ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2020 р. Справа№ Б24/081-12

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Яковлєва М.Л.

Полякова Б.М.

за участю секретаря судового засідання Брунько А.І.;

за участю представників:

від СТОВ "Юнайтед Гроуверс": Зоріна О.В. (довіреність б/н від 15.07.2020)

Кулик В.О. - особисто

розглянувши матеріали апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс"

на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2020

у справі № Б24/081-12 (суддя Лопатін А.В.)

за первісним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс", Київська область, Броварський район, с. Рожни

до Громадянина ОСОБА_1 , м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2

про стягнення 187699,90 грн.

за зустрічним позовом Громадянина ОСОБА_1

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс"

про зобов`язання вчинити дії

в межах провадження у справі № Б24/081-12 про банкрутство СТОВ "Юнайтед Гроуверс"

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київській області від 15.07.2020 у справі № Б24/081-12 в задоволенні первісного позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" до громадянина ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про стягнення 187699,90 грн. відмовлено; в задоволенні зустрічного позову громадянина ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" про зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 10.09.2020 (заявником оскаржується судове рішення за первісним позовом), а тому просить суд:

- апеляційну скаргу СТОВ "Юнайтед Гроуверс" задовольнити;

- рішення Господарського суду Київській області від 15.07.2020 у справі № Б24/081-12 скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення має місце порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, а тому останнє повинно бути скасоване та ухвалене нове - про задоволення позову.

Так апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначив що позивач довів, що відповідач - особа, що набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), одержала доходи від цього майна, а тому зобов`язана відшкодувати всі доходи які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Так, зокрема обов`язок відповідача відшкодувати всі доходи одержані від безпідставно набутого майна підтверджено тим, що за відсутності орендних відносин, відповідач, на підставі акта приймання-передачі земельних ділянок по договору суборенди від 19.07.2018 передав земельні ділянки третім особам за плату у сумі 167 700 грн.

Вказане вище підтверджено розпискою ОСОБА_1 від 20.07.2012 р. з паспортними даними, переліком кадастрових номерів земельних ділянок та суми отриманих коштів за передачу вказаної землі в суборенду наданою ОСОБА_3 . Останній представив слідству у кримінальному провадженні №0001375 цю розписку, як доказ, правомірного, на його думку, використання ним спірної земельної ділянки СТОВ "Юнайтед Гроуверс" та здійснення повних розрахунків за суборенду з ОСОБА_1 в сумі 167 700 грн.,що повністю співпадає з сумою за суборенду, яка вказана у підписаному між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договорі суборенди.

Апелянт зазначає що суд першої інстанції погодився з усіма доводами позивача щодо відсутності у відповідача права, як оренди так права передачі земельних ділянок, що належать позивачеві на праві власності в суборенду, однак відмовив у позові про стягнення з відповідача доходу, одержавного від використання майна без достатніх правових підстав.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 17.09.2020 апеляційну скаргу Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Верховець А.А., судді - Яковлєв М.Л., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 у справі № Б24/081-12 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2020 у справі № Б24/081-12; апеляційну скаргу призначено до розгляду на 06.10.2020; роз`яснено сторонам право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 у справі №Б24/081-12 виправлено описку у вступній частині ухвали від 22.09.2020.

05.10.2020 до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу СТОВ "Юнайтед Гроуверс", в якому зазначив що заперечує проти апеляційної скарги в частині задоволення вимог первісного позову, вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, просить в апеляційній скарзі відмовити у повному обсязі.

06.10.2020 до Північного апеляційного господарського суду від представника СТОВ "Юнайтед Гроуверс" надійшли пояснення у справі щодо повноважень особи, що підписала апеляційну скаргу з додатками (копія статуту СТОВ "Юнайтед Гроуверс", копія протоколу загальних зборів учасників товариства, копія Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.)

З поданих пояснень вбачається, що відомості про ОСОБА_5 як підписанта, що має право діяти від імені товариства без довіреності, містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В свою чергу, відповідно до ч.3 ст.56 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ч.ч. 5,10 ст.39 ЗУ "Про товариства з обмеженою відповідальністю" Статутом може бути встановлено, що виконавчий орган товариства є колегіальним, та визначено його кількісний склад. Назвою колегіального виконавчого органу є "дирекція", а його голови - "генеральний директор", якщо статутом не передбачені інші назви. Статут товариства може передбачати можливість кожного або окремих членів колегіального виконавчого органу діяти від імені товариства без довіреності або можливість усіх чи окремих членів виконавчого органу вчиняти дії від імені товариства без довіреності виключно разом.

Відповідно до п.4.1. та 4.2. Статуту СТОВ "Юнайтед Гроуверс", виконавчий орган товариства є колегіальним і складається з трьох осіб, обраних зборами голосуванням щодо кожного кандидата окремо.

Відповідно до п.4.16 Статуту, кожен член колегіального виконавчого органу товариства може діяти від імені товариства без довіреності, представляти його в установах, підприємствах, організаціях.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає що ОСОБА_5 як підписант має право діяти від імені товариства (в тому числі підписувати апеляційну скаргу.)

У судовому засіданні 06.10.2020 представник СТОВ "Юнайтед Гроуверс" підтримала вимоги апеляційної скарги, просила суд рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2020 р. у справі № Б24/081-12 скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 06.10.2020 ОСОБА_1 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги СТОВ "Юнайтед Гроуверс" та просив суд залишити оскаржуване рішення, в частині, що оскаржується, без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні 06.10.2020, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № Б24/081-12 за спільною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" про банкрутство, провадження в якій порушено ухвалою суду від 11.09.2012 р.

Наразі триває процедура розпорядження майном боржника - СТОВ "Юнайтед Гроуверс".

СТОВ "Юнайтед Гроуверс" звернулось до суду з позовом до гр. ОСОБА_1 про стягнення з останнього доходу, одержаного від володіння майном без достатньої правової підстави в сумі 167700,00 грн. боргу, 13479,90 грн. інфляційних втрат та 6520,00 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу стало відомо, що земельні ділянки, які є власністю позивача використовуються відповідачем, який вважає себе орендарем таких земельних ділянок. В подальшому, як зазначає позивач, останнім встановлено, що відповідачем безпідставно отримано дохід у розмірі 167700,00 грн. у вигляді плати за суборенду від використання таких земельних ділянок. Сума одержаного відповідачем доходу підтверджується, на переконання позивача, розпискою від 20.07.2018 р., копію якої надано (оригінал, як зазначає позивач, в матеріалах слідства). Безпідставність отримання вказаного доходу, на переконання позивача, зумовлена тим, що договір оренди від 17.04.2012 р., сторонами якого вказано СТОВ "Юнайтед Гроуверс" (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар), який, як зазначає позивач: "начеб-то був укладений строком на 16 років, який не зареєстрований у встановленому законом порядку, в силу закону є неукладеним, а отже не породжує правових наслідків і тому не потребує визнання недійсним.". Крім зазначеного, позивач вказує на те, що відповідач не був позбавлений можливості здійснити перевірку реєстрації вказаного договору. Також, в обґрунтування безпідставного отримання відповідачем доходу в розмірі 167700,00 грн. позивач зазначає: "оскільки, договір суборенди від 19.11.2018 р., сторонами якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , має похідний характер від основного договору, то і цей правочин є неукладеним, а отже не породжує правових наслідків і тому не потребує визнанню його недійсним.". Позивач зазначає, що зазначені копії договорів долучено до матеріалів, а їх оригінали містяться в матеріалах досудового розслідування, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001375 від 14.05.2019 р. за ч. 1 статті 197-1 КК України "самовільного зайняття земельної ділянки".

Виходячи з вищенаведеного, посилаючись на положення, зокрема ст. 1212 ЦК України, позивачем заявлено вищевказані позовні вимоги.

Відповідачем, в свою чергу, подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що позивач безпідставно посилається на те, що земельні ділянки, що йому належать, використовувались невідомими особами без відома власника, оскільки між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі від 17.04.2012 р., умовами якого передбачено, що ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування земельні ділянки, які знаходяться на території Богданівської та Рожнівської сільських рад Броварського району Київської області і належать на праві приватної власності позивачу. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до умов договору товариство бере на себе зобов`язання щодо здійснення державної реєстрації договору оренди землі на протязі 6-ти місяців після його підписання. В зазначений період, як стверджує відповідач, представником позивача (директором ОСОБА_7 ), що діяв в інтересах товариства було повідомлено відповідача про державну реєстрацію даного договору. Окрім зазначеного, відповідач посилається на те, що йому стало відомо про не здійснення позивачем реєстрації вказаного договору лише 16.10.2019 р. з пояснень позивача під час судового засідання з розгляду справи № Б24/081-12. Поряд із цим, відповідач вказує на те, що ним не було отримано жодного доходу з використання вказаного майна. Окрім наведеного, відповідач зазначає, що земельні ділянки, які є предметом договору оренди, укладеного між позивачем і відповідачем були засіяні учасником позивача - ОСОБА_5 з ФГ "Статок", а в подальшому, відповідно останніми було отримано дохід з використання таких земельних ділянок. Що стосується отримання відповідачем доходу від суборенди, останній наголошує на тому, що ним не було отримано доходу, а такий дохід було отримано саме учасником позивача - ОСОБА_5 , що підтверджується, на переконання відповідача, поданими ним доказами.

Разом з тим, позивачем подано пояснення щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, в яких позивач вказує на те, що, на його переконання, глава 83 ЦК України присвячена саме безумовному (незалежно від вини) зобов`язанню набувача відшкодувати потерпілому всі доходи, а їх вираження можливе лише в грошовій формі, одержані від безпідставно набутого майна. Крім того, позивач зазначає: "стаття 625 ЦК розміщена в розд. І "Загальні положення про зобов`язання" кн. 5 ЦК. Отже, приписи розд. І кн. 5 ЦК поширюється як на договірні зобов`язання (підрозд. 1 розд. ІІІ кн.. 5 ЦК), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозд. 2 розд. ІІІ кн. 5 ЦК).". Таким чином, на переконання позивача приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Крім того, позивачем повторно подано в пояснення, в яких позивач наполягає на своїх твердженнях, що розписка, копія якої міститься в матеріалах справи є доказом безпідставного набуття відповідачем майна - грошових коштів. Також, на підтвердження даної позиції позивач посилається на протокол допиту свідка - ОСОБА_8 , копію якого також долучено до матеріалів даної справи.

Відповідачем в свою чергу, подано письмові пояснення, в яких зазначено, що оглянувши наявну в матеріалах справи копію розписки відповідачем було заявлено що такий документ не відповідає дійсності і як доказ викликає сумніви.

Проаналізувавши вищенаведені вимоги і заперечення, колегія суддів зазначає наступне:

матеріали справи містять копії договору оренди землі від 17.04.2012 р., підписаного між СТОВ "Юнайтед Гроуверс", як орендодавцем та ОСОБА_1 , як орендарем. Долучена до матеріалів позову копія виготовлена з документу, завіреного Слідчим Відділу Броварського ВП ГУНП в Київській області. Поряд з цим, відповідачем також надано завірену копію вказаного договору, крім того, факт наявності зазначеного договору відповідач підтверджує у поданих ним документах.

Так, відповідно до умов зазначеного договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельні ділянки СТОВ "Юнайтед Гроуверс", які знаходяться на території Богданівської сільської ради Броварського району Київської області та Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області. Земельні ділянки належать орендарю на підставі Державних актів на право власності:

- Кадастровий № :10:006:0001 площею 19,0312 га;

- Кадастровий № :10:005:0001 площею 22,2548 га;

- Кадастровий № :10:007:0001 площею 34,6531 га;

- Кадастровий № :10:005:0002 площею 41,1951 га;

- Кадастровий № :03:023:0002 площею 24,3053 га;

- Кадастровий № :03:022:0005 площею 8,8874 га;

- Кадастровий № :03:023:0001 площею 6,7616 га (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору цей договір укладено строком на 16 (шістнадцять) років, починаючи з дня набрання чинності цим договором. Якщо до закінчення строку договору (п. 2.1. договору) одна із сторін не повідомить про його розірвання то термін дії договору продовжується на той же строк, що визначений в договорі.

Земельні ділянки вважаються переданими орендодавцем орендареві з моменту підписання даного договору, на підставі акту приймання-передачі земельних ділянок (п. 5.1. договору).

Згідно з п. 6.2. договору, сторони узгодили, що орендодавець зобов`язаний, зокрема здійснити державну реєстрацію договору оренди на протязі шести місяців після підписання даного договору.

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 17.04.2012 р. орендодавець передав, а орендар прийняв земельні ділянки, що є предметом вищевказаного договору (копії вказаного акту надано, як позивачем так і відповідачем, факт його наявності не оспорюється).

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Поряд із зазначеним, статтею 18 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній станом на дату складання договору) визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно з положеннями статті 20 Закону України "Про оренду землі" укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України, у редакції, яка була чинною станом на 17.04.2012 р.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України в зазначеній редакції).

Відповідно до статті 640 ЦК України у вказаній редакції договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

А якщо чинним законодавством чи умовами договору момент набрання чинності договору пов`язується з моментом передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Такий підхід поширюється і на випадки, коли набрання чинності договором пов`язане з його державною реєстрацією, отже права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації.

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Як встановлено частиною першою ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, а згідно закріпленого частиною першою ст. 627 ЦК України принципу свободи договору сторони є вільними в його укладенні.

Судом встановлено, що у порушення вищенаведених положень законодавства чинного станом на дату складання спірного договору оренди землі від 17.04.2012 р., не було здійснено державну реєстрацію такого договору, отже виходячи з вищенаведених положень даний договір не набув чинності та є не укладеним, отже не породжує відповідних наслідків.

Разом з тим, виходячи з наведеного, враховуючи, що договір оренди землі від 17.04.2012 р., з огляду на вищенаведені положення законодавства за відсутності його державної реєстрації, не набув чинності та є неукладеним, отже права та обов`язки, визначені зазначеним договором у сторін такого договору не виникли.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, позов, як вже зазначалось, обґрунтовано тим, що відповідач отримав дохід від безпідставного користування майном позивача на суму 167700,00 грн., як плату за суборенду.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Судом враховано висновки, здійснені виходячи з вищевказаних положень, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19), відповідно до яких: "відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 Цивільного кодексу України).".

Крім того, положеннями частини першої статті 1214 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Як встановлено судом, договір оренди землі від 17.04.2012 р., підписаний між СТОВ "Юнайтед Гроуверс", як орендодавцем та ОСОБА_1 , як орендарем, не набув чинності та є неукладеним, отже права та обов`язки, визначені зазначеним договором у сторін такого договору не виникли.

Крім того, відповідно до положень статті 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Виходячи з вищенаведеного, а також, відповідно, відсутність державної реєстрації відповідного права у порядку встановленому законодавством, гр. ОСОБА_1 не набув права оренди земельних ділянок, які перебувають у власності позивача, а саме:

кадастровий № :10:006:0001 площею 19,0312 га;

кадастровий № :10:005:0001 площею 22,2548 га;

кадастровий № :10:007:0001 площею 34,6531 га;

кадастровий № :10:005:0002 площею 41,1951 га;

кадастровий № :03:023:0002 площею 24,3053 га;

кадастровий № :03:022:0005 площею 8,8874 га;

кадастровий № :03:023:0001 площею 6,7616 га.

Разом з тим, не зважаючи на те, що гр. ОСОБА_1 не набув права оренди зазначених земельних ділянок, а відтак не мав правових підстав на розпоряджання такими земельними ділянками, зокрема передання їх в суборенду третім особам, відповідачем передано гр. ОСОБА_3 , як суборендарю вищенаведені земельні ділянки у користування, на підставі договору суборенди земельних ділянок від 19.07.2018 р., про що свідчить акт приймання-передачі земельних ділянок від 19.07.2018 р. (до матеріалів первісного позову долучено копію вказаного договору та акту, виготовлені з документів, завірених Слідчим Відділу Броварського ВП ГУНП в Київській області).

Таким чином, в даному випадку гр. ОСОБА_1 є особою, що набула майно без достатньої правової підстави, отже в розумінні положень частини першої статті 1214 ЦК України зобов`язана на вимогу власника майна відшкодувати всі доходи, які отримала або могла отримати від цього майна.

Разом з тим, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача доходу у вигляді 167700,00 грн., як такого, що вже отриманий відповідачем від безпідставного користування земельними ділянками, які є власністю позивача.

Позивач посилається на те, що договір суборенди земельних ділянок від 19.07.2018 р., підписаний між гр. ОСОБА_1 , як орендарем та гр. ОСОБА_4 , як суборендарем, має похідний характер від основного договору, отже на переконання позивача є також неукладеним, отже не породжує правових наслідків і тому не потребує визнанню недійсним. Виходячи з наведеного, як на докази отримання відповідачем доходу від безпідставного користування майном позивача на суму 167700,00 грн., як плату за суборенду, позивач посилається на розписку від 20.07.2018 р. та протокол допиту свідка (копії яких долучено до матеріалів справи).

Згідно змісту долученої до матеріалів справи копії розписки від 20.07.2018 р. гр. ОСОБА_1 засвідчує, що отримав від гр. ОСОБА_8 167700,00 грн. в рахунок орендної плати за вищенаведені земельні ділянки.

Згідно змісту долученої до матеріалів справи копії протоколу допиту свідка від 10.10.2018 р., здійснено допит свідка: ОСОБА_8 .

Поряд із зазначеним, в ході аналізу вказаної копії розписки та протоколу допиту свідка, як доказу у справі, судом встановлено:

Під час дослідження поданих позивачем копій документів, судом враховано лист Старшого слідчого СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області від 31.10.2019 р. № 2283/109/1003/02-19, відповідно до якого надано доступ позивачу до матеріалів кримінального провадження № 0001375 для подальшого використання в якості доказів у господарському суді (копію надано в судовому засіданні представником позивача, щодо долучення такого документа до матеріалів справи відповідач заперечень не заявив).

Як вбачається з матеріалів справи, копії, зокрема договору оренди, договору суборенди земельних ділянок, актів приймання-передачі земельних ділянок, інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, які долучені до матеріалів справи на підтвердження заявлених первісних позовних вимог, виготовлені з документів, завірених Слідчим Відділом Броварського ВП ГУНП в Київській області.

Разом з тим, копія розписки від 20.07.2018 р., яка, на переконання позивача, свідчить про отримання відповідачем доходу від безпідставного користування майном позивача на суму 167700,00 грн., як плату за суборенду, а також копія протоколу допиту свідка, не виготовлені з документів, завірених Слідчим Відділом Броварського ВП ГУНП в Київській області, так як документи, копії з яких зроблено позивачем не містять відмітки Слідчого Відділу Броварського ВП ГУНП в Київській області: "копія вірна, Слідчий Відділ Броварського ВП ГУНП в Київській області; підпис", яку містять інші документи, подані позивачем в обґрунтування позову, за таких обставин місцевий суд прийшов до висновку що відсутні докази того, що вказані документи (розписка; протокол) було отримано шляхом доступу до матеріалів кримінального провадження за № 0001375.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає що при поданні апеляційної скарги апелянт подала ті ж самі копії документів ( зокрема розписка; протокол) що були подані і до місцевого суду, при цьому на даних документах вже стоїть штамп "КОПІЯ ВІРНО Слідчий Відділ Броварського ВП ГУНП в Київській області", та підпис особи, однак при цьому не вказано прізвище, ініціалів посадової особи яка завірила дані документи.

До того ж і в суді першої і апеляційної інстанції наявність вищевказаної розписки, як такої, що складена гр. ОСОБА_1 заперечувалась останнім.

Оригінал документів (розписка; протокол) в суді першої інстанції не подавалися, місцевий суд їх не досліджував при здійсненні процесуальних дій під час господарського процесу в тому числі і через інститут експертизи.

В суді апеляційної інстанції такі дії проведені бути не можуть, оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений права здобувати докази з власної ініціативи.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням положень статті 91 ГПК України, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції, що зазначені копії розписки від 20.07.2018 р. та протоколу не можуть бути розцінені судом як належний письмовий доказ у справі.

За таких обставин, посилання позивача в обґрунтування заявлених вимог на те, що відповідач отримав дохід від безпідставного користування майном позивача на суму 167700,00 грн., як плату за суборенду, не підтверджено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, в розумінні положень статті 76-79 ГПК України, доказами, отже врахувавши положення статті 14 ГПК України, відповідно до яких, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судом встановлено, що позивачем не доведено наявність підстав, на які останній посилається в обґрунтування позову, для застосування до спірних правовідносин положень статей 1212-1214 ЦК України, стягнення з відповідача на користь позивача 167700,00 грн., як доходу отриманого від безпідставного користування земельних ділянок, які є власністю СТОВ "Юнайтед Гроуверс".

За таких обставин, судом не встановлено правових підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача 167700,00 грн. та, відповідно, нарахованих на вказану суму 13479,90 грн. інфляційних втрат та 6520,00 грн. 3% річних, у вигляді відповідальності встановленої положеннями статті 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання.

Поряд із зазначеним, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський Суд з прав людини у рішенні, прийнятому у справі "Проніна проти України" зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доводи, наведені апелянтом в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс", зміни чи скасування рішення суду першої інстанції від 15.07.2020 у справі № Б24/081-12 в частині відмови в задоволенні первісного позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" до громадянина ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про стягнення 187699,90 грн.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення у даній справі у вказаній частині, судовою колегією не встановлено.

Згідно ст.129 ГПК України судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на боржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2020 у справі № Б24/081-12 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2020 у справі № Б24/081-12 залишити без змін.

3. Матеріали справи № Б24/081-12 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 КзПБ.

Повний текст постанови складено 09.10.2020.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді М.Л. Яковлєв

Б.М. Поляков