ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2023/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.

секретар судового засідання Овчар А.С.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Данубіус (вх. №2-3756/20 від 18.09.2020) про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документу у справі №916/2023/19

за позовом: Державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ (вул. Придунайська, 2, м. Вилкове, Кілійський район, Одеська обл., 68355)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Данубіус (вул. Захаріаді Олександра, буд.68, м. Ізмаїл, Одеська обл., 68600)

про стягнення 362209,79 грн,

за участю представників учасників справи:

від стягувача: Мартинюк Ю.М.; Залевська І.В.; Колесніченко Б.В.;

від боржника (заявника): Оксюта В.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.10.2019 позов Державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 262005,69 грн, пеню в сумі 24737,79 грн, штраф у сумі 28620,36 грн, 3% річних в сумі 4646,02 грн, інфляційні нарахування в сумі 19006,50 грн та судовий збір в сумі 6071,62 грн.

14.11.2019 на виконання вищевказаного рішення судом було видано відповідний наказ.

18.09.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю Данубіус надійшла заява, згідно якої відповідач просить суд визнати наказ Господарського суду Одеської області від 14.11.2019 у справі №916/2023/19 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви боржник посилається на те, що під час примусового виконання рішення суду у цій справі з відповідача було стягнуто кошти в розмірі 15822,48 грн, з яких 14139,53 грн зараховано на користь позивача. Крім цього, як зазначив відповідач, на підставі договору цесії від 15.09.2020, укладеного між ТОВ «Данубіус» та ТОВ «ДСК», до відповідача перейшло право вимоги грошового боргу до ДП «МТП Усть-Дунайськ» в розмірі 800000,00 грн, при цьому грошові вимоги на вказану суму є безспірними, оскільки визнані стягувачем та погоджені шляхом підписання мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.01.2010 у справі №23/6-09-171. Як пояснив боржник, заявою від 16.09.2020 №Д/081 він повідомив стягувача про зарахування взаємних однорідних вимог, в якій відповідно до ст.ст. 202-205, 601 ЦК України проінформував позивача про односторонній правочин щодо зарахування взаємних однорідних грошових вимог у розмірі 679794,02 грн, в тому числі заборгованості у розмірі 330948,45 грн за рішенням суду у цій справі. За цих обставин, боржник вважає, що наразі наказ суду від 14.11.2019, виданий на примусове виконання рішення у справі №916/2023/19, є повністю виконаним, обов`язок боржника відсутній, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 21.09.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Данубіус про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Одеської області від 14.11.2019 у справі №916/2023/19, було прийнято до розгляду; розгляд заяви було призначено на "28" вересня 2020 о 17:00.

28.09.2020 від позивача до канцелярії суду надійшли письмові пояснення щодо вищевказаної заяви відповідача, в яких позивач наголосив на відсутності підстав для її задоволення, зазначивши, що односторонній правочин відповідача про зарахування взаємних однорідних грошових вимог є недійсним в силу закону, оскільки укладений за відсутності згоди органу приватизації позивача відповідно до ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

В судовому засіданні представник боржника повністю підтримав вищевказану заяву про визнання наказу суду у цій справі таким, що не підлягає виконанню, та просив суд її задовольнити. Представники стягувача щодо задоволення заяви заперечували, просили суд відмовити відповідачу у її задоволенні.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Данубіус за вх. №2-3756/20 від 18.09.2020 про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Одеської області від 14.11.2019 у справі №916/2023/19, суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як було встановлено судом та визнано сторонами, відповідачем частково було виконано наказ суду від 14.11.2019 у цій справі, а саме сплачено на користь позивача заборгованість в розмірі 14139,53 грн. Приймаючи до уваги, що обов`язок боржника за наказом Господарського суду Одеської області від 14.11.2019 у справі №916/2023/19 є частково виконаним, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання цього виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 14139,53 грн.

Водночас, вирішуючи питання щодо визнання таким, що не підлягає виконанню наказу суду від 14.11.2019 у справі №916/2023/19 в частині стягнення з відповідача коштів в розмірі 330948,45 грн, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача в цій частині, з огляду на таке.

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.01.2010 у справі № 23/6-09-171, з врахуванням ухвали суду у цій справі від 24.02.2010, було затверджено мирову угоду, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дунайська стівідорна компанія» та Державним підприємством Морський торговельний порт Усть-Дунайськ, за умовами якої, зокрема, ДП «МТП Усть-Дунайськ» визнало суму заборгованості перед ТОВ «Дунайська стівідорна компанія» по ремонтним роботам на правпричалі №2 і будівництву плавучої установки на плав причалі №2 у розмірі 800000,00 грн та зобов`язалось сплатити на користь ТОВ «Дунайська стівідорна компанія» заборгованість в розмірі 800000,00 грн відповідними платежами строком до 25.01.2012.

Як пояснив відповідач та вказане не заперечувалось позивачем, умови вищевказаної мирової угоди щодо сплати коштів станом на цей час виконано не було, докази примусового виконання даної ухвали суду в матеріалах справи відсутні.

15.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дунайська стівідорна компанія» (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Данубіус» (цесіонарій) було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії). Згідно з п.1 договору цедент відступив, а цесіонарій прийняв право вимоги грошового боргу у Державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ по грошовим зобов`язанням на загальну суму 800000,00 грн, які виникли у ДП «МТП Усть-Дунайськ» перед ТОВ «ДСК» за виконання ремонтних робіт на правпричалі №2 та будівництво плавучої установки на плав причалі №2, та яка визнана ДП «МТП Усть-Дунайськ» шляхом укладення мирової угоди від 15.01.2010 у справі №23/6-09-171, затвердженої ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.01.2010, з врахуванням ухвали про виправлення описки від 24.02.2010.

Про відступлення права вимоги на підставі вищевказаного договору позивач був повідомлений шляхом вручення 16.09.2020 відповідного повідомлення від 15.09.2020 №ДСК-10.

16.09.2020 відповідачем було вручено позивачу заяву від 16.09.2020 №Д/081, згідно з якою відповідач, враховуючи отримання права вимоги грошового боргу на підставі вищевказаного договору цесії, згідно з ст. 601 ЦК України в односторонньому порядку зарахував зустрічні однорідні (грошові) вимоги у розмірі 679794,02 грн в рахунок погашення наявної перед позивачем заборгованості, з яких 330948,45 грн заборгованості за наказом Господарського суду Одеської області від 14.11.2019 у справі №916/2023/19.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Між цим, статтею 602 ЦК України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4 1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 203 ГК України передбачено, що господарське зобов`язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною. У разі якщо зобов`язана сторона належним чином виконала одне з двох або кількох зобов`язань, щодо яких вона мала право вибору (альтернативне зобов`язання), господарське зобов`язання припиняється виконанням. Господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Господарське зобов`язання може бути припинено зарахуванням страхового зобов`язання, якщо інше не випливає з закону або змісту основного чи страхового зобов`язання. Не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (частки) господарського товариства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації об`єкта приватизації відповідно до частини шостої цієї статті без згоди органів приватизації такі підприємства (товариства), їх уповноважені органи управління не мають права, зокрема, щодо правочинів та/або господарських зобов`язань щодо відступлення права вимоги та/або зарахування зустрічних однорідних вимог, факторингу, правочинів та/або господарських зобов`язань, предметом яких є переведення боргу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 19.08.2020 у справі № 911/2560/19 Верховний Суд зазначив, що вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей. При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Крім цього, у постанові від 21.06.2018 по справі № 917/1862/16 Верховний Суд вказав, що заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов`язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов`язання (наприклад, за відсутністю зобов`язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 203 Господарського кодексу України, статтею 602 Цивільного кодексу України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов`язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Між цим, з вищевказаних норм законодавства вбачається, що зобов`язання з оплати заборгованості може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 ЦК України, та за відсутності обставин, передбачених ст. 602 ЦК України та ст.203 ГК України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Так, боржник в односторонньому порядку заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог в рахунок погашення заборгованості перед позивачем в розмірі 330948,45 грн, при цьому, підставою для здійснення такого правочину відповідачем визначено те, що він на підставі вищевказаного договору цесії є новим кредитором перед позивачем за зобов`язаннями останнього в розмірі 800000,00 грн. Відповідач наполягає на тому, що заборгованість позивача перед ТОВ «ДСК» є безспірною, оскільки визнана самим позивачем під час укладення мирової угоди у справі № 23/6-09-171.

Разом з цим судом встановлено, що мирова угода, укладена між позивачем та ТОВ «ДСК» в межах справи № 23/6-09-171, передбачає умови погашення заборгованості до 25.01.2012, натомість відповідачем не доведено суду, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог подана ним в межах строку позовної давності, який за загальним правилом встановлений тривалістю у три роки, що в свою чергу свідчить про недоведеність відповідачем відсутності обставин, передбачених ст. 602 ЦК України та ст.203 ГК України.

Крім цього, відповідачем при заявленні про зарахування зустрічних однорідних вимог не враховано вимоги Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», зважаючи, що Фондом державного майна України згідно наказу від 03.12.2019 №1240 було прийнято рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу ДП «МТП «Усть-Дунайськ». Суд відзначає, що матеріали справи не містять доказів попереднього погодження з органом приватизації укладення правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог щодо заборгованості перед позивачем, а про необхідність такого погодження заявляє стягувач та вказує про нікчемність даного правочину боржника, а тому з цього приводу суд враховує викладені Верховним Судом висновки у постанові від 21.06.2018 по справі №917/1862/16 та зазначає, що відповідач не позбавлений права звернутись до суду з відповідним позовом про захист своїх прав у цих відносинах.

Крім цього, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції станом на 25.01.2010, відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 19 цього Закону у виконавчому документі повинні бути зазначені: 1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ; 2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ; 3) найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання чинності рішенням; 6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається зі змісту мирової угоди, укладеної між ДП «МТП Усть-Дунайськ» та ТОВ «ДСК», яка затверджена ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.011.2010 у справі №23/6-09-171, з врахуванням ухвали суду у цій справі від 24.02.2010 про виправлення описки, мирова угода не містить обов`язкових реквізитів виконавчого документу згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент її укладення, зокрема, строку пред`явлення до виконання. Крім цього, як було встановлено судом з пояснень представника відповідача, станом на час розгляду судом заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відповідач не є учасником справи № 23/6-09-171, а також виконавчого провадження щодо виконання ухвали суду від 25.01.2020 у даній справі.

З врахуванням вищевказаних обставин, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю Данубіус про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документу у справі №916/2023/19 підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Данубіус на користь Державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ заборгованості в сумі 14139,53 грн.

Керуючись ст. ст. 234, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Данубіус за вх. №2-3756/20 від 18.09.2020 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документу у справі №916/2023/19 задовольнити частково.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню частково наказ Господарського суду Одеської області від 14.11.2019 у справі №916/2023/19 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Данубіус (вул. Захаріаді Олександра, буд.68, м. Ізмаїл, Одеська обл., 68600, ) на користь Державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ (вул. Придунайська, 2, м. Вилкове, Кілійський район, Одеська обл., 68355, ) заборгованості в сумі 14139,53 грн.

3. У задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Повну ухвалу складено 05.10.2020.

Ухвала набрала законної сили 28.09.2020 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Суддя Д.О. Бездоля