ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
УХвала

про закриття підготовчого провадження

та призначення справи до судового розгляду по суті

"06" жовтня 2020 р. м. Ужгород Справа № 907/358/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Сінкіна Е.

розглянувши позовну заяву Ужгородської місцевої прокуратури м.Ужгород в інтересах держави

до відповідачів Ужгородської міської ради м. Ужгород та Громадської організації Закарпатське обласне товариство романі Чгіб (ромська мова) м.Ужгород.

про скасування рішення Ужгородської міської ради про безоплатну передачу та витребування нерухомого майна у власність територіальної громади.

За участю представників:

прокурор - Андрейчик Алла Миколаївна, посвідчення №043112 від 06 травня 2016 року

від відповідача 1 (Ужгородської міської ради) Баняс Василь Юрійович довіреність №03-22/26 від 09.01.2020 року

від відповідача 2 - Деяк Василь Юрійович, ордер ЗР № 81282 від 24 червня 2020 року

від відповідача 2 Бучко Борис Ладиславович, паспорт ВР №199203 від 03.06.2006 року.

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з вимогою про скасування рішення Ужгородської міської ради про безоплатну передачу та витребування нерухомого майна у власність територіальної громади посилаючись на ст.ст. 19, 131-1 Конституції України, ст.ст. 23, 24 Закону України Про прокуратуру, ст.ст. 1, 29, 43, 60 ЗУ Про місцеве самоврядування, ст.ст. 3, 13 Закону України Про приватизацію державного комунального майна, ст. ст. 29, 53, 55, 162 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 04.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у розгляді справи №907/358/20, призначено підготовче засідання на 24.06.2020.

У засіданні суду за згодою сторін відповідно до ст. 183 ГПК України оголошено перерву на 22.07.2020.

У судовому засіданні 22.07.2020 відповідно до ст. 183 ГПК України та враховуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за згодою представників сторін було оголошено перерву на 19 серпня 2020 року.

Ухвалою від 19.08.2020 року відкладено підготовче засідання на 23 вересня 2020 року.

23.09.2020 у судовому засіданні відповідно до ст. 183 ГПК України та враховуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод було оголошено перерву на 06 жовтня 2020 року.

02.10.2020 від відповідача 1 надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

На день судового засідання прокурором подано заперечення на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. В обґрунтування наведеного прокурор просить приєднати до матеріалів справи витяг з наказу №46 від 16.12.2019 та наказ №1088к від 14.12.2015.

В судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідача 2 про оголошення перерви та оголошено перерву відповідно до ст. 183 ГПК України для надання можливості відповідачу 2 ознайомитись з доданими документами.

Прокурор в судовому засіданні навів пояснення по суті справи та щодо клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. Разом з тим не заперечує, проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представники відповідача 1, 2 проти закриття підготовчого провадження не заперечують.

В засіданні суду 06.10.2020 розглянуто клопотання відповідача Ужгородської міської ради від 24.06.2020 та від 02.10.2020 про залишення позову без розгляду, у задоволенні яких суд вважає за необхідне відмовити з огляду на таке.

Відповідачем по справі Ужгородською міською радою подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з відсутністю повноважень, а відповідно і відсутності підтвердження повноважень заступника Ужгородської місцевої прокуратури О.Шерстяних на здійснення представництва.

Так, у клопотанні відповідач вказує на те, що системний аналіз норм Закону України «Про прокуратуру» та ГПК України, дає підстави для висновку, що заступник прокурора був уповноважений підписувати позовну заяву прокуратури лише у разі відсутності на дату її підписання і подання керівника Ужгородської місцевої прокуратури та його першого заступника. Проте, доказів відсутності 04.05.2020 року (дату підписання такої) та 03.06.2020 року (дату подання позову до суду) вказаних посадових осіб позивачем не надано.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

За змістом ч. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури.

Так, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019, діяла подібна редакція ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», яка передбачала, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Згідно з ч. 4 ст. 58 ГПК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Таким чином, Законом України «Про прокуратуру» та ГПК України надано право заступнику керівника місцевої прокуратури підписувати позовні заяви місцевої прокуратури, подані при реалізації функції прокуратури щодо представництва інтересів держави в суді.

При цьому, положення ст. 24 вказаного Закону не передбачають обмежень у відповідному праві заступника керівника місцевої прокуратури підписувати позовні заяви тільки за відсутності керівника місцевої прокуратури чи його першого заступника.

З огляду на вищенаведене, посилання відповідача на позицію Верховного Суду, викладену у Постанові від 27.05.2020 року по справі №819/478/17, не може бути взята судом до уваги з огляду на те, що у вказаній справі Прокуратура Тернопільської області у вказаній адміністративній справі діяла як окрема юридична особа у спорі з органом державної виконавчої служби, а не виконувала конституційну функцію представництва інтересів держави в суді. Відтак, дана правова позиція суду стосується інших правовідносин, а тому не може бути застосована у даній справі.

Відповідачем по справі Ужгородською міською радою подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з відсутністю повноважень прокурора в інтересах територіальної громади міста Ужгорода, оскільки її інтереси представлені відповідним органом. Зазначає, що у даній справі Ужгородська міська рада та її виконавчі органи (Департамент міського господарства) уповноважені на захист інтересів територіальної громади м.Ужгорода.

При визначенні позивача, який діє від імені держави України, прокурор керується положеннями рішення Конституційного Суду України №3 рп/99 від 08.04.99 у справі №1-1/99, згідно з п. 5 якого поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обоє *язок по здійсненню конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави в суді.

Таким органом, відповідно до ст.ст. 6, 7, 13, 143 Конституції України, може виступати орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому надані повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до п.30, 31 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття рішення щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення відносяться до виключної компетенції ради.

В свою чергу, Департамент міського господарства Ужгородської міської ради є виконавчим органом ради.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Подібні положення містяться і Положенні про департамент міського господарства, затвердженому рішенням Ужгородської міської ради за №1588 від 11.07.2019 (далі - Положення).

Зазначене свідчить про хибність твердження відповідача про наявність іншого уповноваженого органу, оскільки Департамент міського господарства (далі - Департамент) не є розпорядником комунального майна, а здійснює лише окремі функції з управління. Так, відповідно до п.3.2 Департамент здійснює поточне оперативне управління майном об`єктів комунальної власності територіальної громади міста. Окрім того, ні закон, ні Положення не наділяє Департамент міського господарства повноваженнями на звернення з позовами про оскарження рішення Ужгородської міської ради до суду. Відповідно до п.2.6.2 Положення Департамент здійснює захист інтересів департаменту міського господарства в судах та інших органах під час розгляду правових питань і спорів.

Таким чином, зазначений виконавчий орган міської ради не є уповноваженим органом на захист інтересів держави.

Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 за № 7- рп/2009, справа № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) визначено кілька правових позицій щодо застосування Закону України «Про місцеве самоврядування», застосування яких пов`язується з юридичними ознаками акта органу місцевого самоврядування та підставами його скасування, зокрема: органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України; зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку (однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт, у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Також Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону ). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

За таких обставин, Ужгородська міська рада не може самостійно скасувати оскаржуване рішення, яке є актом індивідуальної дії, а саме порушення інтересів держави відбулось, в тому числі, і внаслідок прийняття міською радою оскаржуваного рішення, тому вона не може бути органом, уповноваженим здійснювати захист інтересів держави у вказаній справі.

Аналогічного висновку щодо визначення органу уповноваженого на захист інтересів держави у суді при встановлені неправомірності дій і рішень органу місцевого самоврядування щодо розпорядження майном комунальної форми власності дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 05.02.2019 по справі № 910/7813/18, від 25.09.2020 по справі № 921/341/19. Подібна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №916/749/17.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З цього приводу необхідно зазначити, що позовна заява прокурора подана до суду в інтересах держави у сфері регулювання майнових відносин і спрямована на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо порядку та правомірності розпорядження майном комунальної власності шляхом скасування відповідного рішення міської ради.

Відповідно до правових позицій Верховного суду України, викладених у постановах від 08.02.19 №915/20/18 та 25.04.18 №806/1000/17 «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Відповідно до ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до п. 7, 10 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України: суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Приймаючи до уваги обставини вирішення в підготовчому засіданні питань, зазначених у частині 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання та оголошення в ньому перерви, суд, вважає за необхідне закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прийняття до розгляду заяви № 88-07/20 від 30.07.2020 про зміну предмета позову, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Керуючись ст. ст. 46, 121, 169, 170, 182, 185, 195, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотань Ужгородської міської ради про залишення позову без розгляду відмовити.

Закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Розгляд справи по суті призначити на 03 листопада 2020 р. на 10:00 год.. в приміщенні Господарського суду Закарпатської області за адресою: м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а, зал судових засідань №5.

Засідання відбудеться у приміщенні суду за адресою: м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а, в залі судових засідань №5.

Викликати учасників справи в судове засідання.

Роз`яснити, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених статтею 202 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://zk.arbitr.gov.ua/sud5008/gromadyanam/csz/.

Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Ремецькі О.Ф.