РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.09.2020Справа № 910/2307/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРДЕН СІТІ"

до Київської міської ради

про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Я.І. Мухіна

Представники:

від позивача: Бойко Г.О. на підставі довіреності № б/н від 17.02.2020

від відповідача : Перепилицін К.М. на підставі довіреності № 225-КМГ-4119 від 16.07.2020

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАРДЕН СІТІ" (далі - позивач, ТОВ "ГАРДЕН СІТІ") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач) про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення Договору оренди земельної ділянки від 6 грудня 2004 року, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22 грудня 2004 року за № 79-600268 (в редакції Договору про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 14 травня 2013 року, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАРДЕН СІТІ"), в редакції, наведеній у п. 1 прохальної частини позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір оренди між позивачем та відповідачем вважається поновленим на той самий строк та на тих самих умовах на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі". Враховуючи, що у випадку поновлення договору оренди на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди є обов`язковим в силу положень частини 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі", позивач стверджує про наявність підстав для визнання укладеною додаткової угоди до Договору оренди про поновлення Договору оренди. На твердження позивача, відповідач, за відсутності заперечень щодо поновлення Договору оренди, безпідставно ухиляється від укладення додаткової угоди про поновлення Договору оренди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2020 суд постановив позовну заяву ТОВ "ГАРДЕН СІТІ" залишити без руху, встановити позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

24.02.2020 та 27.02.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли заяви про усунення недоліків позовної заяви ТОВ "ГАРДЕН СІТІ" від 17.02.2020 у справі № 910/2307/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2307/20, справу призначено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 06.04.2020 о 10:00 год.

04.03.2020 через відділ діловодства суду від ТОВ "ГАРДЕН СІТІ" надійшла заява про видачу рішення.

05.03.2020 через відділ діловодства суду від ТОВ "ГАРДЕН СІТІ" надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

17.03.2020 через відділ діловодства суду від Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечив наведені у позовній заяві обґрунтування позовних вимог, у задоволенні позовних вимог просив суд відмовити повністю.

06.05.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про направлення копій поданих документів у справі. В якості додатку до наведеної заяви позивачем подано відповідь на відзив.

06.05.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказу до матеріалів справи, а саме довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справляння яких покладено на контролюючі органи від 27.04.2020 № 74975.

Підготовче засідання, призначене на 06.04.2020 о 10:00 год., не відбулося з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11 березня 2020 року № 211.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами внесеними постановою КМУ від 04.05.2020), прийнято рішення про послаблення карантину з 11 травня 2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2020 призначено підготовче засідання на 28.05.20 о 10:20 год.

08.05.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вважає, що аргументи відповідача, викладені у відзиві, є необґрунтованими, а обставини, на які посилється відповідач, не підтверджені відповідними доказами.

У підготовче засідання, призначене на 28.05.2020, з`явилися представники позивача та відповідача.

У підготовчому засіданні, призначеному на 28.05.2020, суд розпочав вчинення дій, визначених частиною другою статті 182 ГПК України, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Суд у підготовчому засіданні 28.05.2020 долучив до матеріалів справи подані сторонами через відділ діловодства суду заяви по суті спору та з процесуальних питань.

Представник відповідача подав клопотання про продовження строків підготовчого провадження на тридцять днів в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України.

Зазначене клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 постановлено продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкласти підготовче засідання у справі на 06.07.2020 о 15:20 год.

03.07.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування поданого клопотання відповідач посилався на обставини, пов`язані зі встановленим карантином.

У підготовче засідання, призначене на 06.07.2020, з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився.

У підготовчому засіданні, призначеному на 06.07.2020, здійснювався розгляд клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник позивача проти задоволення цього клопотання заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 № 910/2307/20 відкладено підготовче засідання у справі на 03.08.2020 о 15:40 год.

20.07.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява про долучення доказу, а саме акту обстеження земельної ділянки № 20-0366-01 від 16.06.2020.

03.08.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення копій судових рішень, які підтверджують участь представника відповідача в судових засіданнях з розгляду інших господарських справ.

03.08.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення правової позиції у аналогічній справі.

У підготовче засідання, призначене на 03.08.2020, з`явився представник відповідача. Представник позивача не з`явився.

У підготовчому засіданні 03.08.2020 суд долучив до матеріалів справи заяву відповідача про долучення доказу.

У підготовчому засіданні 03.08.2020 представник відповідача зазначив, що повідомив всі обставини справи, які йому відомі та надав всі докази.

У підготовчому засіданні 03.08.2020 суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.09.2020 о 15:20 год.

07.08.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

31.08.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло заперечення проти долучення доказу, згідно яких позивач стверджував про неналежність та недопустимість наданого відповідачем доказу - акту обстеження земельної ділянки № 20-0366-01 від 16.06.2020.

У судове засідання, призначене на 07.09.2020, з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 07.09.2020 суд розпочав розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 07.09.2020 заперечував проти долучення до матеріалів справи доказу, наданого відповідачем.

Представник відповідача надав усні пояснення проти заперечень позивача.

07.09.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, відповідно до якого відповідач просив суд зупинити провадження у справі № 910/2307/20 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України до розгляду справи № 159/5756/18 у Великій Палаті Верховного Суду та надання висновку щодо застосування відповідної норми права.

У судовому засіданні 07.09.2020 судом оголошено перерву до 28.09.2020 о 15:00 год.

23.09.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, відповідно до яких позивач просив суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зупинення розгляду справи.

У судове засідання, призначене на 28.09.2020, з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.09.2020 підтримав клопотання про зупинення провадження у справі, подане 07.09.2020 через відділ діловодства суду.

Представник позивача у судовому засіданні 28.09.2020 заперечував проти задоволення клопотання відповідача з підстав, викладених у запереченнях на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, поданих 23.09.2020 через відділ діловодства суду.

У судовому засіданні 28.09.2020 судом здійснювався розгляд клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Відповідно до поданого клопотання, відповідач у якості підстави для зупинення провадження у даній справі № 910/2307/20 визначив п. 7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України та просив суд зупинити дану справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 159/5756/18 та надання висновку щодо застосування відповідної норми права. Відповідач зазначив, що предметом розгляду у справі № 159/5756/18, як і у даній справі № 910/2307/20, є визнання договору оренди земельної ділянки поновленим на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а тому вважає, що справа № 159/5756/18 є справою щодо подібних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про зупинення провадження у справі фактично подане відповідачем після того, як у судовому засіданні 07.09.2020 суд розпочав розгляд справи по суті.

Частина 3 статті 195 Господарського процесуального кодексу визначає виключний перелік підстав, з яких може бути зупинено провадження під час розгляду справи по суті. Згідно вказаної норми, провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Так, відповідно до пунктів 1-3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках:

1) смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво;

2) необхідності призначення або заміни законного представника учасника справи;

3) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції».

В свою чергу, пункт 1 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу передбачає, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі

Підстава, на яку посилається відповідач у клопотанні про зупинення провадження у справі, передбачена п. 7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу і пов`язана з переглядом судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Таким чином, підстава, на яку посилається відповідач, не входить до виключного переліку підстав, передбачених частиною 3 статті 195 ГПК України, на яких провадження у справі зупиняється на стадії розгляду справи по суті.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачем пропущено строк на звернення з клопотанням про зупинення провадження у справі, не вказано поважності причин такого пропуску та не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку.

Крім того, інша справа № 159/5756/18, на яку посилається відповідач, не є подібною з даною справою № 910/2307/20. Зокрема, у справі № 159/5756/18 йдеться про те, що позивач не виконав всі вимоги, передбачені Законом України "Про оренду землі", для поновлення договору оренди землі, а саме до листа повідомлення про поновлення договору оренди землі не додав проект додаткової угоди, тоді як у даній справі № 910/2307/20 позивач доводить, що ним було дотримано всі вимоги статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Зважаючи на наведене, суд відхилив клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні 28.09.2020 здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті у судовому засіданні 28.09.2020 судом заслухано вступне слово представників позивача та відповідача.

Стислий виклад позиції сторін.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначив таке:

- на підставі рішень Київської міської ради від 16.03.2006 № 310/3401 та від 15.12.2011 № 978/7214, 14.05.2013 між ТОВ "ГАРДЕН СІТІ" та Київською міською радою укладено Договір про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки (далі - Договір оренди), яким на 5 років було поновлено Договір оренди земельної ділянки від 06.12.2004, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22.12.2004 за № 79-6-00268;

- згідно з пунктом 3.1 Договору оренди, його укладено на 5 років, а отже, строк дії Договору оренди закінчився 14.05.2018;

- позивач належно виконує свої обов`язки за Договором оренди;

- до закінчення строку дії Договору оренди позивач у порядку, передбаченому частиною 2 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (далі - Закон), пунктом 11.7 Договору оренди та пунктом 9.3 Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві, затвердженого Рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 № 241/2463, 12.02.2018 повідомив відповідача листом-повідомленням про свій намір скористатися переважним правом на поновлення Договору оренди;

- до листа-повідомлення про поновлення Договору оренди позивач додав проект додаткової угоди про поновлення Договору оренди;

- позивач продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії Договору оренди (зокрема, вносить орендну плату у порядку, передбаченому Договором оренди);

- відповідач письмово не повідомляв позивача про відмову в поновленні Договору оренди,

- відтак, на думку позивача, Договір оренди між позивачем та відповідачем вважається поновленим на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені Договором оренди, на підставі частини 6 статті 33 Закону;

- укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди є обов`язковим в силу положень частини 8 статті 33 Закону.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначив таке:

- зважаючи на рішення Київської міської ради від 15.12.2011 № 978/7214, Договір оренди від 22.12.2004 № 79-6-00268 є поновленим на період з 22.12.2009 по 21.12.2014, а отже, поновлення на наступний період може здійснюватися на 5 років з 22.12.2014 по 21.12.2019;

- проте позивач із клопотанням про поновлення дії Договору оренди звернувся до Київської міської ради лише в лютому 2018 року, тобто набагато пізніше, ніж передбачено як статтею 33 Закону, так і Договором оренди;

- тому, на думку відповідача, позовні вимоги позивача суперечать правовій позиції, викладеній у постанові Вищого господарського суду України від 19.09.2017 у справі № 910/11299/15, а також не відповідають положенням частини 6 статті 33 Закону;

- крім того, відповідач заперечує належне виконання позивачем зобов`язань за Договором оренди, стверджує про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів чи будь-якої інформації про ступінь готовності об`єктів будівництва, стан будівництва, отримання дозволу на виконання будівельних робіт і подальшої його перереєстрації, інформації станом на даний час про завершення будівництва відповідних містобудівних об`єктів згідно з їх цільовим призначенням, визначеним у Договорі оренди, враховуючи, що з дати набуття чинності Договором оренди минуло понад 15 років, у зв`язку з чим відповідач вважає, що позивач втратив переважне право на поновлення Договору оренди.

Позивач вважає хибними та такими, що спростовуються положеннями законодавства та наявними в матеріалах справи доказами, твердження відповідача стосовно того, що строк дії Договору оренди закінчився 21.12.2014 (так, як це було встановлено Договором оренди з первісним орендарем) та щодо порушення позивачем строку на звернення до відповідача з клопотанням про поновлення Договору оренди.

Позивач вважає, що аргументи відповідача щодо неналежного виконання позивачем умов Договору оренди не були заявлені в строк та в порядку, передбаченому законодавством та не є підставою для відмови у поновленні Договору оренди.

У судовому засіданні 28.09.2020 судом здійснювалось з`ясуванння обставини справи та дослідження наявних в матеріалах справи доказів. Учасники справи з дозволу суду ставили запитання один одному.

У судовому засіданні 28.09.2020 здійснювались судові дебати, в яких представники учасників справи виступили з промовами (заключним словом). Промовці з дозволу суду обмінялися репліками.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 28.09.2020 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували відповідні обставини, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення Київської міської ради від 16.03.2006 № 310/3401 "Про продаж земельної ділянки фірмі "Т.М.М." - товариству з обмеженою відповідальністю для будівництва комплексу у складі житлових будинків, оздоровчо-розважальних та торговельно-офісних об`єктів з підземним паркінгом на вул. Горького, 52-54 у Голосіївському районі м. Києва" та рішення Київської міської ради від 15.12.2011 № 978/7214 "Про поновлення та внесення змін до договорів оренди земельних ділянок від 12.09.2005 № 76-6-00349 та від 22.12.2004 № 79-6-00268, укладених між Київською міською радою та Фірмою "Т.М.М." - товариством з обмеженою відповідальністю для будівництва комплексу у складі житлових будинків, оздоровчо-розважальних та торговельно-офісних об`єктів з підземним паркінгом на вул. Горького, 52-54 у Голосіївському районі м. Києва та на вул. Горького, 54 у Голосіївському районі м. Києва", 14.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАРДЕН СІТІ" (далі - орендар, позивач) та Київською міською радою (далі - орендодавець, відповідач) було укладено Договір про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки (далі - Договір оренди), відповідно до умов якого строни вирішили:

- поновити на 5 років Договір оренди земельної ділянки, укладений між орендодавцем та фірмою "Т.М.М." - товариством з обмеженою відповідальністю (далі - первісний орендар), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 06.12.2004 за реєстровим № 1144 та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22.12.2004 за № 76-6-00268 (далі - Договір оренди з первісним орендарем), строк дії якого закінчився;

- внести зміни до Договору оренди, а саме: замінити строну у договорі "фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю" на строну "Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАРДЕН СІТІ";

- викласти Договір оренди у новій редакції.

Відповідно до пункту 1.1 Договору оренди, орендодавець, на підставі рішень Київської міської ради від 30.09.2004 № 542/1952, від 16.03.2006 № 310/3401, від 15.12.2011 № 978/7214, за Актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об`єкт оренди або земельна ділянка), визначену Договором оренди, яка перебуває у комунальній власності.

Пунктом 2.1. Договору оренди встановлено, що об`єктом оренди є земельна ділянка з наступними характеристиками:

- місце розташування - вул. Горького (теперішня назва - Антоновича), 54 у Голосіївському районі міста Києва;

- розмір 0,0943 га;

- цільове призначення - для будівництва комплексу у складі житлових будинків, оздоровчо-розважальних та торговельно-офісних об`єктів з підземним паркінгом;

- кадастровий номер :79:013:0021.

Пунктом 2.2 Договору оренди визначено, що відповідно до витягу з технічної документації Головного управління Держземагентства у м. Києві Державного агентства земельних ресурсів України від 03.04.2013 за №955 нормативна грошова оцінка Земельної ділянки становить 1929993,46 грн.

Згідно з пунктом 3.1 Договору оренди, Договір укладено на 5 років.

Відповідно до п. 6.1 Договору оренди, передача земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі об`єкта оренди в момент укладення цього договору.

У п. 6.2 Договору оренди сторони визначили, що право на оренду земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Умовами п. 8.3 Договору сторони погодили, що орендар має право, зокрема, після закінчення строку, на який було укладено цей Договір, при умові належного виконання обов`язків відповідно до умов цього Договору, за інших рівних умов переважне право на поновлення цього Договору.

Відповідно до п. 8.4 Договору оренди орендар зобов`язаний приступити до використання земельної ділянки після підписання цього Договору і Акта приймання-передачі земельної ділянки та державної реєстрації права оренди даної земельної ділянки.

Пунктом 11.1 Договору оренди сторони визначили, що всі зміни та/або доповнення до цього Договору вносяться за згодою сторін. Згодою або запереченням орендодавця на зміни та/або доповнення до цього договору, є його рішення, прийняте в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 11.3 Договору, договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законодавством України; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; ліквідації юридичної особи - орендаря; набуття права власності на об`єкти нерухомості, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. В даному випадку в договорі про відчуження об`єктів нерухомості, що розташовані на земельній ділянці, що є предметом цього Договору визначається суб`єкт (орендар за цим Договором або новий власник об`єктів нерухомості), який сплачує орендну плату відповідно до розмірів встановлених цим Договором та несе відповідальність за зобов`язаннями передбаченими цим Договором для орендаря, до моменту оформлення новим власником нерухомості відповідного права на дану земельну ділянку. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 11.7 Договору оренди встановлено, що після закінчення строку, на який було укладено цей Договір, орендар, за умови належного виконання своїх обов`язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення Договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію та сплачувати орендну плату за період від дня закінчення дії цього Договору до дня поновлення його дії у порядку та у розмірах, встановлених цим Договором.

Відповідно до пункту 14.1 Договору оренди цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Договір оренди посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічник Світланою Григорівною 14.05.2013 за реєстровим № 101.

Згідно з Актом приймання-передачі земельної ділянки від 14.05.2013, орендодавець (відповідач) передав, а орендар (позивач) прийняв земельну ділянку у своє володіння та користування.

14.05.2013 здійснено державну реєстрацію права оренди позивача на земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14 травня 2014 року № 923636 (номер запису: 923636) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14 листопада 2014 року № 29503762 (номер запису: 923636).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №3409682 від 14.05.2013 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №29503762 від 14.11.2014 (останнім була виправлена технічна описка, допущена нотаріусом при внесенні даних у Державний реєстр в частині "Зміст, характеритстика іншого речового права") право оренди земельної ділянки з кадастровим номером №:79:013:0021 зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАРДЕН СІТІ" згідно рішення Київської міської ради від 16.03.2006 № 31/3401 та від 15.12.2011 № 978/7214 та умов договору; строк дії: 14.05.2018, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду); цільове призначення - для будівництва комплексу у складі житлових будинків, оздоровчо-розважальних та торговельно-офісних об`єктів з підземним паркінгом.

Позивач зазначив, що строк дії Договору оренди закінчився 14.05.2018, позивач вказав на належне виконання ним своїх обов`язків за Договором оренди.

За таких обставин, реалізуючи своє переважне право на поновлення Договору оренди, відповідно до вимог пункту 11.7 Договору оренди та статті 33 Закону України "Про оренду землі", позивач 12.02.2018 (тобто більше ніж за 3 місяці до закінчення строку дії Договору оренди) звернувся до орендодавця (відповідача) через приймальню з земельних питань орендодавця з листом-повідомленням про поновлення Договору оренди земельної ділянки (далі - Лист-повідомлення), до якого було додано проект додаткової угоди про поновлення Договору оренди. Наведене не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності) (ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

Позивач зазначив, що з дня звернення позивача з Листом-повідомленням про поновлення Догововору оренди (12.02.2018) та станом на дату подання позовної заяви до суду, жодних листів-повідомлень про відмову в поновленні Договору оренди та/або заперечення щодо поновлення Договору оренди від відповідача не отримував.

Позивач також зазначив, що станом на дату подання позовної заяви до суду він продовжує користуватись земельною ділянкою та належним чином сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою у розмірі, передбаченому Договором оренди, що підтверджується копіями податкових декларацій з плати за землю за 2013 - 2019 роки, а також копіями платіжних доручень, які підтверджують внесення орендної плати у період з травня 2013 року по січень 2020 року. Крім того вказав, що відповідач не вимагав повернення земельної ділянки позивачем та, відповідно, земельна ділянка позивачем не поверталась, акт приймання-передачі щодо повернення земельної ділянки сторонами Договору оренди не підписувався.

Таким чином, на думку позивача, Договір оренди вважається поновленим на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені Договором оренди, на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Враховуючи, що у випадку поновлення договору оренди на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди є обов`язковим в силу положень частини 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі", позивач стверджує про наявність підстав для визнання укладеною додаткової угоди до Договору оренди про поновлення Договору оренди.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом (ст. 13 Конституції України).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальні способи захисту прав визначені частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і частиною другою статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Наведені у відповідних нормах переліки способів захисту не є вичерпними з огляду на вміщений у статті 16 ЦК України припис про те, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках, а у статті 20 ГК України - положення щодо можливості захисту права і законного інтересу іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення вищезазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві (ст. 14 ГПК України), позивач має право вільно обирати способи захисту його порушеного права чи інтересу.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з вимогами до Київської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення Договору оренди земельної ділянки від 6 грудня 2004 року, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22 грудня 2004 року за № 79-600268 (в редакції Договору про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 14 травня 2013 року, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАРДЕН СІТІ"), в редакції, наведеній у п. 1 прохальної частини позовної заяви.

Враховуючи обов`язковість укладення додаткової угоди відповідно до частини 8 статті 33 Закону, належним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах сторін є позов про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі із викладенням її змісту. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, від 15.01.2019 у справі № 922/1464/18, від 19.03.2019 у справі № 908/2484/17, від 10.12.2019 у справі № 923/1061/18.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 17.04.2018 у справі № 461/980/16-а), спори з органами місцевого самоврядування, які пов`язані з поновленням договорів оренди земельних ділянок, що належать до комунальної власності, підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства.

Отже, враховуючи предмет позову та суб`єктний склад сторін, спір у даній справі про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства та підвідомчий Господарському суду міста Києва.

Відповідно до частини 9 статті 238 ГПК України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

З урахуванням вимог частини 9 статті 238 ГПК України та частини 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі", позивач у прохальній частині позовної заяви виклав проект додаткової угоди про поновлення Договору оренди, яку позивач просить визнати укладеною у даній справі, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 903/847/17.

При цьому у пункті 1 проекту додаткової угоди про поновлення Договору оренди позивач вважав за необхідне вказати, що сторони домовились поновити Договір оренди на 5 років з 14.05.2018, оскільки договір оренди поновлюється на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені договором оренди, саме з моменту закінчення строку, на який було укладено договір оренди, тоді як Договір оренди закінчився 14.05.2018.

Відповідно до ч. 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ст. 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76). Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77). Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79).

Частиною першою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється, зокрема, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом чатини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі, є Закон України "Про оренду землі" (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (ч. 2 ст. 15 Закону).

Таким чином, орендарі набувають право володіння і користування земельною ділянкою за плату на підставі договору оренди землі, і таке право набувається на певний строк, визначений договором оренди землі.

При цьому Законом передбачено переважне право орендаря за договором оренди землі на поновлення договору землі.

Так, відповідно частин 1-3 статті 33 Закону встановлено:

- по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (ч. 1);

- орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (ч. 2);

- до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (ч. 3).

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч. 4 ст. 33 Закону).

Відповідно до частини 5 статті 33 Закону орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Водночас, у разі, якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди не направляє лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, частиною 6 статті 33 Закону передбачено автоматичне поновлення договору оренди землі на той самий строк та на тих самих умовах.

Так, згідно з частиною 6 статті 33 Закону, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із, зокрема, уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Згідно правої позиції Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Аналогічний висновок міститься у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 390/612/16-ц, від 15.04.2019 у справі № 709/1871/16-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 709/433/17.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі на підставі частини 6 статті 33 Закону необхідна одночасна наявність таких юридичних фактів:

- орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди;

- до закінчення строку дії договору орендар повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк (поновлення договору оренди);

- до листа-повідомлення про поновлення договору оренди орендар додав проект додаткової угоди;

- орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою;

- орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди.

Предметом спору у даній справі є наявність / відсутність підстав для поновлення Договору оренди на підставі частини 6 статті 33 Закону.

Відтак, доведенню при розгляді даної справи підлягає одночасна наявність зазначених юридичних фактів, необхідних для поновлення Договору оренди з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону.

Судом враховано, що станом на час розгляду по суті даної справи, ухвалою Великої Палати Верхового Суду прийнято до розгляду справу №159/5756/18 (провадження № 14-99цс20), призначено справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазанчену справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 11.06.2020, яка мотивована тим, що «…висновки про застосування статті 33 Закону України «Про оренду землі» у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду у складі Палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17 суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, провадження № 14-65цс18.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18) дійшла висновку про те, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Однак, у постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17 Верховний Суд у складі Палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду вказав, що частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на пролонгацію договору). При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Відсутність такого заперечення, може мати прояв у «мовчазній згоді».

Колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі Палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17, оскільки вони суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18)».

Згідно ухвали від 11.06.2020, якою справу № №159/5756/18 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що «системний аналіз вказаних норм (статті 33 Закону України «Про оренду землі») дає підстави для висновку, що частина шоста статті 33 ЗаконуУкраїни «Про оренду землі» є логічним продовженням правил, викладених у попередніх частинах цієї статті, та не може тлумачитися відірвано від їх змісту».

Разом з цим, у даній справі № 910/2307/20 позивачем доводиться дотримання всіх вимог, необхідних для поновлення договору оренди, передбачених статтею 33 Закону України «Про оренду землі», в тому числі і вимог частини 3 цієї статті. Отже, висновки Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справу №159/5756/18 стосовно того, чи повинен орендар дотримуватись всіх вимог статті 33 Закону статтею 33 Закону України «Про оренду землі» або лише частини 6 цього Закону, не вплинуть на правильності вирішення даної справи.

Щодо належного виконання позивачем своїх обов`язків за Договором оренди.

Відповідно до абзаца 5 частини 1 статті 24 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Пунктом 8.4 Договору оренди встановлено, що орендар (позивач) зобов`язаний, зокрема, своєчасно вносити орендну плату.

Відповідно до п. 4.1 Договору оренди, визначена цим договором орендна плата за земельну ділянку становить платіж, який орендар самостійно розраховує та вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою у грошовій формі.

Пунктом 4.2 Договору оренди узгоджено, що річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 11,25 (одинадцяти цілих двадцяти п`яти сотих) відсотків від її нормативної грошової оцінки. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Пунктом 4.6 Договору оренди передбачено, що орендна плата вноситься орендарем рівними частинами за податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на рахунок 0002, код 13050200 у ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019. Одержувач: УДКСУ у Голосіївському р-ні м. Києва, .

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що під час дії Договору оренди позивачем сплачувалась орендна плата у строки та в розмірі, передбачені Договором оренди, що не заперечувалось відповідачем. Так, матеріали справи містять копії податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2013-2019 роки, у яких розраховано розмір орендної плати, яка підлягала сплаті позивачем, а також копії платіжних доручень, які безпосередньо підтверджують факт внесення позивачем орендної плати щомісяця у період з травня 2013 року по січень 2020 року.

Разом з цим, відповідач у відзиві на позовну заяву не погодився з твердженнями позивача щодо належного виконання ним договірних зобов`язань.

Так, відповідач звернув увагу, що відповідно до п. 8.4 Договору оренди позивач взяв на себе, зокрема, такі зобов`язання:

- використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення;

- передбачити проектом будівництва місця постійного зберігання автотранспорту (крім відкритих автостоянок) у кількості, не меншій за кількість квартир у житлових будинках та з урахуванням машиномісць, необхідних для обслуговування оздоровчо-розважальних та торговельно- офісних об`єктів;

- питання пайової участі вирішити відповідно до рішення Київради від 30.12.2010 № 573/5385 "Про бюджет міста Києва на 2011 рік";

- передати Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 10 % загальної площі будинків (крім службової) на підставі п. 41 рішення Київської міської ради від 18.12.2003 N 267/1142 "Про бюджет м. Києва на 2004рік".

На твердження відповідача, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів чи будь-якої інформації щодо виконання наведених зобов`язань, про ступінь готовності об`єктів будівництва, стан будівництва, не наведено інформації щодо отримання дозволу на виконання будівельних робіт і подальшої його перереєстрації, інформації щодо завершення будівництва зазначених містобудівних об`єктів згідно з їх цільовим призначенням, визначеним у договорі оренди, незважаючи на те, що з дати набуття чинності Договором минуло понад 15 років.

На підтвердження неналежного виконання позивачем договірних зобов`язань щодо здійснення забудови земельної ділянки відповідач долучив до матеріалів справи Акт обстеження земельної ділянки № 20-0366-01 від 16.06.2020, складений посадовою особою Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської мівської державної адміністрації) (далі - Акт обстеження від 16.06.2020).

За таких обставин, відповідач вважає, що позивач втратив переважне право на поновлення Договору оренди.

Проте, наведені твердження відповідача судом відхиляються як безпідставні з огляду на таке.

Судова практика Верховного Суду, викладена у постановах від 15.05.2018 у справі №910/2566/16, від 27.06.2018 у справі №910/4198/16, від 18.06.2019 у справі №910/8424/18, на яку відповідач посилається у відзиві на позовну заяву, стверджуючи про неналежне виконання позивачем договірних зобов`язань та, у зв`язку з цим, втрату позивачем переважного права на поновлення Договору оренди, стосується справ, предметом спору у яких було вирішення питання щодо наявності / відсутності підстав для дострокового розірвання договору оренди за ініціативи орендодавця, предметом доказування у яких є порушення орендарем умов договору оренди.

Разом з цим, предметом спору у даній справі є наявність або відсутність підстав для поновлення Договору оренди на підставі частини 6 статті 33 Закону, предметом доказування у даній справі є встановлення обставин щодо виконання сторонами Договору оренди у передбачені законом строки всіх дій, які встановлені статтею 33 Закону.

Отже, посилання відповідача на судову практику з питань дострокового розірвання договорів оренди землі в односторонньому порядку під час вирішення судом даної справи, з іншим предметом позову, є безпідставним.

Зважаючи на наведене, суд не приймає Акт обстеження від 16.06.2020 у якості належного та допустимого доказу у справі у розумінні ст. 76, 77 ГПК України. Крім того, суд звертає увагу, що наведений було скаладено 16.06.2020, тобто через 2,5 роки після звернення позивача до відповідача з Листом-повідомленням про поновлення Договору оренди (12.02.2018).

Матеріали справи містять копію дозволу на виконання будівельних робіт серії КВ 8 від 16.11.2012, наданого ТОВ "ГАРДЕН СІТІ".

Суд відзначає, що неналежне виконання орендарем умов договору оренди щодо закінчення будівництва не може бути достатньою підставою для відмови в продовженні договору оренди землі, а навпаки - підтверджує необхідність врегулювання у встановленому законодавством порядку відносин, що існують між сторонами, шляхом поновлення Договору оренди, для того, щоб орендар міг закінчити проект з будівництва об`єкту. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 915/1042/18.

Щодо належного повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на поновлення Договору оренди.

Відповідно до частини 2 статті 33 Закону орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Разом з цим, пунктом 11.7 Договору оренди встановлено, що після закінчення строку, на який було укладено цей Договір, орендар, за умови належного виконання своїх обов`язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення Договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію та сплачувати орендну плату за період від дня закінчення дії цього Договору до дня поновлення його дії у порядку та у розмірах, встановлених цим Договором.

Відповідно до пункту 9.3 Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві, затвердженого Рішенням Київської міської ради від 20 квітня 2017 року № 241/2463 (далі - Порядок набуття прав на землю) орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, звертається до Київської міської ради з листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі через приймальню Київради з земельних питань. Форма листа-повідомлення та додатків до нього встановлюється додатком 4 до цього рішення.

Таким чином, враховуючи положення частини 2 статті 33 Закону, пункт 9.3 Порядку набуття прав на землю та пункт 11.7 Договору оренди, з метою повідомлення про свій намір скористатися переважним правом на поновлення Договору оренду, позивач мав не пізніше, ніж за 3 місяці до закінчення строку дії Договору оренди звернутися до Київської міської ради через приймальню Київради з земельних питань з листом-повідомлення про поновлення Договору оренди.

Як встановлено судом, 14.05.2013 між позивачем та відповідачем було укладено Договір про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки (по тексту рішення - Договір оренди), яким на 5 років було поновлено Договір оренди земельної ділянки, укладений між відповідачем та Фірмою "Т.М.М." - товариством з обмеженою відповідальністю (далі - попередній орендар), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 06.12.2004 за реєстровим № 1144 та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22.12.2004 за № 76-6-00268 (далі - Договір оренди з попереднім орендарем).

Відповідно до умов Договору оренди, сторони вирішили:

- поновити на 5 років Договір оренди з попереднім орендарем, строк дії якого закінчився;

- замінити сторону орендаря з Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю (попередній орендар) на Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАРДЕН СІТІ" (позивач);

- викласти Договір оренди у новій редакції.

Отже, до того, як позивач став стороною Договору оренди, земельна ділянка вже передавалась в оренду попередньому орендареві на підставі Договору оренди з попереднім орендарем.

Відповідно до умов Договору оренди в новій редакції, його було переукладено з новим орендарем (позивачем) строком на 5 років.

На виконання укладеного сторонами Договору оренди, 14.05.2013 було здійснено державну реєстрацію права оренди позивача на земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14 травня 2014 року № 923636 (номер запису: 923636) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14 листопада 2014 року № 29503762 (номер запису: 923636).

14.05.2013 орендодавець (відповідач) передав, а орендар (позивач) прийняв земельну ділянку у своє володіння та користування, про що сторони склали та підписали Акт приймання-передачі земельної ділянки від 14.05.2013.

Наведені обставини у сукупності свідчать, що саме 14.05.2013 відповідачем із позивачем було укладено Договір оренди, зареєстровано право оренди земельної ділянки позивача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права та передано об`єкт оренди в користування позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону (в редакції, чинній станом на 14.05.2013) строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 1 статті 254 ЦК України встановлено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Відповідно до пункту 3.1 Договору оренди, Договір укладено на 5 років.

Згідно з п. 14.1 Договору оренди, Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Договір оренди, укладений відповідачем з позивачем, посвідчений 14.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріальнго округу Пасічник С.Г. 15.05.2013 за реєстровим № 101.

Отже, враховуючи наведені норми законодавства та умови Договору оренди, укладеного відповідачем з позивачем, суд доходить висновку, що строк дії цього Договору оренди розпочав свій перебіг 14.05.2013 і, відповідно, закінчився 14.05.2018.

Натомість, доводи відповідача у відзиві на позовну заяву, згідно яких відповідач фактично вважає, що строк дії Договору оренди повинен відраховуватись від дати укладення Договору з первісним орендарем та, відповідно, що строк дії Договору оренди закінчився 21.12.2014, суд відхиляє як безпідставні, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Так, суд зазначає, що державна реєстрація права позивача відповідно до Договору оренди від 14.05.2013 про поновлення та внесення змін до Договору оренди земельної ділянки з попереднім орендарем (№ 76-6-00268 від 22.12.2004), відбулась 14.05.2013, відповідно з цієї дати обраховується п`ятирічний термін дії Договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Отже, на позивача, як орендаря за спірним Договором оренди від 14.05.2013, в силу приписів чинного законодавства не можуть розповсюджуватись положення Договору оренди з первісним орендарем (№ 76-6-00268 від 22.12.2004), оскільки позивач не був стороною зазначеного договору, а з укладенням Договору оренди від 14.05.2013 сторонами фактично було погоджено нові істотні умови договору та укладено новий договір оренди земельної ділянки.

Відтак, твердження відповідача стосовно того, що строк дії Договору закінчився 21.12.2014 (так, як це було встановлено Договором оренди з попереднім орендарем) не відповідають обставинам даної справи.

Наразі, неправильно визначивши строк дії Договору, відповідач дійшов помилкового висновку про порушення позивачем строку звернення до відповідача з клопотанням про поновлення Договору оренди.

Як встановлено судом, строк дії Договору оренди закінчився 14.05.2018.

Отже, позивач повинен був звернутися до відповідача з листом-повідомленням про намір скористатися переважним правом на поновлення Договору оренду та проектом додаткової угоди не пізніше, ніж 14.02.2018.

Як підтверджується матеріалами справи, 12.02.2018 позивач звернувся до відповідача через приймальню з земельних питань з Листом-повідомленням про поновлення Договору оренди, до якого було додано проект додаткової угоди про поновлення Договору оренди. Зазначений Лист-повідомлення було зареєстровано орендодавцем 12.02.2018 і на його підставі було сформовано кадастрову справу А-24763, що не заперечувалось відповідачем.

Крім того, вказані обставини, щодо повідомлення відповідача про поновлення строку дії Договору оренди, також підтверджується самим відповідачем у поданому до суду відзиві на позову, в якому останній зазначив, що орендар звернувся до орендодавця у лютому 2018 року.

Таким чином, позивач належним чином та у передбачений Договором оренди строк (до 14.02.2018) повідомив відповідача про свій намір скористатися переважним правом на поновлення Договору оренди.

Відтак, твердження відповідача у відзиві на позовну заяву щодо порушення позивачем строку звернення із клопотанням про поновлення Договору оренди на новий строк, судом відхиляються.

Щодо посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на правовий висновок, викладений у постанові Вищого господарського суду України від 19.09.2017 у справі № 910/11299/15, який нібито підтверджує позицію відповідача щодо закінчення строку дії Договору оренди, суд відзначає, висновки касаційного суду у вказаній постанові зроблені за інших обставин (щодо роз`яснення рішення суду в порядку ст. 89 ГПК України), ніж обставини даної справи.

Зокрема, у справі № 910/11299/15, на висновок касаційного суду в якій посилається відповідач, сторони не могли дійти єдиної думки щодо того, з якої дати договір оренди земельної ділянки вважається поновленим: з дати укладення угоди про поновлення договору оренди або з дати набрання судовим рішенням про поновлення договору оренди законної сили.

В результаті розгляду касаційної скарги у справи № 910/11299/15, Вищий господарський суд України дійшов таких висновків:

"Як вбачається з матеріалів справи, місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги ТОВ "Центробудсервіс" та визнав поновленим (продовженим) на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди земельної ділянки від 02.03.2007 на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" у зв`язку з тим, що позивач продовжував користуватись земельною ділянкою після закінчення строку дії спірного договору оренди та протягом одного місяця після закінчення строку дії вказаного договору від відповідача не надходипо заперечень у його поновленні.

Згідно з ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

З викладеного вбачається, що поновлення договору оренди землі на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" відбувається на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, а відтак договір оренди землі поновлюється з моменту закінчення строку на який його було укладено та продовжується на цей же строк, однак на новий період в часі, обмежений тим же терміном.

Отже, роз`яснюючи рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2015 у цій справі та вказуючи, що спірний договір є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах з моменту набрання вказаним рішенням законної сили, тобто з 22.09.2015, місцевий господарський суд безпідставно, в порушення законодавчих приписів, вийшов за межі обґрунтування зазначеного рішення та змінив його резолютивну частину новим терміном поновлення спірного договору".

Таким чином, висновки касаційного суду у справі № 910/11299/15 жодним чином не стосуються випадку поновлення договору оренди, укладеного з новим орендарем.

Щодо долучення до листа-повідомлення про поновлення договору оренди проекту додаткової угоди.

Позивач підтвердив, що разом з Листом-повідомленням про поновлення Договору оренди від 12.02.2018 надав відповідачу проект додаткової угоди про поновлення Договору оренди, що не заперечувалось відповідачем.

Щодо продовження орендаря користуватись земельною ділянкою після закінчення строку дії Договору оренди.

Як вбачається зі змісту пункту 11.7 Договору оренди, сторони узгодили, що підтвердженням продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії Договору оренди буде, зокрема, продовження сплати орендної плати за період від дня закінчення дії цього Договору до дня поновлення його дії у порядку та у розмірах, встановлених цим Договором.

Строк дії Договору оренди закінчився 14.05.2018.

Наявними в матеріалах справи доказами, а саме податковими деклараціями з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2013 та 2019 роки, платіжними дорученнями за період з травня 2013 року по січень 2020 року підтверджується, що з травня 2013 року до дати подання даної позовної заяви позивачем щомісяця сплачується орендна плата у розмірі, передбаченому Договором оренди.

Таким чином, позивач продовжив користування земельною ділянкою після закінчення строку дії Договору оренди.

Щодо відсутності письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії Договору оренди.

Частиною 5 ст. 33 Закону встановлено, що орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, приписами статті 33 Закону передбачено послідовність дій кожної зі сторін під час поновлення договору оренди та строки, у які такі дії мають бути вчинені сторонами.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі № 915/1042/18, орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам закону повинен протягом місяця із дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви орендаря; може запропонувати свою редакцію істотних умов договору оренди землі. При цьому, заперечення орендодавця стосовно невідповідності листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам закону не можуть бути відхилені без зазначення відповідних причин, а мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни тощо.

Частиною 11 ст. 33 Закону передбачено, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач у передбачений Договором оренди строк звернувся до відповідача із Листом-повідомленням про поновлення Договору оренди земельної ділянки (12.02.2018), до якого додав проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

У випадку наявності у відповідача заперечень щодо поновлення Договору оренди, строк якого закінчився, відповідач повинен був направити позивачеві такі заперечення протягом місяця з дати закінчення строку Договору оренди. Враховуючи, що строк Договору оренди, як встановлено судом, сплив 14.05.2018, відповідач повинен був направити свої заперечення позивачеві до 14.06.2018.

Але, відповідач, в порушення приписів ч. 5 ст. 33 Закону, залишив звернення позивача без відповіді, додаткову угоду не підписав без зазначення жодних заперечень щодо її змісту, не прийняв у встановлені Законом строки рішення про продовження Договору, допустивши таким чином безпідставне зволікання в укладенні додаткової угоди до Договору оренди.

В той же час, матеріали справи не містять доказів прийняття рішення відповідачем щодо заперечення у поновленні Договору оренди. Відповідач не спростовує того факту, що рішення Київською міською радою відносно заперечень (не згоди чи відмови) у поновленні Договору оренди не приймалося.

Враховуючи наведене, відповідачем було порушено порядок і пропущено строк, як це передбачено статтею 33 Закону, протягом якого відповідач міг надати заперечення щодо поновлення Договору оренди з підстав невиконання позивачем зобов`язань за Договором оренди (як про це стверджував відповідач у відзиві на позовну заяву), а, отже, такі аргументи відповідача судом відхиляються.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що:

- позивач належно виконує свої обов`язки за Договором оренди;

- до закінчення строку дії Договору оренди позивач у порядку, передбаченому частиною 2 статті 33 Закону, пунктом 9.3 Порядку набуття прав на землю та пунктом 11.7 Договору оренди, повідомив відповідача Листом-повідомленням про свій намір скористатися переважним правом на поновлення Договору оренди;

- до Листа-повідомлення про поновлення Договору оренди позивач додавав проект додаткової угоди про поновлення Договору оренди;

- позивач продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії Договору оренди (зокрема, вносить орендну плату у порядку, передбаченому Договором оренди);

- відповідач письмово не повідомляв позивача про відмову в поновленні Договору оренди.

Наведене свідчить про наявність підстав для поновлення Договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах на підставі частини 6 статті 33 Закону.

Відповідно до частини 8 статті 33 Закону додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Частиною 11 статті 33 Закону встановлено, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, укладення додаткової угоди до договору оренди про поновлення договору оренди є обов`язковим, і зволікання орендодавця в укладенні такої додаткової угоди може бути оскаржено до суду.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання укладеною додаткової угоди про поновлення Договору оренди.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Здійснивши оцінку наявних у матеріалах справи доказів у порядку ст. 86 ГПК України, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення у повному обсязі позовних вимог ТОВ "ГАРДЕН СІТІ" про визнання укладеною додаткову угоду про поновлення Договору оренди земельної ділянки від 6 грудня 2004 року, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22 грудня 2004 року за № 79-6-00268 (в редакції Договору про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 14 травня 2013 року, укладеного між Київською міською радою (ідентифікаційний код: 22883141, місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАРДЕН СІТІ" (ідентифікаційний код: 37165505, місцезнаходження: 01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 9/2) в редакції, викладеній у прохальній частині позовної заяви.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивач безпосередньо у позовній заяві стосовно попереднього (орієнтовного) розміру судових витрат зазначив, що ним понесено судові витрати у розмірі 2102,00 грн за подання позовної заяви, також повідомив, що скористався професійною правничою допомогою міжнародної юридичної компанії Представництво "Бейкер і Макензі - Сі Ай Ес, Лімітед" в особі двох адвокатів: Бойко Ганни Олексіївни та Бідного Євгена Михайловича, оскільки умови Договору на представництво (погодинна оплата) не надають можливості точно визначити розмір витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що орієнтовно вона складатиме 200 000 гривень, а детальна калькуляція витрат разом із описом робіт з відповідними підтверджуючими документами буде надана позивачем у строки, встановлені частиною 8 статті 129 ГПК України. Також заявив, що позивачем можуть бути понесені і інші витрати, пов`язані із розглядом справи.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладенні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

З огляду на приписи на приписи п. 1 ч. 1 ст. 129 ГПК України та задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір в розмірі 2102,00 грн покладається на відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України, згідно приписів якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не подано до закінчення судових дебатів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, а також не подано відповідну заяву в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Враховуючи наведене, судом не встановлено підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 4, 13, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати укладеною додаткову угоду про поновлення Договору оренди земельної ділянки від 6 грудня 2004 року, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22 грудня 2004 року за № 79-6-00268 (в редакції Договору про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 14 травня 2013 року, укладеного між Київською міською радою (ідентифікаційний код: 22883141, місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАРДЕН СІТІ" (ідентифікаційний код: 37165505, місцезнаходження: 01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 9/2) в наступній редакції:

"Договір

про поновлення договору оренди земельної ділянки

м. Київ, ____________________________ року

Київська міська рада, місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, ідентифікаційний код 22883141, зареєстрована Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією 02.06.1992 року за № 1 007314) - далі у тексті - "Орендодавець", в особі Київського міського голови ___________________________, що діє на підставі ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" - з однієї сторони, та

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАРДЕН СІТІ" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська (колишня назва Червоноармійська), буд. 9/2, ідентифікаційний код 37165505, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 07.07.2010 за №1 026251) - далі у тексті - "Орендар", в особі Директора Нартова Юрія Дмитровича, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який діє на підставі Статуту у новій редакції, зареєстрованого Лободою В.О. державним реєстратором Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 20 березня 2015 року, номер запису 6044589, - з другої сторони,

(надалі кожен окремо - "Сторона", разом - "Сторони")

БЕРУЧИ ДО УВАГИ, ЩО:

- 06.12.2004 року Орендодавець та Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженню відповідальністю (місцезнаходження: м. Київ, вул. Провіантська (ідентифікаційний код 14073675) (надалі - " Фірма "Т.М.М.") уклали Договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 06.12.2004 року за реєстровим № 1144 і зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22.12.2004 року за № 79-6-00268 (надалі - "Договір Оренди");

- 14.05.2013 року Договір Оренди був поновлений на 5 (п`ять) років та замінена сторона в Договорі Оренди, а саме "Фірма "Т.М.М." замінена на Орендаря, на підставі Договору про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 14 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічник С.Г. за реєстровим № 101; та

- Відповідний строк Договору Оренди спливає 14.05.2018 року

СТОРОНИ ДОМОВИЛИСЬ ПРО НАСТУПНЕ:

1. Сторони домовились поновити Договір Оренди на 5 (п`ять) років з 14.05.2018 року.

2. Всі інші умови Договору Оренди, за винятком строку дії Договору Оренди залишаються без змін.

3. Цей Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

4. Витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням цього договору, сплачує Орендар.

5. Цей Договір є невід`ємною частиною Договору Оренди. У разі розбіжностей між умовами та положеннями цього Договору та умовами та положеннями Договору Оренди, положення цього Договору мають переважну силу.

6. Цей Договір складений у трьох примірниках: один - для зберігання у Орендаря, один - для Орендодавця (знаходиться на зберіганні у Головному управлінні земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та один - для нотаріуса.

7. Усі спори, пов`язані з виконанням умов цього Договору, вирішуються в судовому порядку із застосуванням чинного законодавства України, при неможливості досудового врегулювання спорів, що виникають при виконанні умов цього Договору.

НА ПОСВІДЧЕННЯ ВИЩЕНАВЕДЕНОГО, Сторони цього Договору, діючи через своїх належним чином уповноважених представників, підписали цей Договір від свого імені у дату, що зазначена вище.

Київський міський голова

_____________________________ ____________

Орендар:

_____________________________ Ю.Д. Нартов»

3. Стягнути з Київської міської ради (ідентифікаційний код: 22883141, місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРДЕН СІТІ" (ідентифікаційний код: 37165505, місцезнаходження: 01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 9/2) 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 08.10.2020

Суддя О.В. Гумега