ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2020 р. Справа№ 910/9439/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є. та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 07.10.2020
розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.08.2020

у справі № 910/9439/20 (суддя Омельченко Л.В.)

за заявою ОСОБА_1

(ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника

фізичної особи

ВСТАНОВИВ

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі № 910/9439/20 повернуто ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та додані до неї документи.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі №910/9439/20 та передати справу до господарського суду для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме, зазначено, що суд першої інстанції необгорунтовано дійшов висновку, що станом на 07.08.2020 від заявника документів в якості усунення недоліків до суду не надійшло, що призвело до незаконного повернення ОСОБА_1 заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та доданих до неї документів. Не вірним, на думку скаржника, є те, що судом першої інстанції його клопотання про надання інформації від банківських установ про наявні відкриті рахунки судом першої інстанції проігноровано. Крім того, скаржник зазначає, що на стадії дослідження заяви про визнання фізичної особи неплатоспроможною, поданою у зв`язку з відсутністю у неї грошових коштів та наявністю великої суми заборгованості перед фінансовими установами, необхідність подання доказів авансування на депозитний рахунок суду боржником винагороди керуючому реструктуризацією, свідчить про встановлення судом обмеження заявника у у доступі до правосуддя та нівелює взагалі реальність процедури банкрутства, передбаченої Кодексом України з процедур банкрутсва. Також, скаржник не погоджується з доводами суду перешої інстанції про те, що ним подано неконкретизований список кредиторів. На думку скаржника, все вищенаведене свідчить про надмірний формалізм суду першої інстанції, що призвів до повернення заяви скаржника без розгляду, тобто до обмеження його у доступі до правосуддя.

У судове засіданні 07.10.2020 скаржник (представник скаржника) не з`явився.

Скаржник про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином направленням на адресу його місцезнаходження копії ухвали суду від 21.09.2020 (поштове повернення про вручення 850).

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги без участі скаржника (представника скаржника), що не з`явився у судове засідання, так як він належним чином повідомленний про дату, час та місце розгляду справи.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Фізична особа ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) звернувся до господарського суду м. Києва із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2020 заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишено без руху, встановлено строк десять днів з дня вручення цієї ухвали ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, встановлено ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) спосіб усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність шляхом подання до суду: - повного тексту заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; - відомостей про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках; - доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень; - конкретизованого списку кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; - проекту плану реструктуризації боргів боржника; - інформації щодо членів сім`ї, зазначених у Деклараціях про майновий стан боржника, а саме: реєстраційні номери облікових карток платників податків або серії та номери паспортів/номери паспортів у формі карток (ID), відомості щодо їх доходів та майна.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи, ухвалу від 03.07.2020 було отримано ОСОБА_1 09.07.2020 (поштове повідомлення про вручення 070).

Враховуючи, що ухвалу господарського суду міста Києва від 03.07.2020 про залишення заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність без руху було вручено заявнику 09.07.2020, встановлений десятеденний строк для усунення недоліків вказаної заяви сплинув би 20.07.2020 (оскільки 19.07.2020 є вихідним днем). Однак, у встановлений судом строк заявником не були усунуті недоліки, допущені при поданні його заяви до суду та зазначені у вищевказаній ухвалі суду першої інстанції.

При цьому Постановою Кабінету Міністртів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211, із в подальшому внесеними в неї змінами, у відповідності до прийнятих Кабінетом Міністрів України Постанов, відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, було установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.

02.04.2020 набули чинності зміни до ГПК України, внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)". Згідно з вказаним Законом пункт 4 розділу Прикінцевих положень ГПК України викладений в наступній редакції: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Беручи до уваги вказане, строк на усунення недоліків вищевказаної заяви, передбачений приписами статті 174 ГПК України, був продовжений на строк дії такого карантину.

У подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020, було внесено зміни до пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, та викладено його у наступній редакції: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Прикінцевими положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Вказаний Закон набув чинності 17.07.2020.

Керуючись вказаними вище нормами процесуального права та матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 мав право вчинити дії, спрямовані на усунення недоліків поданої заяви, до 06.08.2020 включно. У цей же строк він мав право звернутися до суду з заявою про продовження відповідних процесуальних строків. Станом на 07.08.2020 від заявника жодних документів в якості підтвердження усунення недоліків до суду не надійшло. Крім того, скаржником в сторок до 07.08.2020 не подано до суду відповідної заяви про продовження процесуальних строків з підстав, встановлених чинним законодавством. Вказаного скаржник не спростував.

Приписами пункту 4 статті 174 ГПК України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась із позовною заявою.

Відповідно до частини 6 статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Тобто дану заяву ОСОБА_1 суд мав повернути у строк з 07.08.2020, але не пізніше 11.08.2020.

Таким чином, суд пешої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу про повернення заяви скаржника, не порушив вимоги ч. 6 ст. 174 ГПК України, адже в ній чітко зазначено, що заява повертається в строк не пізніше п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків, а не на п`ятий день, як це тлумачить скаржник.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів скаржника, що суд передчасно прийняв ухвалу про повернення його заяви, оскільки, як зазначив скаржник, його заява про усунення недоліків могла бути ним направлена до суду 06.08.2020. В той же час, в матеріалах справи відсутні докази, що така заява була подана боржником 06.08.2020 чи навіть пізніше. Такі докази разом з апеляційною скаргою також до суду подані не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Книгою четвертою Кодексу України з процедур банкрутства регулюються питання відновлення платоспроможності фізичної особи.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що неплатоспроможність це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом

Згідно до ч. 1 ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Статтею 115 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи може бути відкрито лише за заявою боржника.

Так, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), як фізична особа, звернувся до господарського суду міста Києва із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку, визначеному Книгою четвертою Кодексу України з процедур банкрутства.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) зазначає, що у нього відсутні фінансові можливості погашати вимоги кредиторів, на умовах, визначених укладеними ним договорами.

Заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбаченим Кодексом України з процедур банкрутства.

Положеннями ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства встановлені вимоги до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Так, ч. 2 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено перелік відомостей та доказів, які мають бути зазначені/додані до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються:

1) довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником;

2) документи, що підтверджують наявність (відсутність) у боржника статусу фізичної особи - підприємця;

3) конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором;

4) опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна;

5) копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно;

6) перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором;

7) копії документів про вчинені боржником (протягом року до дня подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) правочини щодо належного йому нерухомого майна, цінних паперів, часток у статутному капіталі, транспортних засобів та угоди на суму не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати;

8) відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках;

9) копія трудової книжки (за наявності);

10) відомості про роботодавця (роботодавців) боржника;

11) декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства;

12) докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень;

13) інформація про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини;

14) інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, залишаючи заяву боржника без руху, встановив, що у заяві ОСОБА_1 відсутнє обґрунтування подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність до суду, не зазначені підстави, які призвели до виникнення заборгованості перед кредиторами (відсутня сторінка (сторінки) описової частини заяви), що унеможливлює дослідження всіх обставин звернення заявника до суду, що є порушенням п. 3 ч.1 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства. До того ж судовою колегією досліджено текст заяви, що була повернута заявнику судом, та встановлено, що у тексті заяві містяться незаповнені дані щодо сум боргів, які заявник просить суд списати (п.7 прохальної частини заяви), деякі сторінки заяви закінчуються незавершеними реченнями.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство зокрема додається конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором.

В порушення вищевказаної норми заявником було подано відомості лише про частину кредиторів та підстави виникнення заборгованості, що у розумінні ст.74 Господарського процесуального кодексу України є порушенням вказаної правової норми в частині доведення тих обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заявником було подано відомості лише про частину кредиторів та про частину підстав виникнення заборгованості, що у розумінні ст.74 Господарського процесуального кодексу України є порушенням вказаної правової норми в частині доведення тих обставин, на які сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому в самій заяві боржник зазначає, що список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів зроблений ним з особистих розрахунків та це не є вся інформація щодо заборгованості.

Поряд з цим, відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках.

Заявник зазначає, що звертався з запитами до банківських установ про витребування відомостей про всі наявні рахунки боржника, у тому числі депозитні, відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках. Як вбачається з матерілів справи, на відповідні адвокатські запити банківські установи відповили, що інформація, яка містить банківську таємницу, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи. Доказів того, що заявник звертався з такими письмовими запитами особисто чи надавав письмовий дозвіл відповідним особам (у тому числі відповідним адвокатам) на таке звернення матеріали справи не містять.

Скаржник зазначає про те, що звертався до суду першої інстанції з клопотанням про надання чи витребування інформації від банківських установ про наявність у нього відкритих рахунків, яке суд першої інстанції проігнорував.Вищевказане твердження боржника не є обгрунтовуаним та таким, що будується на нормах закону, з огляду на наступне.

Звертаючись з вищевказаним клопотанням до суду першої інстанції, заявник не обґрунтував неможливість подання такої інформації до суду, а також не підтвердив вчинення ним вичерпних заходів для отримання такої інформації самостійно. Крім того, норми Кодексу України з процедур банкрутства не визначають можливість для суду першої інстанції збирати самостійно відповідні докази по справі.

Пунктами. 4,5 частини 2 статті 81 ГПК України передбачено, що у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу та причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Натомість, з матеріалів справи не вбачається доказів на підтвердження вжиття вичерпних заходів боржником щодо отримання вказаних доказів самостійно, як зазначено вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому за три місяці виконання повноважень.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що обов`язок боржника авансувати вищенаведену винагороду арбітражного керуючого-керуючому реструктуризацією до звернення з відповідною заявою до суду встановлений Кодексом України з процедур банкрутства, і подання доказів такого авансування є обов`язковою умовою, встановленою статтею 116 зазначеного Кодексу. При цьому ані даний Кодекс, ані інші діючі норми законодавства не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, як не передбачають і умов, за яких суд може відстрочити, розстрочити чи звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №910/2629/20).

Є непідтвердженими матеріалами справи доводи боржника щодо подання ним клопотання про звільнення його від сплати авансування винагороди арбітражному керуючому узв`язку з скрутним становищем. Так, наявне в матеріалах справи клопотання про створення фонду кредиторами для сплати винагороди арбітражному керуючому (без дати) та клопотання про розподіл між кредиторами зобов`язання сплатити кошти на відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), повязаних з виконанням повноважень розпорядження майном боржника не є в силу норм чинного законодавства України клопотанням про звільнення його від сплати авансування винагороди арбітражному керуючому-керуючому реструктуризацією.

Посилання скаржника на можливість застосування до вимог про авансування винагороди керуючому реструктуризацією аналогії закону та застосування до цих правідносин норм закону щодо звільнення від сплати судового збору колегія суддів вважає помилковим та таким, що базується на невірному тлумаченні боржником відповідних норм законодавства.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок заявника при звернені до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність авансувати на депозитний рахунок суду винагороду керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень однозначно врегульований положеннями Кодексу України з процедур банкрутства. До цих правовідносин не можуть бути застосуванні за аналогією закону положення Закону України "Про судовий збір" щодо звільнення заявника від сплати судового збору.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з посиланнями заявника на розподілення авансування винагороди керуючому реструктуризацією між кредиторами та створення кредиторами фонду для такого авансування винагороди, оскільки норми статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства не містять положення про можливість розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним повноважень у справі та створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Положеннями статті 114 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено право кредиторів за рахунок власних коштів встановити арбітражному керуючому додаткову винагороду, а не здійснити авансування винагороди арбітражному керуючому. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 910/2629/20).

Згідно з ч. 4 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник зобов`язаний подати пропозиції щодо реструктуризації боргів (проект плану реструктуризації боргів).

Натомість, до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство заявником долучено пропозиції щодо реструктуризації боргів, відповідно до яких останній пропонує до списання задекларовану заборгованість.

Тоді як у відповідності до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства реструктуризація боргів боржника - судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.

Отже, план реструктуризації повинен містити умови відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.

При цьому боржником подано план реструктуризації боргів, який не містить порядку чи умову виконання та умови відновлення платоспроможності боржника, а прописано лише про повне списання боргів боржнику, що не передбачено нормами Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували поданню до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30-ть розмірів мінімальної заробітної плати.

До членів сім`ї боржника належать особи, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, інші особи, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких з боржником не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

З наданих заявником Декларацій про майновий стан боржника за 2017-2019 роки, судом встановлено відсутність відомостей щодо осіб, які вказані у деклараціях боржника як члени сім`ї, зокрема щодо відомостей про ідентифікаційні номери платників податків, відомостей щодо їх доходів та майна із посиланням на ненадання такої інформації відповідними суб`єктами.

При цьому відсутність у заявника встановлених положенням статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства доказів (відомостей) не позбавляє заявника обов`язку подання пояснень щодо відсутності таких доказів (відомостей) та/або подання довідок про їх (доказів) відсутність.

Крім того, доводи скаржника, що інформація про його членів сім"ї не підлягає відображенню у відкритому доступі є необґрунтованими, адже відповідні дані необхідні суду в силу вимог 116 Кодексу України з процедур банкрутсва та використовуються судом тільки в рамках провадження у справі про банкрутство.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції про повернення заяви боржника про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність без розгляду на підставі положень частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України. Доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків судів першої та апеляційної інстанції, з огляду на що, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування законного судового рішення.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити ОСОБА_1 , що відповідно до ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків, а тому, судом першої інстанції оскаржуваною ухвалою не позбавлено боржника права на доступ до правосуддя.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; оскаржувану ухвалу суду першої інстанції у даній справі - без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі №910/9439/20 залишити без змін.

Матеріали справи №910/9439/20 направити до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбачені ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст виготовлено 09.10.2020.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді А.А. Верховець

О.М. Остапенко