РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.09.2020Справа № 910/4288/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Вегери А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь"

до 1. Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі"

про визнання договорів недійсними,

За участю представників сторін:

від позивача: Бочуляк Ю.І. за ордером серії ВС № 1020083 від 24.03.2020;

Петровський Ю.І. за ордером серії ВС № 1020085 від 24.03.2020;

від відповідача-1: Кисіль Т.В. за довіреністю № 14-116 від 09.047.2020;

від відповідача-2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" (далі - відповідач-2) про визнання недійсними:

- Договору про переведення боргу № 14/4254/19 за договором про постачання природного газу від 28.01.2014 № 2437/14-КП-13;

- Договору про переведення боргу № 16/4255/19 за договором про постачання природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13;

- Договору про переведення боргу № 1718/4256/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13;

- Договору про переведення боргу № 1718/4257/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО-13;

- Договору про переведення боргу № 1718/4258/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13;

- Договору про переведення боргу № 18/4259/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13;

- Договору про переведення боргу № 18/4260/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6483/18-БО-13;

- Договору про переведення боргу № 18/4261/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13.

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує на те, що оспорювані договори про переведення боргу є недійсними на підставі частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України як такі, що суперечать нормам актів цивільного законодавства, а саме вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", згідно з якою погашення боргових зобов`язань за спожитий природній газ повинно відбуватися не за рахунок господарської діяльності позивача, а за рахунок дебіторської заборгованості, яка виникла при експлуатації об`єктів для виробництва теплової енергії до моменту їх передачі. Однак, умови оспорюваних договорів не містять положень щодо джерел погашення боргових зобов`язань за рахунок дебіторської заборгованості.

Також позивач зазначає, що вищевказані договори були укладені на вкрай невигідних для нього умовах за наявності тяжкої обставини, що є окремою підставою визнання недійсними зазначених договорів відповідно до статті 233 Цивільного кодексу України, оскільки причиною укладення оспорюваних договорів були суспільно-політичний мотив і соціальна мета захисту прав споживачів та своєчасного початку опалювального сезону; метою їх укладення було запобігання зриву опалювального сезону та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Мелітополь; позивач вимушений був укласти оспорювані договори, оскільки опинився в залежності від монопольного становища АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке ухилилось від укладання договорів на постачання природного газу.

Разом з позовною заявою Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" подано заяву про забезпечення позову шляхом:

- заборони АТ НАК "Нафтогаз України" до набрання рішенням законної сили вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання умов договорів про переведення боргу, а саме Договору про переведення боргу № 14/4254/19 за договором про постачання природного газу від 28.01.2014 № 2437/14-КП-13; Договору про переведення боргу № 16/4255/19 за договором про постачання природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13; Договору про переведення боргу № 1718/4256/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13; Договору про переведення боргу № 1718/4257/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО-13; Договору про переведення боргу № 1718/4258/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13; Договору про переведення боргу № 18/4259/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13; Договору про переведення боргу № 18/4260/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6483/18-БО-13; Договору про переведення боргу № 18/4261/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13, а саме зараховувати кошти, які надходять на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання АТ НАК "Нафтогаз України" з поточних рахунків із спеціальним режимом використання ТОВ "Тепло-Мелітополь", відкриті у АТ "Ощадбанк", МФО 313957, р/р № НОМЕР_1 (населення), № НОМЕР_2 (бюджетні надходження), № НОМЕР_3 (інші споживачі) для погашення заборгованості за оспорюваними договорами про переведення боргу; вимагати виконання позивачем умов договорів про переведення боргу; заборонити нараховувати штрафні санкції за вказаними договорами про переведення боргу в період дії заходів забезпечення позову щодо непроведення платежів до набрання рішенням законної сили;

- заборони АТ НАК "Нафтогаз України" на термін розгляду справи враховувати наявну заборгованість за договорами про переведення боргу: Договору про переведення боргу № 14/4254/19 за договором про постачання природного газу від 28.01.2014 № 2437/14-КП-13; Договору про переведення боргу № 16/4255/19 за договором про постачання природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13; Договору про переведення боргу № 1718/4256/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13; Договору про переведення боргу № 1718/4257/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО-13; Договору про переведення боргу № 1718/4258/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13; Договору про переведення боргу № 18/4259/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13; Договору про переведення боргу № 18/4260/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6483/18-БО-13; Договору про переведення боргу № 18/4261/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13, при наданні інформації НКРЕКП відповідно до вимог п. 11 постанови КМУ від 18.06.2014 № 217, яка використовується НКРЕКП для розрахунку нормативів розподілу грошових коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання;

- заборонити АТ "Ощадбанк" до набрання рішенням законної сили здійснювати будь-які дії, спрямовані на проведення платежів (розподіл та списання коштів) за договорами про переведення боргу: Договору про переведення боргу № 14/4254/19 за договором про постачання природного газу від 28.01.2014 № 2437/14-КП-13; Договору про переведення боргу № 16/4255/19 за договором про постачання природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13; Договору про переведення боргу № 1718/4256/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13; Договору про переведення боргу № 1718/4257/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО-13; Договору про переведення боргу № 1718/4258/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13; Договору про переведення боргу № 18/4259/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13; Договору про переведення боргу № 18/4260/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6483/18-БО-13; Договору про переведення боргу № 18/4261/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13 з рахунку із спеціальним режимом використання ТОВ "Тепло-Мелітополь";

- заборонити АТ НАК "Нафтогаз України" до набрання рішенням законної сили зараховувати кошти, що надходять від ТОВ "Тепло-Мелітополь" по поточних зобов`язаннях в рахунок погашення заборгованості по договорах про переведення боргу: Договору про переведення боргу № 14/4254/19 за договором про постачання природного газу від 28.01.2014 № 2437/14-КП-13; Договору про переведення боргу № 16/4255/19 за договором про постачання природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13; Договору про переведення боргу № 1718/4256/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13; Договору про переведення боргу № 1718/4257/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО-13; Договору про переведення боргу № 1718/4258/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13; Договору про переведення боргу № 18/4259/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13; Договору про переведення боргу № 18/4260/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6483/18-БО-13; Договору про переведення боргу № 18/4261/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.03.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.03.2020 відкрито провадження у справі № 910/4288/20, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.05.2020 року.

До початку призначеного судового засідання 13.05.2020 року на електронну пошту господарського суду міста Києва представником відповідача-2 направлено клопотання про розгляд справи без його участі.

Крім того, до початку призначеного судового засідання 13.05.2020 року на електронну пошту господарського суду міста Києва представником відповідача-1 направлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.05.2020 року клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи задоволено; підготовче засідання відкладено на 10.06.2020 року.

01.06.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-2 подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.06.2020 року підготовче засідання відкладено на 08.07.2020 року.

07.07.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача-2 про визнання позову № 170 від 03.07.2020, в якій останній визнав пред`явлені позивачем вимоги та не заперечував проти їх задоволення. Вказана заява прийнята судом до розгляду та врахована при вирішенні даного спору по суті.

До початку призначеного підготовчого засідання 08.07.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва в порядку статті 165 Господарського процесуального кодексу України від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву № 14/4-4440-20 від 07.07.2020, в якому останній заперечив проти задоволення вимог позивача на зазначив про їх необґрунтованість з огляду на те, що позивач мав право та можливість укласти відповідний договір про постачання природного газу з будь-яким постачальником природного газу, який здійснює свою діяльність на ринку природного газу. Крім того, позивачем, на думку відповідача-1, не було доведено суду наявності тяжких обставин (їх крайньої форми), з якими вимоги статті 233 Цивільного кодексу України пов`язують недійсність правочину. Разом із тим, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" вказало, що суб`єктом, що дійсно порушив права позивача, є відповідач-2, який відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" у переданні дебіторської заборгованості, у зв`язку з чим, належним способом захисту прав позивача у даному випадку є звернення до відповідача-2 з позовом про зобов`язання укласти відповідний договір. Відповідач-1 також наголосив на вчиненні позивачем конклюдентних дій (укладенні додаткових угод), які свідчать про визнання оскаржуваних договорів та прийняття їх до виконання. Також у вказаному відзиві відповідач-1 просив суд надати йому строк для подання доказів тривалістю 20 календарних днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.07.2020 року підготовче засідання відкладено на 29.07.2020 року, встановлено позивачу строк на подання відповіді на відзив - до 13.07.2020 року; встановлено відповідачу-1 строк для подання заперечень на відповідь на відзив - до 23.07.2020 року, а також запропоновано сторонам подати усі заяви та клопотання у строк до 24.07.2020 року.

13.07.2020 року на електронну адресу господарського суду міста Києва в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву від 13.07.2020 року, в якій останній зазначив про необґрунтованість заперечень відповідача-1 проти пред`явлених у даній справі позовних вимог.

29.07.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-1 про долучення до матеріалів справи банківських виписок та сальдо операцій.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.07.2020 року підготовче засідання відкладено на 12.08.2020 року. Крім того, цією ухвалою подане представником відповідача-1 в судовому засіданні 29.07.2020 року клопотання про продовження строку проведення підготовчого провадження задоволено та з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін у даній справі, забезпечення сторонам можливості надати всі необхідні докази, заяви та клопотання на їх розсуд, судом, з урахуванням положень статей 177, 182 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 910/4288/20 на 30 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.08.2020 року закрито підготовче провадження у справі № 910/4288/20 та призначено її до судового розгляду по суті на 23.09.2020 року.

У судовому засіданні 23.09.2020 року оголошувалася перерва до 29.09.2020 року.

25.09.2020 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-2 № 200 від 24.09.2020 про розгляд справи № 910/4288/20 без участі уповноваженого представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі".

Представники позивача у судовому засіданні 29.09.2020 року підтримали вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача-1 в цьому судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву № 14/4-4440-20 від 07.07.2020.

Відповідач-2 явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 29.09.2020 року не забезпечив, проте надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" (Покупець) були укладені Договори № 2437/14-КП-13 від 28.01.2014, № 4151/16-БО-13 від 15.12.2015, № 6047/1718-ТЕ-13 від 12.09.2017, № 6048/1718-БО-13 від 12.09.2017, № 6049/1718-КП-13 від 12.09.2017, № 6482/18-ТЕ-13 від 05.10.2018, № 6483/18-БО-13 від 05.10.2018, № 6484/18-КП-13 від 05.10.2018 купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії.

Отже, виконавцем послуг з централізованого теплопостачання в місті Мелітополі було Товариство з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі", з яким Мелітопольською міською радою Запорізької області були укладені відповідні договори оренди комунального майна, що використовується у сфері надання послуг з теплопостачання (житлово-комунальних послуг).

У подальшому, 02.04.2019 року Мелітопольська міська рада на засіданні постійної депутатської комісії з питань земельних відносин та комунальної власності територіальної громади вирішила припинити строк дії договорів оренди майна комунальної власності з Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі", які використовувалися означеним підприємством для здійснення основного виду діяльності - постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Таким чином, комунальне майно, що знаходилось у Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" в оренді, було повернуто орендодавцю - Мелітопольській міській раді Запорізькій області, а договори оренди припинені.

18 квітня 2019 року Виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області згідно із Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до рішень комісії з укладання та переукладання договорів оренди майна комунальної власності територіальної громади м. Мелітополя, з метою недопущення зривів заходів із сталої підготовки житлово-комунального господарства м. Мелітополя до роботи в осінньо-зимовий період 2019-2020 років, було прийнято рішення № 82, яким визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" виконавцем послуг з централізованого теплопостачання у місті Мелітополі з 18.04.2019 року; доручено Товариству з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" укласти договори про надання послуг з централізованого теплопостачання у м. Мелітополі з фізичними особами та юридичними особами згідно з чинним законодавством; Товариству з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" розробити та надати до управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області заходи з підготовки міського теплового господарства до опалювального періоду 2019-2020 років.

Листом № 177/01-07 від 23.04.2019 Мелітопольська міська рада Запорізької області повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" про припинення строку дії договорів оренди майна комунальної власності № 79 від 24.01.2012, № 78 від 21.12.2011, № 56 від 28.02.1994, № 8 від 17.01.2017, № 9 від 17.01.2017.

На підставі рішення комісії з укладання та переукладання договорів оренди майна комунальної власності територіальної громади міста Мелітополя, з метою використання в технологічному процесі для виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам міста, комунальне майно було передано у користування позивача на підставі договорів оренди № 29 від 01.03.2019, № 68 від 26.04.2019, № 70 від 26.04.2019, № 71 від 26.04.2019, № 72 від 26.04.2019, № 73 від 26.04.2019, № 74 від 26.04.2019, № 19 від 02.05.2019, № 93 від 19.06.2019, № 135 від 31.10.2019, про що свідчать відповідні акти приймання-передачі.

Отже, вищевказаними обставинами підтверджено факт закріплення за Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" на праві оренди майна, яке обліковувалось за Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі", та яким останній володів та користувався.

Таким чином, за умовами вищевказаних договорів оренди позивачу було передано у володіння та користування майно територіальної громади міста Мелітополя, зокрема майно, що забезпечує виробництво, постачання та транспортування теплової енергії.

На підставі наведених договорів позивач, використовуючи майно територіальної громади міста Мелітополя, володіючи необхідними дозвільними документами (ліцензіями) здійснює постачання та транспортування теплової енергії з використанням природного газу в якості сировини.

Надалі, позивач з метою надання послуг з постачання теплової енергії усім категоріям споживачів у місті Мелітополі, для забезпечення опалювального сезону у 2019-2020 роках, виробництва, постачання та транспортування теплової енергії, з використанням природного газу в якості сировини, листом № 26 від 20.03.2019 звернувся до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" для узгодження проектів договорів на постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, та для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями, на період з 01.03.2019 року по 30.04.2019 року.

Розглянувши вищевказане звернення позивача, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" листом № 26-466-19 від 11.04.2019 повідомило позивача про те, що відповідно до приписів статті 22 Закону України "Про теплопостачання" якщо попереднім користувачем об`єкту з вироблення теплової енергії було ТОВ "Мелітопольські теплові мережі", позивачу необхідно надати довідку щодо відсутності простроченої заборгованості. В іншому випадку, необхідно оформити переведення відповідної суми заборгованості з ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" на ТОВ "Тепло-Мелітополь" згідно чинного законодавства України. Таким чином, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не має підстав підписати зі свого боку договори на постачання природного газу для виробництва теплової енергії для зазначених категорій та повертає їх без підпису. При цьому, відповідач-1 повідомив, що Компанія зможе розглянути питання щодо укладення з ТОВ "Тепло-Мелітополь" договорів постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, та для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями, після надання позивачем зазначених документів.

Листом № 147 від 07.06.2019 позивач звернувся до відповідача-1 з проханням надати умови заключення відповідних угод на постачання природного газу.

У відповідь на вищевказаний лист відповідач-1 листом № 26-2445-19 від 26.06.2019 з посиланням на приписи статті 22 Закону України "Про теплопостачання" вказав, що для укладення договорів постачання природного газу позивач повинен повідомити відповідача-1 про те, який саме суб`єкт використовував раніше отримане в оренду майно і, у разі наявності боргів за природний газ, оформити правонаступництво за цими боргами (підписати договори переведення боргу). При цьому, відповідач-1 зазначив, що без вирішення зазначеного питання він не зможе укласти договори на постачання природного газу з позивачем.

Листом № 283 від 05.07.2019 позивач повідомив відповідача-1 про те, що він не є правонаступником теплопостачальної або теплогенеруючої організації, і знову звернувся до відповідача-1 з проханням укласти договори на постачання природного газу з метою сталого функціонування теплопостачального комплексу м. Мелітополя та забезпечення своєчасного початку опалювального сезону 2019-2020 років.

Однак відповідач-1 знову відмовився укладати договори на постачання природного газу з позивачем та посилаючись на приписи статті 22 Закону України "Про теплопостачання" зазначив, що юридичним фактом, який викликає зміну правовідносин, є передача Товариству з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" в оренду майна з вироблення теплової енергії, яке раніше використовувалось Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі". Таким чином, відповідач-1 готовий укласти з позивачем договори на постачання природного газу за умови узгодження позивачем, як правонаступником, порядку погашення заборгованості ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" (лист № 26-2505-19 від 26.07.2017).

Листом № 451 від 02.08.2019 позивач повідомив відповідача-1 про те, що він підтверджує свою готовність як правонаступника відповідно до статті 22 Закону України "Про теплопостачання" на погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" перед Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". При цьому, позивач зазначив, що він є новоствореним підприємством та на початку своєї діяльності має багато цілей та завдань, які потребують фінансових витрат. З урахуванням викладеного позивач звернувся з проханням до відповідача-1 з проханням розглянути питання про можливість реструктуризації заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі", погашення якої буде здійснюватися позивачем.

У зв`язку з цим, між позивачем (Новий боржник), відповідачем-1 (Кредитор) та відповідачем-2 (Первісний боржник) 28 жовтня 2019 року були укладені договори про переведення боргу № 14/4254/19 за договором про постачання природного газу від 28.01.2014 № 2437/14-КП-13; № 16/4255/19 за договором про постачання природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13; № 1718/4256/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13; № 1718/4257/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО-13; № 1718/4258/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13; № 18/4259/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13; № 18/4260/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6483/18-БО-13; № 18/4261/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13.

Так, за умовами пункту 1.1 Договору про переведення боргу № 14/4254/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 № 2437/14-КП-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу № 14/4254/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 2 760 087, 72 грн., у тому числі 911 010, 62 грн. пені, 120 240, 10 грн. 3% річних, 1 728 837, 00 грн. інфляційних втрат згідно з рішенням суду у справі № 908/93/16.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 14/4254/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 № 2437/14-КП-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 р. № 2437/14-КП-13.

Згідно з пунктом 1.1 Договору про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1. Договору про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 2 357 532, 47 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13.

За умовами пункту 1.1 Договору про переведення боргу № 1718/4256/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу № 1718/4256/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 63 476 915, 13 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 1718/4256/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13.

Згідно з пунктом 1.1 Договору про переведення боргу № 1718/4257/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу № 1718/4257/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 3 231 054, 41 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 1718/4257/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО-13.

Згідно з пунктом 1.1 Договору про переведення боргу № 1718/4258/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу № 1718/4258/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 3 907 739, 17 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 1718/4258/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13.

Згідно з пунктом 1.1 Договору про переведення боргу № 18/4259/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу № 18/4259/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 86 027 484, 58 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 18/4259/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13.

Згідно з пунктом 1.1 Договору про переведення боргу № 18/4260/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6483/18-БО-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу № 18/4260/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 1 791 681, 52 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 18/4260/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6483/18-БО-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6483/18-БО-13.

Згідно з пунктом 1.1 Договору про переведення боргу № 18/4261/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу № 18/4261/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 1 277 351, 11 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 18/4261/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13.

Враховуючи те, що позивач виконав вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та уклав Договори про переведення боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" на позивача, між ним та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" були укладені Договори на постачання природного газу № 4262/1920-ТЕ-13 від 29.10.2019, № 4263/1920-БО-13 від 29.10.2019, № 4264/1920-КП-13 від 29.10.2019,

Листом № 1103/1 від 04.11.2019 позивач повідомив відповідача-2 про те, що він прийняв кредиторську заборгованість ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" перед НАК "Нафтогаз України" в сумі 164 829 846, 11 грн. та просив в найкоротший термін підготувати документи по передачі дебіторської заборгованості.

У відповідь на вищевказаний лист відповідач-2 повідомив позивача про те, що Президентом ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" було прийнято рішення № 2 про відмову у передачі дебіторської заборгованості, оскільки положення статті 22 Закону України "Про теплопостачання" не встановлюють правонаступництва суб`єкта господарювання на право вимоги за дебіторською заборгованістю, що виникла у суб`єкта господарювання, який раніше використовував майно з вироблення теплової енергії (лист № 1022 від 11.11.2019).

Згідно з доводами позивача, оспорювані договори про переведення боргу є недійсними на підставі частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, як такі, що суперечать нормам актів цивільного законодавства, а саме вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", згідно з якою погашення боргових зобов`язань за спожитий природній газ повинно відбуватися не за рахунок господарської діяльності позивача, а за рахунок дебіторської заборгованості, яка виникла при експлуатації об`єктів для виробництва теплової енергії до моменту їх передачі. Однак, умови оспорюваних договорів не містять положень щодо джерел погашення боргових зобов`язань за рахунок дебіторської заборгованості.

Також позивач зазначає, що вищевказані договори були укладені на вкрай невигідних для нього умовах за наявності тяжкої обставини, що є окремою підставою визнання недійсними зазнаних договорів відповідно до статті 233 Цивільного кодексу України, оскільки причиною укладення оспорюваних договорів були суспільно-політичний мотив і соціальна мета захисту прав споживачів та своєчасного початку опалювального сезону; метою їх укладення було запобігання зриву опалювального сезону та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Мелітополь; позивач вимушений був укласти оспорювані договори, оскільки опинився в залежності від монопольного становища АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке ухилилось від укладання договорів на постачання природного газу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 № 18-рп/2004, поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (частина 2 статті 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містяться у статті 20 Господарського кодексу України.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та приписів Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Таким чином, наявність порушення або оспорювання прав та законних інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим в силу приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, а позивач, звертаючись до суду з даним позовом, згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести (підтвердити) в установленому законом порядку наявність факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Як наголошено в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання практики розгляду справ, пов`язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Положеннями статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При цьому, висновок (рішення) про невідповідність правочину актам законодавства як підстава для його недійсності (пункт 1 статті 203 ЦК України) має ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи щодо порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/109/19 зазначив, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору (договорів) недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також наявність у позивача порушеного права чи інтересу в результаті укладення спірного правочину (правочинів).

Відповідно до частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Неотримання цієї вимоги в момент вчинення правочину за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою його недійсності.

Як уже зазначалось, вказана вимога до правочину містить дві складові: по-перше, відповідність волевиявлення внутрішній волі учасника правочину, по-друге, відсутність дефекту волі такого учасника, коли його воля зазнала протиправного впливу внаслідок обману, насильства, погрози, важких обставин або була спотворена внаслідок зловмисної домовленості представника суб`єкта з іншою стороною.

Частина 3 ст. 203 ЦК може застосовуватись прямо, поряд із спеціальними правилами про правочини, що вчинені під впливом помилки, обману, насильства тощо (ст. 229- 233 ЦК України).

В даному випадку, позовні вимоги про визнання недійсними договорів про переведення боргу заявлені позивачем, зокрема, на підставі спеціальної норми, а саме статті 233 Цивільного кодексу України.

Спір у справі, що розглядається, стосується відповідності договорів переведення боргу, які були укладені між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вимогам статті 203 та статті 233 Цивільного кодексу України, виходячи з доводів позивача, а саме укладення договорів відбулось проти його волі, під тиском тяжких обставин, які змусили підписати договори на вкрай невигідних умовах.

Статтею 233 Цивільного кодексу України унормовані правові наслідки правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини. За приписами наведеної норми правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

За змістом статті 233 Цивільного кодексу України для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох підстав: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

У постанові від 25.07.2018 у справі № 487/7703/15-ц Верховний Суд зазначив, що для того, щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених статтею 233 Цивільного кодексу України, позивачу у сукупності необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Тобто, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється винятково для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

У своїх постановах від 02.08.2018 у справі № 918/341/16, від 14.02.2018 у справі № 910/8862/17, від 06.03.2018 у справі № 910/8866/17 Верховний Суд неодноразово наголошував, що для застосування статті 233 Цивільного кодексу України має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Що стосується вкрай невигідних умов, то слід ураховувати таке.

По-перше, ці невигідні умови безпосередньо мають бути пов`язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити.

По-друге, умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто такі умови мають бути явно кабальними для особи.

По-третє, хоча Цивільний кодекс України і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи обов`язки.

Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тяжка обставина є оціночною категорією і має визнаватися судом з урахуванням всіх обставин справи. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Предметом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" відповідно до пункту 2.2 його Статуту є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; виробництво, збір, розподілення та постачання пари та теплої води для обігрівання; виробництво, збір, розподілення та постачання холодної води для охолодження; розподілення теплової енергії для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій та установ; виробництво, передача, розподілення, торгівля електроенергії; виробництво, розподілення та торгівля газоподібним паливом; збір, очищення та постачання води; каналізація, відведення й очищення стічних вод; комплексне обслуговування об`єктів та територій; діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів, загальне прибирання будинків тощо.

Тобто на позивача покладено обов`язок безперебійного забезпечення комунальними послугами (теплопостачання та гарячого водопостачання) споживачів.

У свою чергу, такий обов`язок може бути виконаний позивачем за умови постачання природного газу, необхідного для вироблення теплової енергії.

Законом України "Про ринок природного газу" передбачено, що постачання природного газу можливе виключно на підставі договору.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що своєчасність опалювального сезону 2019/2020 років та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Мелітополь опинилося в залежності від монопольного становища відповідача-1 - Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", який ухилився від укладання договорів на постачання природного газу та спірні договори переведення боргу були підписані позивачем з метою захисту прав споживачів та своєчасного початку опалювального сезону.

За таких обставин, суд відхиляє викладені у відзиві відповідача-1 заперечення про недоведеність позивачем обставин укладення спірних правочинів під впливом тяжкої для нього обставини.

Як вбачається з матеріалів справи НАК "Нафтогаз України" направило на адресу позивача лист від 11.04.2019, в якому з посиланням на положення статті 22 Закону України "Про теплопостачання" вказало про те, що оскільки попереднім користувачем об`єкту з вироблення теплової енергії було Товариство з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі", то необхідно надати довідку про відсутність простроченої заборгованості за даним об`єктом (м. Мелітополь, вул. Лютнева, буд. 237/3). В іншому випадку, необхідно оформити переведення відповідної суми заборгованості з ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" на ТОВ "Тепло-Мелітополь" згідно вимог чинного законодавства. Отже, НАК "Нафтогаз України" не має підстав підписати зі свого боку договори постачання природного газу для виробництва теплової енергії для зазначених категорій та повертає їх без підпису. НАК "Нафтогаз України" зможе розглянути питання щодо укладення з ТОВ "Тепло-Мелітополь" договорів постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, та для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями, після надання підприємством зазначених документів.

Таким чином, своєчасність опалювального сезону 2019/2020 та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Мелітополь опинилось в залежності від монопольного становища НАК "Нафтогаз України", а також у залежності від приписів статті 22 Закону України "Про теплопостачання" щодо правонаступництва за борговими зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі".

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Аудиторської фірми "Соловій-Аудит" із запитом, в якому просив надати відповідь за рахунок яких джерел фінансування ТОВ "Тепло-Мелітополь" зможе погасити зобов`язання щодо оплати боргу перед НАК "Нафтогаз України" за укладеними трьохсторонніми договорами про переведення боргу між НАК "Нафтогаз України" (Кредитор), ТОВ "Мелітопольські теплові мережі» (Первісний боржник) та ТОВ "Тепло-Мелітополь" (Новий боржник) на загальну суму прийнятих зобов`язань 164 829 846,11 грн., та як вплине на фінансовий стан позивача погашення даного боргу.

У відповідь на вищевказаний запит позивача Аудиторська фірма "Соловій-Аудит" (Свідоцтво про включення до Реєстру аудиторських фірм та аудиторів № 1993 від 26.01.2001, термін дії якого продовжено рішенням Аудиторської палати України № 316/3 від 29.10.2015 до 29.10.2020) повідомила, що:

наявних поточних ресурсів ТОВ "Тепло-Мелітополь" для погашення набутих зобов`язань в сумі 164 829 846,11 грн. не має;

валовий збиток від основної діяльності, який регулярно виникав у ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" (попереднього постачальника у м. Мелітополь - пов`язаної особи) не дозволяє прогнозувати акумулювання позитивного грошового потоку від основної діяльності ТОВ "Тепло-Мелітополь";

так як право вимоги до боржників ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" не передавалось, дані активи не є джерелом погашення боргу ТОВ "Тепло-Мелітополь";

оскільки ТОВ "Тепло-Мелітополь" не має прямого впливу на прийняття рішень про розмір тарифів за теплопостачання, на формування цін постачання газу для зменшення собівартості наданих послуг, на оновлення матеріально-технічної бази для зменшення кількості споживання природного газу (дані активи є передані за договорами оренди) погашення набутих боргових зобов`язань в сумі 164 829 846,11 грн. без зовнішніх дотацій є малоймовірним;

відповідно, у ТОВ "Тепло-Мелітополь" відсутні поточні (власні) ресурси на погашення зобов`язань за договорами переведення боргу, а погашення вищезазначеного боргу в сумі 164 829 846, 11 грн. за рахунок залучених (кредитних) коштів приведе до погіршення фінансового стану аж до банкрутства.

Відповідно до пунктів 1, 3 "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867, на ПАТ НАК "Нафтогаз України" покладено обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору).

Як зазначено вище, відповідач-1 АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у своїх листах № 26-466-19 від 11.04.2019, № 26-2445-19 від 26.06.2019, № 26-2505-19 від 26.07.2019 однозначно вказав на той факт, що у разі неприйняття ТОВ "Тепло-Мелітополь" на себе зобов`язань за поставлений природний газ від ТОВ "Мелітопольські теплові мережі", АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не буде укладати з позивачем договори на постачання природного газу.

Посилання відповідача-1 у вищевказаних листах на те, що позивач є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" відповідно до статті 22 Закону України "Про теплопостачання" суд вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Правонаступництвом є перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Розрізняють дві форми правонаступництва: універсальне та часткове (сингулярне). У разі універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) разом з правами первісного кредитора переходять і його обов`язки. Таке правонаступництво відбувається у разі спадкування, реорганізації юридичної особи шляхом перетворення, злиття, приєднання. У разі часткового (сингулярного) правонаступництва до правонаступника переходять тільки певні права та обов`язки кредитора.

Частиною 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що у разі якщо суб`єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб`єкт стає правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Зі змісту зазначеної норми вбачається особливий вид правонаступництва, однією з умов якого визначено надання у користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісного майнового комплексу (індивідуально визначеного майна) саме з вироблення теплової енергії.

Частина 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" визначає випадок правонаступництва за борговими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, який раніше використовував цілісний майновий комплекс із вироблення теплової енергії, новим суб`єктом господарювання, який одержав таке майно у користування.

Як встановлено судом, обладнання для виробництва теплової енергії було повернуто попереднім користувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" власнику (територіальній громаді міста Мелітополь, яку представляє Мелітопольська міська рада) у зв`язку із припиненням дії договорів оренди, на підставі яких попередній користувач володів і користувався цим майном.

В подальшому, означене майно було передано власником у володіння та користування іншому суб`єкту господарювання - Товариству з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь", про що укладені відповідні договори оренди.

Отже, кінцевими власниками юридичних осіб - попереднього та наступного користувачів майна для виробництва теплової енергії, є різні особи.

У разі передачі майна з вироблення теплової енергії від одного користувача до іншого (за умови, що кінцевим власником користувачів є різні особи) відбувається перехід зобов`язань до нового суб`єкта, а тому і зміна особи кінцевого учасника (власника).

За таких обставин, здійснення правонаступництва на підставі частини 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" матиме наслідком покладення тягаря сплати боргів іншої особи - попереднього користувача цілісного майнового комплексу на нового користувача, який не може нести відповідальності за неефективне користування об`єктами теплопостачання конкретним суб`єктом господарювання - попереднім користувачем комплексу, який відповідно до статті 42 Господарського кодексу України здійснює господарську діяльність самостійно, ініціативно, систематично та на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд зазначає, що покладення згідно зі статтею 22 Закону України "Про теплопостачання" обов`язку суб`єкта господарювання приватної форми власності на орган місцевого самоврядування (у тому числі через створювані ним комунальні підприємства) сплатити боргові зобов`язання (у тому числі похідні зобов`язання у виді відповідальності за неналежне виконання основного зобов`язання) без передачі кореспондуючого цьому борговому зобов`язанню права вимоги до споживачів теплової енергії призводить до поліпшення майнового стану (збагачення) попереднього користувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" за рахунок нового - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь".

Отже, у разі здійснення правонаступництва на підставі частини 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" і заміни попереднього користувача цілісного майнового комплексу новим, кінцевими власниками яких є різні особи, на нового користувача та особу, яка здійснює управління таким суб`єктом, буде покладено надмірний тягар відповідальності за борги іншої особи.

Постановою Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положення).

Це Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Відповідно до пункту 3 Положення (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цим Положенням покладаються такі спеціальні обов`язки:

1) на AT "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України"):

продавати природний газ постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням;

постачати природний газ побутовим споживачам, релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державному підприємству України "Міжнародний дитячий центр "Артек", постачання яким у відповідному періоді (місяці постачання) не здійснює інший постачальник (у тому числі інший постачальник із спеціальними обов`язками відповідно до цього Положення), на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням;

постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням, виробникам теплової енергії, а саме:

- виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору);

- виробникам теплової енергії, які фінансуються за рахунок державного чи місцевого бюджету, що використовують природний газ з метою гарячого водопостачання і опалення приміщень житлового фонду та гуртожитків, які належать їм на праві власності або іншому речовому праві;

- виробникам теплової енергії, які фінансуються за рахунок державного чи місцевого бюджету, що використовують природний газ з метою опалення службових та виробничих приміщень, які належать їм на праві власності або іншому речовому праві;

- виробникам теплової енергії - об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативам та суб`єктам господарювання, що використовують природний газ з метою гарячого водопостачання і опалення приміщень, які належать їм на праві власності або іншому речовому праві;

- виробникам теплової енергії, що використовують природний газ для виробництва електричної енергії;

- виробникам теплової енергії, управління майном яких здійснюється суб`єктами господарювання, які залучені Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, відповідно до статті 21 Закону України "Про Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів", для всіх категорій використання природного газу;

придбавати природний газ у господарських товариств, 100 відсотків акцій (паїв, часток) яких належать державі або іншому господарському товариству, єдиним акціонером якого є держава (ПАТ "Укргазвидобування", акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (далі - ДАТ "Чорноморнафтогаз"), для формування ресурсу природного газу для побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" та виробників теплової енергії для всіх категорій використання природного газу на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням.

При цьому, згідно з вищевказаним Положенням не було передбачено такої вимоги при укладанні договорів на постачання природного газу, як переведення боргових зобов`язань іншого підприємства, яке використовувало об`єкти, на яких здійснювалося виробництво теплової енергії до нового, якому такі об`єкти були передані.

Водночас, абзацом 13 пункту 11 Положення визначено, що у разі наявності у виробника теплової та електричної енергії боргових зобов`язань перед НАК "Нафтогаз України" з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли до дати прийняття об`єктів, на яких здійснювалося виробництво теплової та електричної енергії, в управління управителем, погашення зазначених боргових зобов`язань здійснюється управителем за рахунок коштів, одержаних від погашення дебіторської заборгованості, що належала власнику (користувачу) майна об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової та електричної енергії, на дату прийняття його в управління управителем. Тобто не за рахунок господарської діяльності позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь", а саме за рахунок дебіторської заборгованості, яка виникла при експлуатації цих об`єктів до моменту їх передачі позивачу.

Проте, зі змісту оспорюваних договорів про переведення боргу вбачається, що вони не передбачають будь-якої компенсації переданих позивачу боргів з боку ТОВ "Мелітопольські теплові мережі", тобто не містять положень, які визначені діючими нормами законодавства щодо таких договорів, у зв`язку з чим суд вважає їх такими, що суперечать вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу".

Позивач, у свою чергу, позбавлений можливості стягнути дебіторську заборгованість за Договорами № 2437/14-КП-13 від 28.01.2014, № 4151/16-БО-13 від 15.12.2015, № 6047/1718-ТЕ-13 від 12.09.2017, № 6048/1718-БО-13 від 12.09.2017, № 6049/1718-КП-13 від 12.09.2017, № 6482/18-ТЕ-13 від 05.10.2018, № 6483/18-БО-13 від 05.10.2018, № 6484/18-КП-13 від 05.10.2018 купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії, укладеними між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі", оскільки він не є стороною означених правочинів, і права вимоги на стягнення дебіторської заборгованості йому передані не були.

При цьому, на викладену у листі № 1103/1 від 04.11.2019 пропозицію передати дебіторську заборгованість, відповідач-2 листом № 1022 від 11.11.2019 відмовився передавати дебіторську заборгованість позивачу, оскільки положення частини 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" не встановлюють правонаступництва суб`єкта господарювання на право вимоги за дебіторською заборгованістю, що виникла у суб`єкта господарювання, який раніше використовував майно для виробництва теплової енергії.

Отже, з метою захисту прав споживачів, а також своєчасного початку опалювального сезону 2019/2020 років у місті Мелітополі, задля уникнення знищення тепловиробничого обладнання, позивачем і були підписані оспорювані договори про переведення боргу від 28.10.2019 на загальну суму 164 829 846, 11 грн., які вчинені позивачем під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах. При цьому, означені правочини були вчинені позивачем саме для усунення тяжких обставин - запобігання зриву опалювального сезону 2019/2020 років у місті Мелітополі.

Разом із тим, суд зазначає, що оспорювані договори на переведення боргу були укладені позивачем добровільно, ознак насильства, обману чи помилки при їх вчиненні під час розгляду справи судом встановлено не було.

Позивач усвідомлював свої дії, але все ж таки був вимушений укласти оспорювані договори про переведення боргу, оскільки своєчасність опалювального сезону 2019/2020 років та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Мелітополь опинилось в залежності від монопольного становища відповідача-1 - Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", який ухилився від укладання з позивачем договорів на постачання природного газу, а також у залежність від приписів статті 22 Закону України "Про теплопостачання" щодо правонаступництва за борговими зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі".

Отже, під час розгляду справи позивачем було доведено наявність нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням оспорюваних правочинів, які вчинялися виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин - запобігання зриву опалювального сезону 2019/2020 років у місті Мелітополі.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача що оспорювані договори були укладені зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" на вкрай невигідних умовах.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що укладені між позивачем та відповідачами Договори про переведення боргу № 14/4254/19 за договором про постачання природного газу від 28.01.2014 № 2437/14-КП-13; № 16/4255/19 за договором про постачання природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13; № 1718/4256/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13; № 1718/4257/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО-13; № 1718/4258/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13; № 18/4259/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13; № 18/4260/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6483/18-БО-13; № 18/4261/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13 є такими, що укладені позивачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, що зумовлює їх недійсність відповідно до статті 233 Цивільного кодексу України. При цьому, означені Договори про переведення боргу суперечать положенням чинного законодавства, а саме вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", що є окремою підставою для визнання їх недійсними в силу приписів частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

Разом із тим, суд зазначає, що згідно зі статтями 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 Конституційний Суд України зазначив: "Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.".

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.".

Встановивши наявність порушеного права позивача, суд повинен при прийнятті рішення враховувати мету звернення позивача до суду та забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.

У той же час заперечення відповідача-1, викладені у відзиві на позовну заяву, не беруться судом до уваги, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи відсутність підстав для задоволення позову, відповідач-1 посилався на те, що позивач мав право та можливість укласти відповідний договір про постачання природного газу з будь-яким постачальником природного газу, який здійснює свою діяльність на ринку природного газу, що, на думку Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", свідчить про недоведеність позову в частині тверджень про зайняття відповідачем-1 монопольного становища на ринку та укладення ним спірних договорів під впливом тяжкої для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах.

Разом із тим, як було встановлено судом, своєчасність опалювального сезону 2019/2020 років та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Мелітополь опинилося в залежності від монопольного становища відповідача-1 - Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", який ухилився від укладання договорів на постачання природного газу, а спірні договори переведення боргу були підписані позивачем з метою захисту прав споживачів та своєчасного початку опалювального сезону.

Аналогічна правова позиція щодо наявності правових підстав для визнання недійсними договорів переведення боргу, укладених між попереднім та новим володільцем об`єктів для виробництва теплової енергії територіальної громади, а також Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", у зв`язку, зокрема, із укладенням таких договорів на вкрай невигідних для нового боржника умовах та залежністю сталого функціонування соціально-значимих об`єктів інфраструктури від монопольного становища АТ НАК "Нафтогаз України", викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 року в справі № 922/1362/17.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" вказувало, зокрема, на те, що суб`єктом, що дійсно порушив права позивача, є відповідач-2, який відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" у переданні дебіторської заборгованості, у зв`язку з чим, належним способом захисту прав позивача у даному випадку є звернення до відповідача-2 з позовом про зобов`язання укласти відповідний договір.

У той же час відповідачем-1 не було враховано предмет даного позову, а також підстави звернення позивача до суду, якими є укладення спірних договорів на вкрай невигідних для Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" умовах за наявності тяжкої обставини, що є окремою підставою визнання недійсними зазначених договорів відповідно до статті 233 Цивільного кодексу України.

Крім того, відповідачем-1 не було наведено належних обґрунтувань з посиланням на відповідні правові норми, що встановлюють обов`язок укладення між позивачем та відповідачем-2 договору про передачу кредиторської заборгованості останнього, а також не підтверджено, що задоволення пред`явлених у даній справі вимог позивача не призведе до реального відновлення його порушених прав.

Посилання відповідача-1 на вчинення позивачем конклюдентних дій (укладення додаткових угод), які свідчать про визнання оскаржуваних договорів та прийняття їх до виконання, також не спростовують обґрунтованості вимог позивача, оскільки за нормативними приписами чинного законодавства наступне схвалення юридичною особою правочину унеможливлює визнання такого правочину недійсним лише у разі його вчинення від імені юридичної особи представником з перевищенням повноважень (стаття 241 Цивільного кодексу України), тоді як у даній справі спірні договори оскаржуються з підстав їх невідповідності нормам актів цивільного законодавства та вчинення під впливом тяжкої для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах. Відтак, вчинення позивачем будь-яких дій на виконання цих правочинів чи зміну їх умов не можуть свідчити про відсутність правових підстав для визнання таких угод недійсними на підставі норм статей 215, 233 Цивільного кодексу України.

Інші доводи відповідача-1 також не знайшли свого підтвердження під час розгляду та вирішення по суті даної справи та не підтверджуються її матеріалами.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За таких обставин, дотримуючись балансу принципів права на суд, доступу до правосуддя (ріш. ЄСПЛ у справі "Мельник проти України" № 23436/03 від 28.03.2006), справедливості (ріш. ЄСПЛ у справах "Проніна проти України", заява 6566/00, п. 25, від 18.07.2006 та "Нечипорук і Йонкало проти України", заява №42310/04, п. 280, від 21.04.2011) та принципу юридичної визначеності "res judicate" (ріш. ЄСПЛ у справі "Рябих проти Росії" від 03.12.2003, у справі "Науменко проти України" від 09.11.2004, у справі "Праведная проти Росії" від 18.11.2004, у справі "Христов проти України" від 19.02.2009, у справі "Понамарьов проти України" від 03.04.2008), а також зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, зокрема, визнання відповідачем-2 позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь", суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі» про визнання договорів недійсними задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати недійсним Договір про переведення боргу № 14/4254/19 від 28.10.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" (72310, Запорізька область, вулиця Покровська, будинок 61; ), Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" (72312, Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Покровська, будинок 61; ).

3. Визнати недійсним Договір про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" (72310, Запорізька область, вулиця Покровська, будинок 61; ), Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" (72312, Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Покровська, будинок 61; ).

4. Визнати недійсним Договір про переведення боргу № 1718/4256/19 від 28.10.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" (72310, Запорізька область, вулиця Покровська, будинок 61; ), Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" (72312, Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Покровська, будинок 61; ).

5. Визнати недійсним Договір про переведення боргу № 1718/4257/19 від 28.10.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" (72310, Запорізька область, вулиця Покровська, будинок 61; ), Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" (72312, Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Покровська, будинок 61; ).

6. Визнати недійсним Договір про переведення боргу № 1718/4258/19 від 28.10.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" (72310, Запорізька область, вулиця Покровська, будинок 61; ), Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" (72312, Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Покровська, будинок 61; ).

7. Визнати недійсним Договір про переведення боргу № 18/4259/19 від 28.10.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" (72310, Запорізька область, вулиця Покровська, будинок 61; ), Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" (72312, Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Покровська, будинок 61; ).

8. Визнати недійсним Договір про переведення боргу № 18/4260/19 від 28.10.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" (72310, Запорізька область, вулиця Покровська, будинок 61; ), Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" (72312, Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Покровська, будинок 61; ).

9. Визнати недійсним Договір про переведення боргу № 18/4261/19 від 28.10.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" (72310, Запорізька область, вулиця Покровська, будинок 61; ), Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" (72312, Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Покровська, будинок 61; ).

10. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" (72310, Запорізька область, вулиця Покровська, будинок 61; ) витрати по сплаті судового збору в сумі 8 408 (вісім тисяч чотириста вісім) грн. 00 коп.

11. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" (72312, Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Покровська, будинок 61; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" (72310, Запорізька область, вулиця Покровська, будинок 61; ) витрати по сплаті судового збору в сумі 8 408 (вісім тисяч чотириста вісім) грн. 00 коп.

12. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

13. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

14. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

15. Відповідно до підпункту 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 12.10.2020 року.

Суддя В.С. Ломака