ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2020 р. Справа№ 920/711/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Попікової О.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Кульчицької І.А.,

представників сторін:

позивача: не з`явились,

відповідача: Тесленко О. Г.,

органу ДВС: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Казенного підприємства "Шосткінський казенний завод "Імпульс"

на ухвалу Господарського суду Сумської області від 21.05.2020

у справі № 920/711/19 (суддя Заєць С.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Казенного підприємства "Шосткинський казенний завод "Імпульс"

за участю Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

про стягнення 124.407,09 грн заборгованості за договором постачання природного газу № 6027/1718-БО-29 від 20.09.2017,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 21.05.2020 відмовлено у задоволенні скарги Казенного підприємства "Шосткинський казенний завод "Імпульс" від 25.03.2020 про визнання постанови старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федюк Наталії Сергіївни від 17.03.2020 ВП №61284835 про арешт коштів боржника неправомірною (недійсною), а також про зобов`язання старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федюк Н.С. скасувати постанову від 17.03.2020 ВП №61284835 про арешт коштів боржника.

Скарга відповідача мотивована тим, що державний виконавець в порушення вимог п. 3 Розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» вчинив виконавчу дію з примусового виконання наказу суду - наклав арешт на кошти боржника.

Місцевий суд, відмовляючи у задоволенні скарги відповідача, виходив з того, що згідно з п. 3 Розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Отже, за висновком місцевого суду, цим законом не заборонено звертати стягнення на грошові кошти, в тому числі відповідача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким скаргу на рішення та дії державного виконавця задовольнити.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2020 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Казенного підприємства «Шосткінський казенний завод «Імпульс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.05.2020 у справі №920/711/19, розгляд справи призначено на 12.08.2020.

Представники позивача в судове засідання 12.08.2020 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Через канцелярію суду 12.08.2020 від позивача надійшли письмові пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.08.2020 заявив усне клопотання про надання йому часу для ознайомлення з поданими позивачем поясненнями та відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2020 розгляд справи відкладено на 08.09.2020.

В судовому засіданні 08.09.2020 суд протокольно ухвалив оголосити перерву до 16.09.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 відкладено судове засідання на 05.10.2020, залучено до участі у справі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) [40003, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 28, ], Відділ примусового виконання рішень [40000, м. Суми, вул. Петропавлівська, 75].

Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що неправильне тлумачення місцевим судом п. 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» призвело до помилкового висновку місцевого суду про те, що закон не містить заборони на стягнення грошових коштів.

Представники позивача та органу ДВС в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Представник відповідача (скаржника) в судові засідання з`явтвся, надав пояснення по суті скарги.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних представників.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 17.03.2020 Старший державний виконавець Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федюк Наталія Сергіївна винесла постанову про накладення арешту на кошти боржника в межах виконавчого провадження №61284835, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, відкритих в AT "Укрексімбанк» в м. Києві (код 00032112) та в Обласному відділенні в ПАТ Промінвестбанк в м. Суми (код 00039002) та належать боржнику - Казенному підприємству «Шосткинський казенний завод «Імпульс» (м. Шостка, вул. Заводська, 41, код 14314452), в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 122.484,45 грн.

У скарзі Казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Імпульс», обґрунтовуючи свою позицію, зазначає про те, що оскаржувана постанова винесена з порушення чинного законодавства, оскільки Казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Імпульс» включене до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, а тому щодо нього заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Місцевий зазначив, що 20.10.2019 набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ «Прикінцеі та перехідні положення» вказаного Закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Як встановив місцевий суд, Казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Імпульс» включене до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999, про що 19.02.2020 у своєму листі за №11-02/54 скаржник повідомив Шосткинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

З урахуванням наведеного місцевий суд дійшов висновку, що Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» не встановлена пряма заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі і щодо виконання рішень судів, якими встановлено стягнення грошових коштів із боржників.

Як зазначалось вище, 17.03.2020 Старшим державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федюк Наталією Сергіївною винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника в межах виконавчого провадження № 61284835.

Отже, за висновком місцевого суду, оскаржувану постанову винесено щодо арешту грошових коштів, які і є виключенням (крім стягнення грошових коштів) відповідно до пункту 3 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду скарги скаржник не подав інших доказів неправомірності дій державного виконавця при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 17.03.2020 у ВП № 61284835, місцевий суд не знайшов підстав для задоволення скарги Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» на рішення та дії державного виконавця.

Апеляційний суд відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 ст. 327 ГПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника.

З матеріалів справи вбачається, що 17.03.2020 Старший державний виконавець Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федюк Наталія Сергіївна винесла постанову про накладення арешту на кошти боржника в межах виконавчого провадження № 61284835, тобто вчинила виконавчу дію.

Місцевий суд, відмовляючи у задоволенні скарги відповідача, виходив з того, що відповідно до п. 3 розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» забороняється вчиняти виконавчі дії, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Надавши тлумачення наведеній правовій нормі, місцевий суд дійшов висновку, що зазначеними положеннями законодавства не заборонено звертати стягнення на грошові кошти, в тому числі грошові кошти відповідача.

Колегія суддів вважає зазначений висновок місцевого суду помилковим з огляду на таке.

Як зазначено в постанові Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі №904/5697/18, суд касаційної інстанції не погоджується з таким тлумаченням пункту 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ, оскільки зі змісту наведеної норми прямо вбачається, що заборона на вчинення виконавчих дій не стосуються саме стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, а предметом стягнення у розглянутій КГС справі є штрафні санкції за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів та вантажу.

Предметом стягнення у справі №920/711/19 є заборгованість, що виникла із договору постачання природного газу, а саме: пеня у сумі 73.027,49 грн, 3% річних у сумі 17.002,42 грн, інфляційні втрати у сумі 30.533,54 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 1.921,00 грн.

На думку апеляційного суду, у вказаній вище нормі Закону №145-ІХ законодавець визначив два об`єкти (види речей - «грошові кошти і товари»), на які може звертатись стягнення за наявності у них спільної (як разом у обох, так і у кожного окремо) ознаки - якщо вони «були передані в заставу за кредитними договорами».

А отже колегія суддів відзначає, що цим законом заборонено вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності прийнятим Законом були включені до переліків, затверджених Законом № 847-ХІУ, протягом трьох років. Водночас дозволено стягнення грошових коштів, що були передані в заставу за кредитними договорами, як і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Як зазначив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 23.07.2020 №904/3535/19, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 145-ІХ, покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс.

Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Аналогічна позиція викладена також в ухвалах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №910/13346/18 та від 29.04.2020 у справі №910/6948/19.

Отже, неправильне тлумачення п. 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» призвело до помилкового висновку місцевого суду про те, що закон не містить заборони на стягнення грошових коштів.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо неправомірності дій органу державної виконавчої служби, яка полягає у вчиненні виконавчої дії - накладення арешту на кошти боржника.

В ході апеляційного провадження на підставі відомостей, розміщених в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, доступ до яких надається Автоматизованою системою виконавчого провадження на офіційному сайті Міністерства юстиції України, апеляційний суд встановив таке.

Старшим державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Федюк Наталією Сергіївною винесено постанову від 21.05.2020, якою виведено виконавче провадження №61284835 з примусового виконання наказу Господарського суду Сумської області №920/711/19 від 08.01.2020 із зведеного виконавчого провадження №61416092, яке веде Шосткинський МРВДВС ПН-СХ МРУМЮ (м. Суми).

Старшим державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Федюк Наталією Сергіївною винесено постанову від 21.05.2020, якою передано виконавчий документ: наказ Господарського суду Сумської області №920/711/19 від 08.01.2020 Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Діхтяренко Володимиром Олександровичем винесено постанову від 04.06.2020, якою прийнято виконавче провадження № 61284835 з примусового виконання: наказ Господарського суду Сумської області №920/711/19 від 08.01.2020.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Діхтяренко Володимиром Олександровичем винесено постанову від 04.06.2020, якою приєднано виконавче провадження №61284835 з примусового виконання: наказу Господарського суду Сумської області №920/711/19 від 08.01.2020 до зведеного виконавчого провадження №62136371, яке веде ВПВР УЗПВР у Сумській області Північно-Східне МРУ МЮ (м. Суми).

Отже, на час розгляду апеляційної скарги вимога відповідача про зобов`язання старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федюк Н.С. вчинити дії щодо скасування постанови від 17.03.2020 про арешт коштів боржника не може бути задоволена, оскільки виконавче провадження №61284835 не здійснюється цим виконавцем та передано до іншого виконавчого органу. Як зазначалось вище, виконавче провадження №61284835 з примусового виконання наказу Господарського суду Сумської області №920/711/19 від 08.01.2020 приєднано до зведеного виконавчого провадження №62136371, яке веде ВПВР УЗПВР у Сумській області Північно-Східне МРУ МЮ (м. Суми).

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета розгляду, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням наведеного оскаржувана ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а скарга відповідача на дії та бездіяльність державного виконавця - частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягають покладенню на відповідача та орган Державної виконавчої служби пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Також колегія суддів суд звертає увагу на вимогу положень ст. 345 ГПК України, згідно з якою про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284, 339 - 345 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Казенного підприємства "Шосткінський казенний завод "Імпульс" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 21.05.2020 у справі №920/711/19 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 21.05.2020 у справі №920/711/19 скасувати.

3. Скаргу Казенного підприємства "Шосткінський казенний завод "Імпульс" від 25.03.2020 на рішення та дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати постанову старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федюк Наталії Сергіївни від 17.03.2020 ВП №61284835 про арешт коштів боржника неправомірною.

В задоволенні решти вимог скарги Казенного підприємства "Шосткінський казенний завод "Імпульс" від 25.03.2020 на рішення та дії державного виконавця відмовити.

4. Стягнути із Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (41100, м. Шостка вул. Онупрієнко, 17, ) на користь Казенного підприємства "Шосткінський казенний завод "Імпульс" (41101, м. Шостка, вул. Заводська, 41, ) 1.051,00 грн за подання апеляційної скарги.

5. Повернути до Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/711/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 12.10.2020.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

О.В. Попікова