ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2020 р. Справа № 922/2560/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування", м. Київ
до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків
про стягнення 18879,87 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування", м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків (далі за текстом - відповідач) 18879,87 грн. відшкодування.

Позов обґрунтовано з посиланням те на що 26.05.2019 о 20 год. 20 хв. в м. Києві на перехресті вул. Ф. Ернста та вул. Народного Ополчення сталось ДТП за участі автомобілів «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів з матеріальними збитками. Винним в скоєнні ДТП визнано водія ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що ним, як страховиком, відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів програма "VIP" № 777.18.2426193 від 04.10.2018 виплачено страхувальнику автомобіля «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 40281,36 грн.

Позивач вказує, що внаслідок зазначених обставин, до нього в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) до заподіювача шкоди (володільця автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 ) в межах здійснених фактичних затрат. Разом з тим, оскільки цивільно-правова відповідальність останнього застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6606928, позивач вимагає він відповідача сплати страхового відшкодування.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.08.2020 відкрито провадження у справі № 922/2560/20; справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом трьох днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом трьох днів з дня отримання відповіді на позов.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію вищевказаної ухвали від 17.08.2020.

Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (вх. № 20490 від 07.09.2020), в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з посиланням на те, що позивач на відповідний запит відповідача не направив на його адресу належним чином завірених копій документів щодо ДТП та виплаченого страхового відшкодування, що в свою чергу унеможливило прийняття відповідачем рішення про виплату страхового відшкодування. Крім того, відповідач також зазначає, що позивач помилково зазначає про часткову виплату ним страхового відшкодування в сумі 10500 грн., оскільки таке страхове відшкодування було виплачено відповідачем за іншою страховою справою, що підтверджується страховим актом № 14809 від 05.09.2019.

Позивач надав суду відповіді на відзив (вх. № 21129 від 14.09.2020) в якому наполягає на задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що лист відповідача № 2771 від 20.09.2019, на який посилається останній у відзиві на позов, до нього не надходив; що відповідач зобов`язаний був здійснити відшкодування позивачу згідно з заявою № 4869/07-3.19.1417 від 15.08.2019 до 27.11.2019 включно, проте своїх зобов`язань не виконав.

Крім того, позивач надіслав на адресу суду заяву (вх. № 21128 від 14.09.2020), в якій просить суд:

1) прийняти до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог у справі № 922/2560/20;

2) стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" відшкодування 29379,87 грн, пеню у розмірі 3291,91 грн, 3% річних у розмірі 691,37 грн, інфляційні втрати у розмірі 351,81 грн, а всього: 33714,96 грн;

3) стягнути з відповідача на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" суму понесених судових витрат, в т. ч. судовий збір 2102,00 грн.

Дана заява обґрунтована з посиланням на те, що відповідачем не відшкодовується позивачу страхове відшкодування у розмірі 29379,87 грн з моменту отримання останнім 29.08.2019 заяви № 4869/07-3.19.1417 від 15.08.2019, а тому останній зобов`язаний сплатити крім безпосередньо страхового відшкодування також пеню, інфляційні та річні за прострочення оплати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.09.2020 зазначену заяву задоволено та продовжено розгляд позовних вимог у даній справі з її урахуванням.

Відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень в порядку та строк, встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 17.08.2020.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав їх достатніми для прийняття рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 04.10.2018 між ОСОБА_2 та Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» було укладено договір № 777.18.2426193 добровільного страхування наземних транспортних засобів програма «VIP», предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом Mercedes- Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , строком дії з 08.10.2018 до 07.11.2019.

26.05.2019 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 та "Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 . Внаслідок зазначеного ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Солом`янського районного суд м. Києва від 24.06.2019 у справі № 760/15729/19 встановлено, що під час зазначеної ДТП водій ОСОБА_1 порушив п. 10.9, 2.3.б Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП України. Як наслідок, водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Дана постанова набрала законної сили 04.07.2019.

29.05.2020 ОСОБА_3 , як представник власника автомобіля Mercedes- Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Позивачем на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 29.05.2020 та страхового акту № 3.19.1417-1 від 05.06.2019 визнано ДТП за участі автомобілів Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 та "Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_3 страховим випадком.

Згідно з рахунками № від 03.06.2019 та № ПАТ Українська автомобільна корпорація, філія «Автомобільний центр Київ» ПАТ Українська автомобільна корпорація, виданих ОСОБА_2 загальна вартість ремонту автомобіля становить 40281,36 грн.

Така ж вартість відновлювального ремонту автомобіля відображена в акті виконаних робіт від 08.08.2019, згідно з яким зафіксовано факт проведення ремонтних робіт з його відновлення.

Враховуючи викладені обставини, позивачем виплачено ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 40281,36 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 48 від 05.06.2019 та № 458 від 07.08.2019.

Як зазначає позивач, франшизу в сумі 1000 грн. була відшкодована на його користь ОСОБА_1 .

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 застрахована відповідачем згідно з полісом АМ/6425155 від 26.05.2019, яким також передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну третім особам в розмірі 100000 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою № 4869/07-3.19.1417 від 15.08.2019 про проведення виплати страхового відшкодування в розмірі 39281,36 грн. в порядку суброгації.

Однак, згідно з висновком про вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу у справі 3.19.1417, виконаного згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 без зносу складає 40 281,36 грн.. а з урахуванням значення коефіцієнту7 зносу 0,27 складає 30379,87 грн.

Оскільки, 1000 грн. страхового відшкодування вже була виплачена ОСОБА_1 , позивач вважає, що у відповідача наявний обов`язок з відшкодування на його користь 29379,87 грн. сплаченого страхового відшкодування.

Обставини щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в зазначеній сумі, а також нарахованих в зв`язку з простроченням його оплати інфляційних, 3% річних та пені стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з п. 1 ст. 76, п. 1 ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 ст. 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно з приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі ст. ст. 512, 514 ЦК України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Таким чином, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП була застрахована у відповідача - Товариством з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/6425155 з лімітом відповідальності по майну 100000,00 грн та франшизою 1000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На підставі вищезазначених норм чинного законодавства та у зв`язку з укладенням полісу АМ/6425155 відповідач прийняв на себе обов`язок відшкодовувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок експлуатації автомобіля "Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_3 .

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу АМ/6425155 відповідач повинен був відшкодувати позивачу у встановлений законом строк шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (100000,00 грн), у межах суми, що перейшла до позивача, та яка складає 29379,87 грн.

Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як вже зазначалось, позивач звернувся до відповідача із заявою № 4869/07-3.19.1417 від 15.08.2019 про проведення виплати страхового відшкодування в розмірі 39281,36 грн. в порядку суброгації. До зазначеної заяви позивачем додано необхідні для її розгляду документи.

Однак, у межах встановленого строку (90 днів), відповідач відповіді на заяву не надав, зокрема, не прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, як і не здійснив страхового відшкодування.

З урахуванням вищевикладеного та того, що відповідач не заперечив обставини, викладені у позовній заяві, та не надав суду жодних доказів, які б спростовували його обов`язок здійснити виплати страхового відшкодування у розмірі 29379,87 грн, суд дійшов висновку про задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в зазначеній сумі.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що невиплата страхового відшкодування мала місце в зв`язку з ненаданням позивачем на запит відповідача листом № 2771 від 20.09.2019 певних документів, оскільки по-перше, доказів надсилання відповідачем на адресу позивача цього листа матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано (а позивач до того ж факт отримання цього листа заперечує), по-друге, як вже зазначалося, позивачем до заяви № 4869/07-3.19.1417 від 15.08.2019 про проведення виплати страхового відшкодування в розмірі 39281,36 грн. в порядку суброгації додано необхідні для її розгляду документи.

За змістом ст. ст. 598-599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань зі сплати страхового відшкодування, оскільки не виконав їх в строк, передбачений ч. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" .

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних.

Як свідчать матеріали справи, позивачем нараховано інфляційні та річні за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 28.11.2019 по 09.09.2020.

Однак, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних, суд констатує його часткову арифметичну невірність.

Здійснивши відповідний розрахунок, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в зазначеній частині та стягнення з відповідача на користь позивача 292,34 грн. інфляційних та 691,37 грн 3% річних.

В решті позову про стягнення інфляційних слід відмовити в зв`язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, п. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі ст. 36.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Як вже зазначалося вище, відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань з виплати страхового відшкодування. Зазначене також надає право на нарахування пені.

Згідно з заявою про збільшення розміру позовних вимог, позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню в сумі 3291,91 грн. за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 28.11.2019 по 27.05.2020.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок річних, суд констатує, що його арифметичну вірність.

За таких обставин, позов в частині стягнення пені у вказаній сумі також підлягає задоволенню.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З урахуванням викладеного, за наслідками розгляду справи з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 2098,29 грн. судового збору.

Посилання позивача в позовній заяві про понесення ним витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 4798,00 грн. свого підтвердження матеріалами справи не знайшли. Заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу на підставі доказів, поданих протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (ч. 8 ст. 129 ГПК України) позивач суду також не надавав. За таких обставин, правові підстави для покладення на відповідача нібито понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (адреса: 61023, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 99, літ. А-3; ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (адреса: 01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 15/2; ):

29379,87 грн. страхового відшкодування;

3291,91 грн. пені;

691,37 грн. 3% річних;

292,34 грн. інфляційних;

2098,29 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак