РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.10.2020Справа №910/8549/20

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Фізичної особи-підприємця Томчука Андрія Михайловича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі"

про стягнення 213 853,60 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Фізична особа-підприємець Томчук Андрій Михайлович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" про стягнення 213 853,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним на підставі Договору поставки №121800570 від 04.05.2018 та згідно видаткових накладних №121911170 від 24.12.2019, №122000647 від 30.01.2020, №122002048 від 24.03.2020 було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 198 550,48 грн., в той час як останнім своїх зобов`язань з оплати вказаного товару не виконано, у зв`язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" виникла заборгованість у розмірі 198 550,48 грн.

Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 13 489,12 грн. та 3% річних у розмірі 1 814,00 грн., нарахованих за прострочення Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" своїх грошових зобов`язань у період з 24.01.2020 по 11.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 (постановленою після усунення позивачем недоліків позовної заяви, встановлених ухвалою суду від 22.06.2020) відкрито провадження у справі №910/8549/20; визнано її малозначною та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

10.08.2020 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" надійшов відзив на позов, в якому відповідач вказує, що невиконання ним грошових зобов`язань перед Фізичною особою-підприємцем Томчуком Андрієм Михайловичем зумовлене сезонним характером господарської діяльності, яка пов`язана з реалізацією та попитом на продукцію підприємства. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" вказує, що у зв`язку з впровадженням в країні епідеміологічних заходів відповідач змушений був зменшити обсяги виробництва та перебуває складних економічних умовах, проте продовжує погашати заборгованість перед позивачем, на підтвердження чого ним долучено платіжне доручення №4088 від 13.07.2020 на суму 10 000,00 грн. У своєму відзиві відповідач просить суд закрити провадження в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" суми боргу в частині 10 000,00 грн. та надати відповідачу розстрочку виконання рішення суду на 2 місяці.

Будь-яких інших заяв, клопотань, пояснень, заперечень від сторін не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

04.05.2018 між Фізичною особою-підприємцем Томчуком Андрієм Михайловичем (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" (покупець) укладено Договір поставки №121800570 (надалі - Договір), згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язався у визначений сторонами строк передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити в порядку та на умовах, визначених цим Договором, товарно-матеріальні цінності, а саме: пакувальні матеріали, узгоджені специфікаціями, які є невід`ємними частинами до Договору.

Кількість, асортимент, ціна, строки поставки, умови поставки товару визначаються сторонами у специфікаціях до Договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 25.09.2019) передача кожної партії товару здійснюється на умовах відтермінування оплати повної вартості товару терміном на 30 календарних днів, якщо інші умови додатково не погоджені сторонами у специфікаціях до цього Договору.

У пункті 2.3 Договору погоджено, що ціна товару не є фіксованою, вона може змінюватися на вимогу будь-якої із сторін на кожну наступну партію товару. В такому випадку нові ціни на товар вказуються безпосередньо в рахунках та товаророзпорядчих документах (специфікаціях та/або накладних та/або видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних і т.д.), які є невід`ємною частиною даного Договору поставки.

Перехід права власності і всіх ризиків на товар (випадкового знищення або пошкодження товару) здійснюється в момент передачі товару від постачальника покупцеві, що фіксується відповідною видатковою накладною про приймання товару (п. 3.4 Договору).

Згідно пункту 5.4 Договору за несвоєчасну оплату за Договором покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до 31.12.2018 з моменту його підписання сторонами, а в частині невиконаних зобов`язань за дійсним договором дія його продовжується до повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за цим Договором (п. 7.1 Договору).

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у випадку якщо протягом 30 календарних днів до моменту закінчення цього строку жодна із сторін не повідомить протилежну сторону про свою відмову від продовження цього строку, цей строк щоразу автоматично пролонгується (продовжується) ще на 1 календарний рік. Договір може бути розірваний за згодою сторін.

За доводами Фізичної особи-підприємця Томчука Андрія Михайловича, ним на виконання спірного Договору було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" товар загальною вартістю 198 550,48 грн.

Спір у справі виник у зв`язку із твердженнями позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за Договором у розмірі 198 550,48 грн., а також пені у розмірі 13 489,12 грн. та 3% річних у розмірі 1 814,00 грн., нарахованих за прострочення Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" своїх грошових зобов`язань у період з 24.01.2020 по 11.06.2020.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочини за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175, 265 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712, 901, 908, 909 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що Договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до 31.12.2018 з моменту його підписання сторонами, а в частині невиконаних зобов`язань за дійсним договором дія його продовжується до повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за цим Договором.

Згідно з п. 7.2 Договору у випадку якщо протягом 30 календарних днів до моменту закінчення цього строку жодна із сторін не повідомить протилежну сторону про свою відмову від продовження цього строку, цей строк щоразу автоматично пролонгується (продовжується) ще на 1 календарний рік. Договір може бути розірваний за згодою сторін.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про припинення дії Договору (в порядку п. 7.2 Договору), суд дійшов висновку, що Договір був чинним у спірний період.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу умов Договору вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, тощо) кожного окремого зобов`язання з поставки товару (партії товару) погоджується сторонами, зокрема, у специфікаціях та/або видаткових накладних.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що на виконання своїх зобов`язань за Договором Фізичною особою-підприємцем Томчуком Андрієм Михайловичем було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" товар загальною вартістю 201 030,48 грн.:

- згідно видаткової накладної №121911170 від 24.12.2019 вартістю 114 525,00 грн.,

- згідно видаткової накладної №122000647 від 30.01.2020 вартістю 38 034,72 грн.,

- згідно видаткової накладної №122002048 від 24.03.2020 вартістю 48 470,46 грн.

Суд звертає увагу позивача, що ним було допущено арифметичну помилку при виконанні дії з додавання сум за видатковими накладними по Договору (114 525,00 грн. + 38 034,72 грн. + 48 470,46грн.) та замість 201 030,48 грн., визначено загальну вартість поставленого товару у розмірі 198 550,48 грн.

При цьому, підстави вважати, що відповідачем було частково сплачено заборгованість з оплати товару за вказаними видатковими накладними, у суду відсутні, оскільки із розрахунку пені та 3% річних вбачається, що позивачем нараховується неустойка та 3% річних на повну суму вартості товару за кожною накладною.

Вказані видаткові накладні підписані Фізичною особою-підприємцем Томчуком Андрієм Михайловичем та представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі", а також скріплені печатками сторін, відтак підтверджують здійснення постачання відповідачу товарів загальною вартістю 201 030,48 грн.

Крім того, на підтвердження виконання своїх обов`язків з поставки товару позивачем також долучено до позовної заяви скріплені підписами та печатками сторін товарно-транспортні накладні №121905520 від 24.12.2019, №122000348 від 30.01.2020 та №122001050від 24.03.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту п. 2.1 Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 25.09.2019) передача кожної партії товару здійснюється на умовах відтермінування оплати повної вартості товару терміном на 30 календарних днів, якщо інші умови додатково не погоджені сторонами у специфікаціях до цього Договору.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" повинне було оплатити поставлений згідно видаткової накладної №121911170 від 24.12.2019 товар вартістю 114 525,00 грн. до 23.01.2020 включно; згідно видаткової накладної №122000647 від 30.01.2020 товар вартістю 38 034,72 грн. до 02.03.2020 включно (в силу приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, згідно з якими якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, та зважаючи на те, що останній день строку оплати поставленого 30.01.2020 товару перепадав на 29.02.2020 - суботу); згідно видаткової накладної №122002048 від 24.03.2020 товар вартістю 48 470,46 грн. до 23.04.2020 включно.

Позивач стверджує, що станом на дату подання даного позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" не виконало своїх зобов`язань з оплати поставленого згідно Договору поставки №121800570 від 04.05.2018 та видаткових накладних №121911170 від 24.12.2019, №122000647 від 30.01.2020, №122002048 від 24.03.2020 товару.

Наведені обставини були визнані відповідачем у відзиві на позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

У суду відсутні обґрунтовані підстави вважати визнання відповідачем обставин наявності у нього заборгованості з оплати поставленого за Договором поставки №121800570 від 04.05.2018 та видатковими накладними №121911170 від 24.12.2019, №122000647 від 30.01.2020, №122002048 від 24.03.2020 товару недостовірними або є визнаними у зв`язку з примусом.

Водночас, після звернення Фізичної особи-підприємця Томчука Андрія Михайловича до суду з даним позовом та відкриття провадження згідно ухвали суду від 08.07.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" було сплачено позивачу згідно платіжного доручення №4088 від 13.07.2020 (призначення платежу - плата за стретч, скотч згідно з договором №121800570 від 04.05.2018) кошти в розмірі 10 000,00 грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття (припинення) провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №905/1582/15, від 18.07.2018 у справі №905/1587/15, від 05.06.2018 у справі №905/1585/15 та 26.07.2018 у справі №910/23359/15.

Наведене тлумачення норми про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору є усталеною практикою судів касаційної інстанції, оскільки було викладене також у абз. 3 п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Отже, у відповідача був наявний обов`язок зі сплати позивачу за поставлений згідно спірних видаткових накладних товар коштів у розмірі 201 030,48 грн., після відкриття провадження у даній справі Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" було сплачено 10 000,00 грн., відтак станом на дату розгляду даної справи по суті у останнього наявний обов`язок зі сплати на користь Фізичної особи-підприємця Томчука Андрія Михайловича кошів у розмірі 191 030,48 грн.

Враховуючи, що частина суми заборгованості у розмірі 7 520,00 грн. (198 550,48 грн. - 191 030,48 грн.) була сплачена відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду, то провадження у цій частині підлягає закриттю, так як вказаний предмет спору припинив своє існування в процесі розгляду справи.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

На дату розгляду даної справи доказів сплати відповідачем на користь позивача коштів у розмірі 191 030,48 грн. матеріали справи не містять.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" у розмірі 191 030,48 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Томчука Андрія Михайловича в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 191 030,48 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 13 489,12 грн. та 3% річних у розмірі 1 814,00 грн., нарахованих за прострочення Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" своїх грошових зобов`язань у період з 24.01.2020 по 11.06.2020.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договорами відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" вказує, що невиконання ним грошових зобов`язань перед Фізичною особою-підприємцем Томчуком Андрієм Михайловичем зумовлене сезонним характером господарської діяльності, яка пов`язана з реалізацією та попитом на продукцію підприємства, а також у зв`язку з впровадженням в країні епідеміологічних заходів, що негативно вплинуло на господарську діяльність відповідача.

Однак, суд вважає, що наведені відповідачем обставини не є обставинами, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки, по-перше, відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Принципи підприємницької діяльності визначено ст. 44 Господарського кодексу України, а саме: підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Таким чином, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

По-друге, судом враховано, що поставка позивачем спірних партій товару та прийняття їх відповідачем мала місце у період з грудня 2019 року по березень 2020 року, а даний спір щодо стягнення заборгованості розглядається у жовтні 2020 року, тобто незважаючи на зміну всіх сезонів року заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" не була погашена, а тому посилання відповідача на сезонний характер його господарської діяльності, як на причину виникнення заборгованості, є необґрунтованими.

По-третє, посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" на запровадження по всій території України карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що зумовило скрутний фінансовий стан відповідача, судом відхиляються як необґрунтовані, оскільки порушення відповідачем умов Договору в частині оплати поставленого у грудні 2019 року товару мала місце у січні 2020 року, тобто майже за два місяці до запровадження карантину.

В той же час, поставка товару за видатковою накладною №122002048 від 24.03.2020 відбулась вже після запровадження карантину, а отже відповідач мав можливість та повинен був усвідомлювати наслідки запровадження карантину для його господарської діяльності станом на дату прийняття товару та на дату настання строку оплати за нього.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тотожні приписи містяться в ст. 617 Цивільного кодексу України.

Таким чином, відповідач, приймаючи товар, діяв на власний ризик з метою одержання прибутку, а тому прострочення таких зобов`язань з огляду на допущення помилки у розрахунку своїх можливостей та ресурсів, не може слугувати підставою для неодержання кредитором того, на що він розраховував під час укладення договору, - одержання оплати за поставлений товар в погоджений сторонами строк.

По-четверте, запровадження по всій території України карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, впливає як на діяльність відповідача, так і інших суб`єктів господарювання у сфері торгівлі, в тому числі на діяльність позивача.

Відтак наведені відповідачем обставини не звільняють Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" від відповідальності за порушення зобов`язань.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату за Договором покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день протермінування.

З наведеного пункту Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня) та порядок нарахування пені (від суми заборгованості за кожен день протермінування), однак не визначено строку такого нарахування.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається із наданого Фізичною особою-підприємцем Томчуком Андрієм Михайловичем розрахунку пені вбачається, що при його виконанні позивачем було враховано як приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, так і приписи ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за невиконання грошового зобов`язання".

Здійснивши власний перерахунок пені з урахуванням встановлених судом дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання своїх грошових зобов`язань, та визначеного позивачем періоду нарахування, суд дійшов висновку про правомірність стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" пені у розмірі 11 497,71 грн.

В іншій частині заявлена до стягнення пеня у розмірі 1 991,41 грн. (13 489,12 грн. - 11 497,71 грн.) розраховано невірно, оскільки позивачем невірно визначено дату прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною №122000647 від 30.01.2020 (без врахування приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України), а також здійснено невірний розрахунок пені щодо прострочення оплати поставленого згідно видаткової накладної №122002048 від 24.03.2020 товару, а відтак в цій частині вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних з урахуванням встановлених судом дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання своїх грошових зобов`язань, та визначеного позивачем періоду нарахування, керуючись імперативними приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" 3% річних у розмірі 1 814,00 грн.

За наведених обставин, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Томчука Андрія Михайловича підлягають частковому задоволенню, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" підлягає стягненню заборгованість у розмірі 191 030,48 грн., пеня у розмірі 11 497,71 грн. та 3% річних у розмірі 1 814,00 грн.

В частині позовних вимог Фізичної особи-підприємця Томчука Андрія Михайловича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" суми боргу у розмірі 7 520,00 грн. провадження у справі підлягає закриттю.

Щодо викладеного у відзиві клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" про розстрочення виконання рішення суду на два місяці, то суд відмовляє у задоволенні такого клопотання, оскільки, по-перше, частиною 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України передбачено, право суду, який ухвалив рішення, відстрочити його виконання, а не обов`язок.

Натомість відповідачем не наведено жодних поважних причин та обставин (окрім тих, які є наслідком господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі") неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог та не надано жодних доказів на підтвердження таких причин та обставин.

Водночас, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконання рішення суду у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення суду та не допускати їх настання, однак боржником не доведено, що розстрочення виконання рішення суду зробить реальною можливість отримання боргу стягувачем, та не зашкодить матеріальним інтересам та фінансовому стану останнього.

По-друге, відзив відповідача (в якому викладено клопотання про розстрочення виконання рішення суду на два місяці) був зданий до відділення поштового зв`язку 06.08.2020, натомість судом розглянуто дану справу 16.10.2020, тобто більш як через 2 місяці після звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" із даним клопотанням, проте матеріали справи не містять доказів сплати (в тому числі часткової) останнім заборгованості на користь позивача.

Водночас, суд звертає увагу відповідача, що останній не позбавлений можливості звернутись до суду із клопотанням про відстрочення виконання рішення суду у даній справі у порядку ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, однак з огляду на недостатність наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" доказів для вирішення даного клопотання на стадії прийняття рішення суду по суті у даній справі, суд відмовляє у його задоволенні.

При цьому суд звертає увагу відповідача на те, що за змістом ст. 331 Господарського процесуального кодексу України тяжкий фінансовий стан відповідача на є підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Щодо розподілу судових витрат на оплату судового збору.

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 213 853,60 грн., за яку підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3 207,80 грн.

Як вбачається із платіжного доручення №5479 від 10.06.2020 позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 3 207,81 грн.

Тобто, позивачем було надмірно сплачено судовий збір у сумі 0,01 грн.

В свою чергу, з відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" вбачається, що відповідачем визнано позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Томчука Андрія Михайловича в повному обсязі.

Приписами частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" було визнано позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Томчука Андрія Михайловича в повному обсязі у своїй першій заяві по суті спору - відзиві, суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України приходить до висновку про необхідність повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору в частині, що підлягала оплаті за визнані відповідачем вимоги, а інша частина витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з державного бюджету підлягає поверненню позивачу судовий збір у розмірі 1 603,91 грн., а інша частина судового збору у розмірі 1 603,90 грн. у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 74, 75, 79, 129, 130, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Томчука Андрія Михайловича задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 9-11; ідентифікаційний код 38092323) на користь Фізичної особи-підприємця Томчука Андрія Михайловича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) суму боргу у розмірі 191 030 (сто дев`яносто одна тисяча тридцять) грн. 48 коп., пеню у розмірі 11 497 (одинадцять тисяч чотириста дев`яносто сім) грн. 71 коп., 3% річних у розмірі 1 814 (одна тисяча вісімсот чотирнадцять) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 588 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 96 коп. Видати наказ.

3. Закрити провадження в частині позовних вимог Фізичної особи-підприємця Томчука Андрія Михайловича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" суми боргу у розмірі 7 525,00 грн.

4. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

5. Повернути Фізичній особі-підприємцю Томчуку Андрію Михайловичу ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 603 (одна тисяча шістсот три) грн. 91 коп., сплачений за платіжним дорученням №5479 від 10.06.2020. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 16.10.2020.

Суддя Р.В. Бойко