позовних вимог (штрафними санкціями та додатковими нарахуваннями) і в конкретних сумах, ні доказів того, що ці боргові зобов`язання обліковувалися у його бухгалтерському обліку відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що положення ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки суперечить справедливому застосуванню норми права як елементу верховенства права.

Отже доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про помилковість тлумачення судом першої інстанції приписів ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" відхиляються.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не бере до уваги посилання позивача на правові висновки щодо застосування ст. 22 Закону України "Про теплопостачання", викладені в постановах Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №23/5009/3283/11, від 11.09.2018 у справі №922/1362/17, від 19.10.2018 у справі №3/146, від 06.09.2018 у справі №35/344-07, оскільки обставини та суб`єктний склад зазначених справ зі справою, що розглядається, є різними, що виключає можливість їх застосування судом апеляційної інстанції до даної ситуації.

Твердження апелянта про наявність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з визнанням заборгованості відповідачем, що оформлена листом № 19/10-18 від 19.10.2018, спростовуються умовами п. 1.3 Договору управління майном від 24.09.2018, який в судовому порядку недійсним не визнано.

З огляду на встановлені обставини, апеляційна скарга АТ "НАК "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає, скаржником не доведено неправильного застосування судом першої інстанції норми матеріального права та допущення порушень норм процесуального права як необхідної передумови для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на АТ "НАК "Нафтогаз України".

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 у справі № 910/12769/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 у справі № 910/12769/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/12769/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 12.10.2020.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

Г.П. Коробенко