ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2020 Справа №914/397/20

За позовом:Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів
до відповідача:Фізичної особи-підприємця Сабатовича Руслана Богдановича, м. Львів
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Фізичної особи-підприємця Яхфуфі Алі, Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Зимна Вода
про:стягнення 265939,56 грн. вартості недоврахованої електричної енергії
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Пришляк Ю.-М.В.
Представники сторін:
від позивача:Коцай О.Ю. - представник
від відповідача:не з`явився
від третьої особи:не з`явився

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ПрАТ «Львівобленерго» до ФОП Сабатовича Руслана Богдановича про стягнення 265939,56 грн. вартості недоврахованої електричної енергії.

Ухвалою від 25.02.2020р. суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 23.03.2020р.

Ухвалою від 23.03.2020р. суд відклав підготовче засідання на 27.04.2020р.

Ухвалою від 27.04.2020р. суд відклав підготовче засідання на 18.05.2020р.

Ухвалою від 18.05.2020р. суд залучив до участі у справі ФОП Яхфуфі Алі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача, підготовче засідання відклав на 15.06.2020р.

Ухвалою від 15.06.2020р. суд викликав у підготовче засідання, призначене на 06.07.2020р. відповідача та третю особу.

Ухвалою від 06.07.2020р. суд викликав у підготовче засідання, призначене на 17.08.2020р. відповідача та третю особу.

Ухвалою від 17.08.2020р. суд продовжив строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів, підготовче засідання відклав на 31.08.2020р.

Ухвалою від 31.08.2020р. суд викликав відповідача та третю особу в підготовче засідання, відкладене на 14.09.2020р.

Ухвалою від 14.09.2020р. суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 05.10.2020р.

Представник позивача в судове засідання 05.10.2020р. з`явився, просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 05.10.2020р. не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Третя особа явки повноважного представника в судове засідання 05.10.2020р. не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позов обґрунтовано тим, що 12.01.2006р. між позивачем та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії №68523, за яким позивач взяв на себе зобов`язання продавати електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб його електроустановок, а відповідач у свою чергу, своєчасно оплачувати вартість (спожитої) електроенергії. 23.02.2017р. проведено перевірку електроустановок споживача, за результатами якої комісією складено Акт про порушення №028532. На засіданні комісії ЛМЕМ з розгляду актів про порушення ПКЕЕ, яке відбулося 31.03.2017р. було прийнято рішення, оформлене протоколом №87, згідно якого відповідачу проведено нарахування обсягу вартості недоврахованої електричної енергії на суму 265939,56 грн. Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач оскаржив таке в судовому порядку. Враховуючи те, що постановою Верховного Суду від 06.02.2020р. у справі №914/808/17 залишено касаційну скаргу ФОП Сабатовича Р.Б. без задоволення, а постанову Західного апеляційного Господарського суду від 08.04.2019р. (якою, зокрема, відмовлено у задоволенні позову ФОП Сабатовича Р.Б. до ПрАТ «Львівобленерго» про скасування оперативно-господарської санкції, оформленої протоколом №87 від 31.03.2017р.) без змін, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 265939,56 грн. вартості недоврахованої електричної енергії.

Аргументи відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує за наступних підстав:

- на думку відповідача, позивач помилкового ототожнює поняття «обставини справи» та «правова оцінка, надана судом певному факту», адже обставини справи - це сукупність юридичних фактів, які мають значення для вирішення справи, а не правова оцінка, надана судом цим фактам. Обставини справи, які встановлені судом у справі №914/808/17 є відображеними у п. 3 постанови Верховного Суду від 06.02.2020р. Разом з тим, ч. 7 ст. 75 ГПК України визначено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду. Верховний Суд у своїй постанові по справі №914/808/17 дав правову оцінку двом фактам, які були встановлені, а саме: складення Акту без присутності споживача та/або його представника та нарахування вартості недоврахованої електричної енергії відповідно до положень Методики, і все;

- у п. 3 Акту про порушення №028532 від 23.02.2017р. в графі «самовільне підключення» зазначено точки 1.5 та 1.6 на схемі в додатку №1, а також зазначено, що матеріал проводу мідь, переріз проводу 10 мм. кв. Зазначено тип засобу вимірювальної техніки. Водночас точки на схемі, де було вилучено зразок кабелю не зазначено, а в графі «не вилучено - не надано можливості». Відповідач стверджує, що за змістом положень п. 2.9., 2.6., пп. 5-7 п. 2.1. Методики, затв. Постановою НКРЕКП від 04.05.2006р. №562, для проведення нарахування обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення ПКЕЕ у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у пп. 7 п. 2.1. Методики, ключовим є матеріал та поперечна площа перерізу проводів (кабелів), що використані у схемі самовільного підключення. Однак, жодного самовільного підключення не було, жодного кабелю не було виявлено, а твердження комісії про ненадання можливості нічим не доведені. Таким чином, розрахунок, який проведений відповідно до Методики і на якому базується позовна вимога, не може бути застосованим, так як самовільного підключення не було та не виявлено жодного місця (точки) підключення;

- жодного порушення правил користування електричною енергією у 2017 році, відповідач як споживач не міг здійснити за адресою м. Львів, вул. Пекарська, 5, оскільки він передав це нерухоме майно у володіння та користування третій особі - Яхфуфі Алі ще у 2015 році і електросистема цього нерухомого майна після вибуття з його володіння відповідала електричній схемі згідно договору про постачання електричної енергії №68523. За змістом підпунктів 4.2.4 та 4.3.1 Договору про постачання електричної енергії №68523 від 12.01.2006 р. обумовлено, що споживач не несе відповідальності перед постачальником, якщо доведе, що порушення виникли з вини постачальника або внаслідок дії обставин непереборної сили. Сторони не несуть відповідальність за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо вони є результатом дії обставин непереборної сили. До обставин непереборної сили належить, зокрема, протиправні дії третіх осіб;

- Постановою НКРЕКП від 14.03.2018р.№312 (набрала 19.04.2018р.) затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії. Зазначеною Постановою визнано такою, що втратила чинність Постанову НКРЕКП від 31.07.1996 №28 «Про затвердження Правил користування електричною енергією». Постановою НКРЕКП від 18.07.2019р. №1525 визнано такою, що втратила чинність постанову НКРЕКП ВІД 04.05.200Р. №562 «Про затвердження Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ». Чинні Правила роздрібного ринку електричної енергії не містять такого виду порушення, як підключення до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника, електроустановок, струмоприймачів або електропроводки поза розрахунковими приладами обліку електричної енергії без порушення схеми обліку взагалі. Натомість найбільш схожим за суттю порушенням, є самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі без порушення схеми обліку (пп. 5 п. 8.4.2. ПРРЕЕ). Відповідач вважає, що оскільки з прийняттям чинних на даний час ПРРЕЕ такий вид порушення, як підключення до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника, електроустановок, струмоприймачів або електропроводки поза розрахунковими приладами обліку електричної енергії без порушення схеми обліку взагалі скасований, а за схоже порушення нарахування в силу положень пп. 5 п. 8.4.8. ПРРЕЕ може бути проведеним не більше загальної кількості робочих днів у шести календарних місяцях, що передували дню виявлення порушення, ПРРЕЕ в цій частині та за даних умов, згідно ст. 58 Конституції України мають зворотну дію у часі та підлягають застосуванню.

- вартість недоврахованої електричної енергії є наслідком порушення споживачем зобов`язання, передбаченого у договорі, а відтак має правову природу штрафної санкції за порушення договірного зобов`язання та носить грошовий характер. Із урахуванням наведеного та беручи до уваги положення ст. 256, ч. 2 ст. 258 ЦК України, перебіг річного строку позовної давності за вимогою про стягнення вартості недоврахованої електричної енергії розпочався після спливу 30 днів з дня отримання відповідачем рахунку від 04.04.2017р. №028532 і станом на час пред`явлення даного позову сплив, а тому відповідач просить суд, якщо останній прийде до висновку про підставність позовних вимог, відмовити в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Аргументи третьої особи.

У поданих письмових поясненнях третя особа просить суд відмовити в задоволенні позову. На переконання третьої особи, Верховний Суд у справі №914/808/17 констатував, що Акт про порушення №028532 від 23.02.2017р. складений з дефектом, який не може спростовувати факт порушення, якщо він знайшов своє відображення в сукупності інших доказів. Наявність або відсутність факту порушення має бути встановлена судом з урахуванням всіх обставин, пов`язаних із даним порушенням. Заперечуючи проти позовних вимог, третя особа покликається також і на обставини, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву щодо відсутності самовільного підключення. Крім цього, посилається на те, що оскільки третя особа не брала участі у справі № 914/808/17, то відповідно до приписів ч.5 ст. 75 ГПК України вона може спростовувати в загальному порядку обставини, які встановлені щодо відповідача у справі № 914/808/17.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

12.01.2006р. між ВАТ «Львівобленерго» (постачальником) (перейменоване у подальшому у ПАТ «Львівобленерго», а згодом у ПрАТ «Львівобленерго», п. 1.1. Статуту ПрАТ «Львівобленерго») та ФОП Сабатовичем Русланом Богдановичем (споживачем) укладено договір про постачання електричної енергії №68523 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 «Графік знаття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії зазначена в додатку №6 «Однолінійна схема».

Згідно з додатками №9 до Договору «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та №11 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», нежитлові приміщення споживача, до яких за Договором постачається електрична енергія (піцерія), знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Пекарська, 5.

У п. 2.1. Договору сторонами погоджено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Так, пп. 2.3.5. п. 2.3.Договору визначено, що споживач зобов`язується забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників постачальника за пред`явлення службового посвідчення до засобів (систем) обліку електричної енергії, вимірювання потужності та контролю показників якості електроенергії.

Згідно пп. 3.1.5 п. 3.1. Договору, постачальник має право доступу до належних споживачу засобів (систем) обліку електричної енергії, вимірювання потужності, контролю показників якості електричної енергії для контролю дотримання встановлених режимів споживання енергії.

Як встановлено судом, на момент укладення Договору, споживач являвся орендарем нежитлових приміщень, розташованих за адресою: вул. Пекарська, 5 у м. Львові, на підставі укладеного із ФОП Сподарик І.П. (орендодавець) договору від 01.05.2015р. №1 оренди нежитлових приміщень. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору оренди об`єкт оренди передається в оренду для здійснення підприємницької діяльності в громадському харчуванні. Орендодавець надає орендарю об`єкт оренди на термін, що розпочинається 01.05.2015р. та закінчується 31.03.2018р.

У подальшому, а саме 01.05.2015р. споживачем, як орендарем, та ФОП Яхфуфі Алі, як суборендарем, за письмовою згодою Сподарик І.П. укладено договір оренди №02-0515 нежитлових приміщень, розташованих по вул. Пекарській, 5 у м. Львові, який за своєю правовою природою є договором суборенди. За актом приймання-передачі від 01.05.2015 суборендар прийняв в суборенду нежитлові приміщення.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що 23.02.2017р. працівниками позивача проведено перевірку дотримання споживачем Правил користування електричною енергією, за результатами якої було складено Акт про порушення №028532.

Як вбачається із зазначеного Акта, споживач порушив п. 3.1., п. 3.6., п. 3.34., п. 6.40, п. 10.2 ПКЕЕ, шляхом підключення до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника, електроустановок, струмоприймачів, електропроводки поза розрахунковим приладом обліку електроенергії, без порушення схеми обліку, розгалуження змонтовано в кабінеті - підсобне приміщення.

31.03.2017р. відбулося засідання комісії ЛМЕМ по розгляду актів про порушення ПКЕЕ, за результатами якого прийнято рішення (у формі Протоколу) про нарахування обсягу та вартості необлікованої електроенергії з дати технічної перевірки, але не більше 3 років, по силі струму, визначеній, виходячи із найменшої поперечної площі перерізу проводів (кабелів) до дати усунення порушення.

Згідно п. 6 зазначеного вище рішення комісії, обсяг необлікованої електроенергії визначений в кількості 119392 кВт*год на суму 265939,56 грн.

Додатком №1 до Протоколу засідання комісії від 31.03.2017 №87 є розрахунок обсягу та вартості електричної енергії по акту про порушення ПКЕЕ від 23.02.2017р. №028532 (договір № 68523),.

Листом від 07.04.2017р. №30-01276 ПрАТ «Львівобленерго» надіслано споживачеві копію Протоколу засідання комісії ЛМЕМ по розгляду актів про порушення ПКЕЕ №87 від 31.03.2017р., додаток №1 до Протоколу та рахунок на оплату від 04.04.2017р. №028532.

Не погодившись з прийнятим комісією ЛМЕМ по розгляду актів про порушення ПКЕЕ рішенням, ФОП Сабатович Р.Б. звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до ПрАТ «Львівобенерго» про скасування оперативно-господарської санкції у вигляді нарахування обсягу та вартості недоврахованої електричної енергії, яка застосована згідно з рішенням комісії ЛМЕМ з розгляду актів про порушення ПКЕЕ, оформленого протоколом від 31.03.2017р. №87 з розгляду акта про порушення від 23.02.2017 №028532.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Востаннє, рішенням Господарського суду Львівської області №914/808/17 від 31.10.2018р. позов задоволено, скасовано оперативно-господарську санкцію у вигляді нарахування обсягу та вартості не облікованої електричної енергії в сумі 265939,56 грн., застосовану рішенням комісії ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго» з розгляду актів про порушення ПКЕЕ, оформленого протоколом №87 від 31.03.2017р. по розгляду акту про порушення №028532 від 23.02.2017р.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.04.2019р. у справі №914/808/17 апеляційну скаргу ПрАТ «Львівобленерго» задоволено, рішення Господарського суду Львівської області від 31.10.2018р. скасовано, прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2020р. у справі №914/808/17, залишено без змін постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.04.2019р., а касаційну скаргу ФОП Сабатовича Р.Б. - без задоволення.

Позивач звернувся з цим позовом до суду,оскільки, незважаючи на прийняття Верховним Судом 06.02.2020р. постанови у справі №914/808/17, споживач не оплатив виставленого йому рахунку на сплату вартості недоврахованої електричної енергії.

ОЦІНКА ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (положення ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Уклавши Договір№68523 від 12.01.2006р., сторони зобов`язалися під час виконання його умов, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. №28 (надалі - ПКЕЕ).

Відповідно до п. 5.1. ПКЕЕ, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Положеннями п. 3.1. ПКЕЕ встановлено, що електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами обліку електричної енергії для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, а також (за бажанням споживача) засобами вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії.

Пунктом 3.6. ПКЕЕ визначено, що підключення електроустановки споживача, яка не забезпечена розрахунковими засобами (засобом) обліку електричної енергії, забороняється, за винятком випадків, передбачених розділом 6 цих Правил.

Згідно п. 3.34. ПКЕЕ, будь-які роботи, пов`язані з порушенням або зміною схеми розрахункового обліку електричної енергії, заміною типу розрахункового засобу обліку електричної енергії, проводяться за погодженням з електропередавальною організацією (постачальником електричної енергії) у присутності представників заінтересованих сторін та оформляються актом.

Електропередавальна організація (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом) не рідше одного разу на шість місяців має здійснювати контрольний огляд засобу обліку. Технічна перевірка здійснюється електропередавальною організацією (постачальником електричної енергії за регульованим тарифом) не рідше одного разу на три роки (положення п. 3.33. ПКЕЕ).

Приписами п. 6.41. ПКЕЕ передбачено, зокрема, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень.

На підставі акта порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Рішення комісії оформляється протоколом і набирає чинності з дня вручення протоколу споживачу. Разом з протоколом споживачу надаються розрахунок величини вартості та розрахункові документи для оплати недоврахованої електричної енергії та/або збитків. Споживач має право оскаржити рішення комісії в суді (п. 6.42 ПКЕЕ).

Як встановлено судом, 23.02.2017р. комісією у складі працівників ПАТ «Львівобленерго» проведено перевірку електроустановок споживача на об`єкті - кафе «Ліванська кухня Бейрут Хол». За результатами проведеної перевірки комісією було складено Акт про порушення №028532 від 23.02.2017р. У зазначеному Акті комісією констатовано факт порушення споживачем п. 3.1., 3.6., 3.34., 6.40, 10.2. ПКЕЕ. В подальшому комісією ЛМЕМ оформлено Протокол №87 від 31.03.2017р. про нарахування відповідачеві обсягу та вартості необлікованої електроенергії у кількості 119392 кВт*год на суму 265939,56 грн., розрахованої у відповідності до Методики.

Будучи не згідним із прийнятим рішенням комісії від 31.03.2017р., споживач оскаржив таке в судовому порядку. Разом з тим, постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.04.2019р. у справі №914/808/17 (залишеною без змін згідно постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2020р.) в задоволенні позову ФОП Сабатовича Р.Б. відмовлено.

1. Щодо твердження відповідача та третьої особи по справі про необхідність перевірки чи дійсно мало місце порушення, зазначене в акті про порушення №028532 від 23.02.2017р.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач та третя особа зазначають, що Верховний Суд у своїй постанові по справі №914/808/17 дав правову оцінку двом фактам, які були встановлені, а саме: складення Акту без присутності споживача та/або його представника та нарахування вартості недоврахованої електричної енергії відповідно до положень Методики. Разом з тим, ні апеляційним судом, ні судом касаційної інстанції не досліджувалися обставини, чи мало місце порушення, зазначене в акті про порушення №028532 від 23.02.2017р. А тому, при вирішенні позову про стягнення вартості недоврахованої енергії суд повинен перевірити вказані обставини. Як зазначає відповідач та третя особа, жодного самовільного підключення не було, так як жодного мідного кабелю та місця підключення не виявлено.

З цього приводу суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74, ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2020 р. у справі №917/154/15.

З матеріалів справи вбачається, що обставини того чи мало місце порушення, зазначене в акті про порушення №028532 від 23.02.2017р. (підключення до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника, електроустановок, струмоприймачів, електропроводки поза розрахунковим приладом обліку електроенергії, без порушення схеми обліку, розгалуження змонтовано в кабінеті - підсобне приміщення) досліджувалися господарськими судами при розгляді справи №914/808/17 у котрій брали участь ті ж самі сторони, що і в даній справі.

Дослідження судами вказаної обставини доводиться, поміж іншого, постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.05.2018р., котрою справу №914/808/17 направлено на новий розгляд до Господарського суду Львівської області із обов`язковими до виконання вказівками з`ясувати та перевірити обставини справи пов`язані з конкретним порушенням Правил, надати належну оцінку акту про порушення, протоколу засідання комісії, розрахунку суми та порядку нарахування оперативно-господарської санкції.

За результатами розгляду всіх матеріалів справи та виконання вказівок КГС ВС, викладених в постанові від 16.05.2018р., Західний апеляційний господарський суд прийняв постанову від 08.04.2019р., котрою відмовив ФОП Сабатовичу Р.Б. в позові про визнання недійсним рішення комісії.

Суд зазначає, що доводами про те, що Західний апеляційний господарський суд дослідив дві обставини справи, а саме: складення Акту без присутності споживача та/або його представника та нарахування вартості недоврахованої електричної енергії відповідно до положень Методики та не досліджував обставин щодо конкретного порушення правил, відповідач ставить під сумнів всебічність та повноту розгляду апеляційним судом справи №914/808/17 та належність виконання ним вказівок КГС ВС.

Водночас, необхідно звернути увагу на те, що законність процесуальних актів та дій суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не можна перевіряти за межами процесуального контролю. Як зазначено в п. 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ. У п. 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач реалізував своє право на перевірку законності постанови апеляційного господарського суду від 08.04.2019р. шляхом подання касаційної скарги.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 06.02.2017р. у справі №914/808/17 зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не спростував факту порушення ним ПКЕЕ, зафіксованого в акті від 23.02.2017 №028532, а тому й правомірно відмовив у задоволенні позову. Посилання скаржника на те, що суд апеляційної інстанції взагалі не досліджував всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності самого факту порушення позивачем ПКЕЕ та не надав жодної правової оцінки таким фактам, не відповідає змісту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та здійсненим судом всебічним, повним та об`єктивним розглядом справи з дослідження всіх обставин справи, що входять до предмета доказування у межах цього спору.

З наведеного вбачається, що за результатами розгляду справи №914/808/17 судами достеменно встановлено факт порушення відповідачемп. 3.1., п. 3.6., п. 3.34., п. 6.40, п. 10.2 ПКЕЕ, а також правильність нарахування ПрАТ «Львівобленерго» вартості недоврахованої електричної енергії за Договором і в суду при розгляді даної справи не має прав та необхідності встановлювати їх знову та піддавати сумніву рішення у справі №914/808/17, яке вступило в законну силу.

З огляду на неприпустимість повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами, судом відхиляються покликання відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо недоведеності позивачем факту самовільного підключення та необхідності дослідження цього факту при вирішенні позову про стягнення вартості недоврахованої енергії.

Крім цього, суд критично оцінює доводи третьої особи - ФОП Яхфуфі Алі про необхідність дослідження в даній справі факту самовільного підключення із покликанням на те, що оскільки він не брав участі у справі № 914/808/17, то відповідно до приписів ч. 5 ст. 75 ГПК України може спростовувати в загальному порядку обставини, які встановлені щодо відповідача у справі №914/808/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Слід зазначити, що обов`язок доказування та подання доказів (включаючи підстави звільнення від доказування) тісно пов`язаний із основним принципом господарського судочинства - змагальність сторін, відповідно до котрого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В постанові №921/730/13-г/3 від 12.05.2020р. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що судове рішення у справі не може бути використане проти особи, яка не брала участі у цій справі. Протилежний підхід призвів би до порушення статті 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.33).

Таким чином, суд доходить висновку, що за змістом ч. 5 ст. 75 ГПК України, особа, яка не брала участі у справі вправі у загальному порядку спростовувати обставини, встановлені відповідним рішенням суду у двох випадках:

1) якщо вказане рішення суду використовується проти неї;

2) якщо у вказаному рішенні суду встановлені певні обставини щодо неї, які вона не визнає.

На другому випадку наголошує також ВПВС в постанові №921/730/13-г/3 від 12.05.2020р.

Необхідно зазначити, що спростування третьою особою, яка не брала участь у розгляді справи в загальному порядку обставин встановлених у рішенні суду, яке не використовується проти неї (і відповідно перевірка цих обставин судом при іншому розгляді справи) має наслідком те, що в такому випадку вказана особа діє не в своїх інтересах, а в інтересах особи проти котрої воно використовується, що є недопустимим, оскільки третя особа не наділена правом звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як вбачається з постанови Західного апеляційного господарського суду №914/808/17 від 08.04.2019р., апеляційний суд в цій постанові жодних обставин щодо ФОП Яхфуфі Алі не встановлював. Про вказане наголошує також Касаційний господарський суд в ухвалі №914/808/17 від 09.07.2020р.

Крім цього, як прослідковується з матеріалів справи, що розглядається, позивач - ПрАТ «Львівобленерго» використовує обставини, встановлені рішеннями судів у справі №914/808/17 не проти третьої особи - ФОП Яхфуфі Алі, а проти відповідача - ФОП Сабатовича Р.Б.

З огляду на це, третя особа в даній справі не вправі реалізовувати передбачене ч. 5 ст.75 ГПК України право на спростування обставин, встановлених рішенням суду в справі в котрій вона не брала участі, а тому суд не досліджуватиме відповідні доводи третьої особи. При цьому, необхідно наголосити, що ФОП Яхфуфі Алі не буде позбавлений права спростовувати обставини встановлені рішенням суду у справі №914/808/17 у випадку можливого пред`явлення до нього позову ФОП Сабатовичем Р.Б.

Крім цього, при вирішенні даної справи суд керується принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 31.05.2012р. у справі «Есертас проти Литви» вважає, що ситуація, за якої фактичні обставини, що були встановлені в остаточному судовому рішенні в справі, пізніше спростовуються судом у новій справі між тими самими сторонами, є тотожною ситуації, у якій завдяки новомому розгляду справи, в якій ухвалене остаточне та обов`язкове рішення, останнє скасовується повністю. Вказане є недопустимим та порушує ст. 6 Конвенції.

2. Щодо твердження відповідача, що ним жодного порушення правил користування електричною енергією у 2017 році за адресою м. Львів, вул. Пекарська, 5 не було здійснено, оскільки він передав це нерухоме майно у володіння та користування третій особі - Яхфуфі Алі ще у 2015 році.

Як встановлено судом, 12.01.2006р. між позивачем та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії №68523, за умовами котрого позивач постачав електричну енергію за адресою м. Львів, вул. Пекарська, 5. Станом на момент укладення цього Договору відповідач був орендарем вказаних приміщень, а власником цих приміщень є Сподарик І.П.

У подальшому, а саме 01.05.2015р. між відповідачем та ФОП Яхфуфі Алі укладено договір оренди №02-0515 нежитлових приміщень, розташованих по вул. Пекарській, 5 у м. Львові, який за своєю правовою природою є договором суборенди. За актом приймання-передачі від 01.05.2015 суборендар прийняв в суборенду нежитлові приміщення.

Відповідно до п. 2.5 Договору №68523 у разі звільнення споживачем займаного приміщення, реорганізації, ліквідації (у тому числі шляхом банкрутства), відчуження в будь-який спосіб займаного приміщення, споживач зобов`язаний повідомити постачальника не пізніше ніж за 20 робочих днів до зміни власника приміщення та надати заяву щодо розірвання договору і в цей самий період здійснити оплату усіх видів платежів, передбачених цим договором до дня зміни власника приміщення, а постачальник зобов`язаний припинити постачання електричної енергії з заявленого дня звільнення споживачем приміщення. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем постачальника електричної енергії про звільнення приміщення споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів визначених постачальником електричної енергії на день припинення електропостачання.

З матеріалів справи вбачається, не зважаючи на те, що спірні нерухомі приміщення були передані в 2015р. ФОП Яхфуфі Алі, Договір постачання електричної енергії №68523 між позивачем та відповідачем розірвано не було, як це передбачено самим договором та ПКЕЕ. Більше того, після передачі спірних приміщень ФОП Яхфуфі Алі, ПрАТ «Львівобленерго» двічі проводив перевірку розрахункових засобів обліку за адресою вул. Пекарськ, 5 у м. Львові. Як вбачається з Акту №217206 від 13.04.2016р. (правомірність складення котрого не заперечується відповідачем), а також Акту про порушення №028532 від 23.02.2017р. (правомірність складення котрого відповідач заперечує), представником відповідача в жодному із двох випадків не зазначалося про те, що фактичним споживачем електричної енергії є ФОП Яхфуфі Алі, а не відповідач.

Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, про існування договірних відносин між ФОП Сабатовичем Р.Б. та ФОП Яхфуфі Алі, позивачу стало відомо лише після відкриття господарським судом провадження у справі №914/808/17, так як лише тоді вказаний договір було подано в суд. Відповідач вказані твердження позивача спростовано не було.

Таким чином, враховуючи факт чинності, на момент виникнення спірних відносин, договору №68523 від 12.01.2006р., умови котрого в силу ст. 629 ЦК України є обов`язковими для сторін, суд зазначає, що сторонами спірних відносин виступають саме позивач та відповідач. А тому доводи відповідача, що ним жодного порушення правил користування електричною енергією не було здійснено, оскільки він передав це нерухоме майно у володіння та користування третій особі не заслуговують на увагу. В даному випадку відповідач несе ризик своєї недобросовісної поведінки, яка полягає в неповідомленні позивача про вказану обставину та нерозірванні договору №68523 від 12.01.2006р.

Суд також відхиляє доводи відповідача, що в силу вимог п. 4.2.4 договору №68523 він не несе відповідальності перед позивачем, оскільки порушення виникли внаслідок дій обставин непереборної сили до котрих належать протиправні дії третіх осіб).

Зокрема, відповідно до п.4.3.2 договору №68523 сторона, для якої виконання зобов`язань стало неможливим унаслідок дії обставин непереборної сили, має не пізніше ніж через п`ять календарних днів письмово повідомити іншу сторону про початок, тривалість та вірогідну дату припинення дії обставин непереборної сили.

Натомість в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач повідомляв позивача про обставини непереборної сили. Більше того, в Акті про порушення №028532 від 23.02.2017р. представник відповідача висловлював свої зауваження до нього і жодним чином не зазначив, що порушення трапилося внаслідок обставин непереборної сили (протиправних дій третіх осіб).

З цих підстав суд не бере до уваги відповідні доводи відповідача в судовому засіданні.

3. З приводу твердження відповідача про необхідність застосування у спірних відносинах положень ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі закону.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач вважає, що оскільки з прийняттям чинних на даний час ПРРЕЕ такий вид порушення, як підключення до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника, електроустановок, струмоприймачів або електропроводки поза розрахунковими приладами обліку електричної енергії без порушення схеми обліку взагалі скасований, а за схоже порушення нарахування в силу положень пп. 5 п. 8.4.8. ПРРЕЕ може бути проведеним не більше загальної кількості робочих днів у шести календарних місяцях, що передували дню виявлення порушення, ПРРЕЕ в цій частині та за даних умов, згідно ст. 58 Конституції України мають зворотну дію у часі та підлягають застосуванню.

З цього приводу суд зазначає таке.

Положеннями ч. 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Однак Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що ст. 58 Конституції поширюється лише на фізичних осіб (Рішення КС України від 9 лютого 1999 р. № 1-рп/99).

На розвиток конституційних положень про чинність законодавства в часі, ст. 5 ЦК встановлює, що акти цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До цивільних відносин, які виникли раніше, новий акт цивільного законодавства застосовується до тих прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. Для цього норма ч. 3 ст. 5 ЦК вимагає дотримання трьох умов: а) відносини відносяться до сфери цивільно-правового регулювання; б) акт, що регулює їх, втратив чинність; в) права та обов`язки учасників цих відносин виникають і після набрання чинності нового акта цивільного законодавства.

Враховуючи те, що права та обов`язки між позивачем та відповідачем виникли ще за дії ПКЕЕ, які втратили чинність, і з моменту прийняття ПРРЕЕ жодних прав та обов`язків між сторонами не виникало, відтак твердження про застосування ПРРЕЕ до спірних відносин не заслуговують на увагу.

4. З приводу клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності, суд зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог:про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У п. 63-67 постанов від 14.01.2020р. у справі №910/17955/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне.

Так, відповідно до ст. 235 ГК України за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором. Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання.

Види оперативно-господарських санкцій закріплено ст. 236 ГК України, згідно із частиною першою якої у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій: 1) одностороння відмова від виконання свого зобов`язання управненою стороною зі звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов`язання другою стороною; відмова від оплати за зобов`язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони; відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт унаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо; 2) відмова управненої сторони зобов`язання від прийняття подальшого виконання зобов`язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов`язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо); 3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов`язань стороною, яка порушила зобов`язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо; 4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин зі стороною, яка порушує зобов`язання. При цьому цей перелік оперативно-господарських санкцій, не є вичерпним; сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції (частина друга статті 236 Господарського кодексу України).

Підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання (стаття 237 Господарського кодексу України).

З викладеного вбачається, що оперативно-господарські санкції можуть полягати в односторонній відмові від господарського зобов`язання (повністю або частково) або в односторонній зміні його умов. Оперативно-господарські санкції застосовуються відповідною особою - стороною зобов`язання в односторонньому порядку, а їх перелік та порядок вжиття визначаються виключно положеннями договору, укладеного між сторонами. Мета застосування зазначених санкцій - припинення або запобігання повторенню порушень зобов`язання шляхом оперативного впливу на правопорушника. Оперативно-господарські санкції застосовуються виключно за рішенням управненої сторони й спрямовані на корегування подальшої поведінки порушника господарського зобов`язання в майбутньому.

Одностороннє визначення однією стороною господарського зобов`язання розміру боргу іншої сторони зазначеному не відповідає. Отже, ані нарахування вартості недоврахованої електричної енергії, ані рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості, оформлене протоколом з розгляду акта правопорушення ПКЕЕ, не є оперативно-господарською санкцією.

Оскільки вартість недоврахованої електричної енергії не є оперативно-господарською санкцією, а являється платою за поставлену електричну енергію і здійснене відповідачем на підставі пп. 4.2.3 п. 4.2 Договору, позовна давність для звернення ПрАТ «Львівобленерго» до суду з вимогою про стягнення з ФОП Сабатовича Р.Б. складає три роки, відповідно позивач звернувся з цим позовом до суду у межах строку позовної давності.

Згідно п. 6.43. ПКЕЕ, кошти за недовраховану електричну енергію перераховуються споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом або поточний рахунок постачальника електричної енергії за нерегульованим тарифом. Споживач має оплатити розрахункові документи за недовраховану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка.

Обов`язок щодо сплати вартості недоврахованої електричної енергії покладений на споживача також пп. 4.2.3. п. 4.2. Договору.

Частиною 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги несплату відповідачем у добровільному порядку нарахованої йому вартості недоврахованої електроенергії, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір у розмірі 3989,10 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 42, 50, 123, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сабатовича Руслана Богдановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» (79026, м. Львів, вул. Козельницька, буд. 3; ) 265939,56 грн. вартості недоврахованої електричної енергії та 3989,10 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.10.2020р.

Суддя Р.В. Крупник