ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.10.2020 Справа № 905/1570/20 Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Володарський сортонасінницький завод» (місцезнаходження: 87000, Донецька область, селище міського типу Нікольське, вул. Пушкіна, будинок 140; ідентифікаційний код 02769130)

Відповідач: фізична особа підприємець Аніщенко Олександр Григорійович (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

предмет позову: стягнення 921,94 грн., в тому числі:

· 880, 01 грн. заборгованості;

· 17, 67 грн. інфляційні втрати;

· 0, 00 грн. штрафні санкції;

· 24, 26 грн. 3% річних

підстави позову: неналежне виконання умов договору поставки №13/08 від 13.08.2019р.

судовий збір: 2 102,00 грн

Секретар судового засідання Гайдар М.А.

Представники:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

Товариство з обмеженою відповідальністю Володарський сортонасінницький завод звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до фізичної особи підприємця Аніщенка Олександра Григорійовича про стягнення 922, 75 грн., у тому числі:

· 880, 01 грн. заборгованості;

· 17, 67 грн. інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 18.09.2019 по 18.08.2020;

· 0, 81 грн. штрафні санкції (пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 18.09.2019 по 18.08.2020;

· 24, 26 грн. 3%. річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 18.09.2019 по 18.08.2020.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки №13/08 від 13.08.2019 завод поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 880,01 грн., про що свідчать видаткова накладна за №522 від 12.09.2019 на суму 880,01 грн.; згідно пункту 2.2. договору оплата за товар мала бути здійснена в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 3-х банківських днів з моменту поставки товару; втім, станом на момент звернення товариства з позовною заявою до суду, ФОП Аніщенко О.Г. не оплатив виставлений йому рахунок від 12.09.2019 №82, який мав бути оплачений до 17.09.2019 року включно. На думку позивача, невиконання ФОП Аніщенко О.Г. зобов`язань, передбачених договором поставки товару від 13.08.2019 №13/08, призвело до завдання збитків підприємству та утворення заборгованості за договором на загальну суму 880,01 грн., яку підприємець зобов`язаний сплатити з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Окрім того, згідно положень пункту 6.3. договору відповідач має сплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати, що станом на момент звернення до суду із позовною заявою, складає 0,81 грн.

Ухвалою від 31.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1570/20. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Розгляд справи призначити на 28.09.2020.

Відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі запропоновано надати (надіслати):

- суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову;

- позивачеві - копію відзиву та доданих до нього документів.

Із урахуванням вимог ст.ст.166, 167, 251 ГПК України встановлено:

· позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5-ти календарних днів з дня отримання відзиву;

· відповідачу строк для подання заперечення на відповідь - протягом 5-ти календарних днів з дня отримання відповіді.

Ухвалою від 18.09.2020:

- за клопотанням позивача вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) учасників справи;

- судове засідання призначено на 28.09.2020 року о 10:20 год.;

- явка у засідання представників сторін (позивача, відповідача) визнана обов`язковою.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання на виклик не з`явився, проте запереченнями на позов, отриманими судом 15.09.20, вимоги заводу не визнав з посиланням на порушення постачальником умов п.4.2 договору, а саме - постачання неякісного товару.

Також у запереченнях, які фактично є відзивом, відповідач зазначив, що йому було відвантажено тара пластикова (каністри) б/в з під пестицидів та агрохімікатів, про що був повідомлений менеджер підприємства. Утилізація контейнерів повинна здійснюватися фахівцями компаній, які мають у своєму розпорядженні спеціальне обладнання та ліцензію на роботу з небезпечними відходами. Фермери зобов`язані передавати контейнери з-під гербіцидів/пестицидів в компанії для утилізації відходів (стаття 15 Закону України «Про пестициди і агрохімікати»). Їх утилізація повинна здійснюватися відповідно до Закону про відходи, яким передбачено, що «за відходи, які створили аграрії, вони фінансово відповідають за їх утилізацію».

У судове засідання 28.09.2020 з`явилась тільки представниця позивача (Єрьоменко Н.В.) і позовні вимоги підтримала.

28.09.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 15.10.2020 об 11:00 год. Явка представників сторін в судове засідання визнана не обов`язковою.

Заявою від 05.10.20 №190 зменшив позовні вимоги і наполягає на стягненні з відповідача 921,94 грн., у тому числі:

· 880, 01 грн. заборгованості;

· 17, 67 грн. інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 18.09.2019 по 18.08.2020;

· 24, 26 грн. 3%. річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 18.09.2019 по 18.08.2020.

Штрафні санкції (пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 18.09.2019 по 17.03.2020;за новим розрахунком позивача складають 0, 00 грн.

Також заявою від 05.10.20 №191 позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у сумі 4 497,96 грн., які складається з:

2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.) - сума судового збору, сплаченого під час подання позовної заяви, що підтверджується платіжним дорученням від 18.08.2020 р. №3265;

2 395,96 грн. (дві тисячі триста дев`яносто п`ять грн. 96 коп.) - витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи.

Заяви позивача від 05.10.20 відповідачем залишені без реагування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні, господарський суд встановив:

13.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Володарський сортонасінницький завод» (постачальник) в особі Пещеріної К.І. (директор заводу), яка діяла на підставі статуту та фізичною особою підприємцем Аніщенком Олександром Григорійовичем (покупець) був укладений договір постачання №13/08.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі, полімерні відходи виробництва, які іменуються далі за текстом «товар».

Сортамент, кількість і ціна товару визначається сторонами у відповідній специфікації або накладній, яка є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2 договору).

Укладений між сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфу 3 глави 54 Цивільного кодексу України, параграфу 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно п.2.1 договору загальна сума договору складає суму в національній валюті України, визначену на підставі накладних і специфікацій до цього договору.

Згідно ст.267 Господарського кодексу України договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік. Строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Як зазначено в п.9.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2019, в частині гарантійних зобов`язань і фінансових розрахунків до повного погашення.

Згідно приписів ст.180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на те, що сторони досягнули згоди щодо усіх істотних умов договору, він вважається укладеним у відповідності до вимог ст. ст.180 Господарського кодексу України та ст.638 Цивільного кодексу України.

На виконання умов п.1.2 договору сторонами була складена та підписана специфікація №1 до договору, відповідно до якої постачальник передає, а покупець приймає та оплачує наступний товар:

- тару пластикову (каністри) б/в, у кількості 0,28т за ціною 2 000,00грн. з ПДВ за тону. Всього за товар з ПДВ - 560,00грн.;

- биг-беги б/в, у кількості 0,08т за ціною 4 000,00грн. з ПДВ за тону. Всього за товар 320,00грн.

Позивачем взяті на себе зобов`язання за договором з поставлення товару були виконані належним чином, що підтверджується обопільно підписаною видатковою накладною №522 від 12.09.2019 на суму 880,01грн.

Того ж дня позивачем був виставлений рахунок №82 від 12.09.2019 на суму 880,01гнрн.

Відповідно до п.2.2 договору оплата за товар здійснюється в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах наступної оплати протягом 3-х банківських днів з моменту поставки товару.

Таким чином, враховуючи те, що датою поставки є 12.09.2019, відповідач мав оплатити поставлений товар до 17.09.2019 включно.

Відповідачем умови договору в частині оплати товару, а саме п.2.2 договору, виконані не були, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість у сумі 880,01грн., що і стало причиною звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

У зв`язку із несплатою вказаної суми, позивач звернувся до підприємця з претензією (№1) (вих. №63) від 10.03.2020, в якій вимагав сплатити суму боргу у розмірі 880,01грн. разом з сумою неустойки у розмірі 154,00грн.

Згідно ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, господарський суд вважає, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження оплати поставленого на його адресу товару, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення суми боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивачем до стягнення заявлено 17,67грн. інфляційних втрат та 24, 26 грн. 3% річних.

Як зазначено в п.6.3 договору за порушення строків оплати товару покупець несе відповідальність у вигляді неустойки у розмірі 0,1% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Згідно ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3).

Таким чином, заявлена до стягнення позивачем неустойка є пенею в розумінні ст.549 ЦК України.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Ч.2 ст.343 Господарського кодексу України обумовлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст.4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня.

Ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачене, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 18.09.2019 по 18.08.2020 (жовтень 2019 серпень 2020) від суми боргу 880,01грн. становлять 15,87грн., позивачем заявлена більша сума, а саме 17,67грн.

Сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 18.09.2019 по 18.08.2020 від суми боргу 880,01грн. становить 24,26грн., позивачем заявлена така ж сума.

Зауважень щодо здійснених позивачем нарахувань на основну суму заборгованості відповідачем не заявлено.

Заперечення відповідача судом до уваги не взяті, оскільки:

- товар ним був прийнятий без зауважень, що підтверджується обопільно підписаною видатковою накладною №522 від 12.09.2019 на суму 880,01грн.;

- п.4.2 договору, на який відповідач посилається як на підставу відмови від оплати отриманого товару, обумовлено: « 4.2. Якщо при прийманні товару буде виявлено невідповідність кількості або якості поставленого Товару, Покупець має право на власний розсуд зажадати від Постачальника передачі в п`ятиденний термін кількості товару, якої не вистачало, заміни неякісного товару, а також перерахунку вартості товару і повернення відповідної суми грошових коштів» і не передбачено право покупця не сплачувати отриманий товар.

У відповідності до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами 1, 3 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Виходячи зі змісту поданої позивачем заяви, він до понесених судових витрат на суму 4 497,96 грн. включає наступні витрати:

2 102,00 грн. - сума судового збору, сплаченого під час подання позовної заяви;, що підтверджується платіжним дорученням від 18.08.2020 р. №3265;

2 395,96 грн. - витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи.

Остання сума складається:

- добові представника для участі в судовому засіданні 28.09.2020 у сумі 1 416,90 грн.

- транспортні витрати, пов`язані із пересуванням за маршрутом Маріуполь - Харків, Харків Маріуполь на загальну суму 979,06 грн.

Суд зазначає, що наведені витрати не віднесено до пунктів 1-3 частини 3 статті 123 ГПК України. Аналізуючи їх на предмет відповідності витратам, вказаним у пункті 4 згаданої норми, суд приходить висновку, що диспозиція цього пункту пов`язує віднесення витрат учасника судового процесу до категорії «витрат, пов`язаних з розглядом справи», а відтак і до категорії «судових витрат» - їх пов`язаність з вчиненням інших «процесуальних дій».

Суд вважає, що будь-які дії учасника цієї господарської справи, пов`язані із її розглядом судом, зокрема: забезпечення явки в судове засідання, участь у ньому, відправлення та подання документів є процесуальними діями в розумінні п.4 ч.3 ст.123 ГПК України, а тому витрати, що понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на відрядження свого працівника/ів (добові) і транспортні витрати є такими, що пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, та правомірно заявлені позивачем на підставі п.4 ч.3 ст.123 ГПК України.

Судові витрати в межах, встановлених законодавством, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.509, 525, 516, 526, 530, 610, 629, Цивільного кодексу України, ч.1 ст.193 Господарського кодексу України і керуючись ст.ст.210, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Володарський сортонасінницький завод до фізичної особи підприємця Аніщенка Олександра Григорійовича про стягнення 921,94 грн., задовольнити частково, у сумі 920,14грн.

Стягнути з фізичної особи підприємця Аніщенка Олександра Григорійовича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Володарський сортонасінницький завод (місцезнаходження: 87000, Донецька область, селище міського типу Нікольське, вул. Пушкіна, будинок 140; ідентифікаційний код 02769130) 880,01грн. заборгованості, 15,87грн. інфляційних втрат, 24,26грн. 3% річних, 4 489,18грн. на відшкодування судових витрат.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, передбаченому п.17.5 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення (складення повного судового рішення).

Повний текст судового рішення складено 19.10.2020.

Суддя В.І. Матюхін