УХВАЛА

м. Київ

08.10.2020Справа № 910/13988/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О., розглянувши заяву Акціонерного товариства "Лубнифарм" про відвід судді Марченко О.В. від участі у розгляді

справи №910/13988/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця "

до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

Акціонерного товариства "Лубнифарм"

про визнання торговельної марки добре відомою та визнання недійсним свідоцтва України № 24778 на знак для товарів і послуг, зобов`язання вчинити певні дії і припинення порушення прав інтелектуальної власності,

без виклику (повідомлення) представників учасників процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні судді Господарського суду міста Києва Марченко О.В. перебуває справа №910/13988/20 за позовом Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця " до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Акціонерного товариства "Лубнифарм" про визнання торговельної марки добре відомою та визнання недійсним свідоцтва України №24778 на знак для товарів і послуг, зобов`язання вчинити певні дії і припинення порушення прав інтелектуальної власності.

06.10.2020 Акціонерне товариство "Лубнифарм" подало суду заяву про відвід судді Марченко О.В. від участі у розгляді справи.

Ухвалою від 06.10.2020 Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В. визнав необґрунтованість відводу судді Марченко О.В. від участі у розгляді справи №910/13988/20 та передав заяву Акціонерного товариства "Лубнифарм" про відвід судді для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 ГПК України

У результаті автоматизованого розподілу матеріалів заяви Акціонерного товариства "Лубнифарм" про відвід судді Марченко О.В. від розгляду справи № 910/13988/20, вказану заяву передано на розгляд судді Турчину С.О.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства "Лубнифарм" про відвід судді Марченко О.В. від розгляду справи № 910/13988/20, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з нижченаведеного.

Підстави для відводу (самовідводу) судді встановлені статтею 35 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу (ч.2 ст.35 ГПК України).

В обґрунтування заяви про відвід судді Марченко О.В. від участі у розгляді справи №910/13988/20 заявник посилається на те, що відповідно до звіту про автоматизований розподіл від 02.09.2020 дана справа вже перебувала у провадженні Господарського суду міста Києва та була передана при автоматизованому розподілі судді Зеленіній Н.І.

У подальшому від позивача надійшла заява судді Зеленіній Н.І. про відкликання позовної заяви, яка цього ж дня була задоволена, про що прийнято відповідну ухвалу.

15.09.2020 позовна заява була подана повторно, зокрема, згідно із звітом про автоматизований розподіл від 15.09.2020 розподіл міг бути здійснений лише між двома суддями Марченко О.В. і Картавцевою Ю.В. Такий розподіл зумовлено частково тим, що частина суддів Господарського суду міста Києва перебуває у відпустках, а також тим, що категорію справ щодо спорів інтелектуальної власності розглядає невелика кількість суддів.

На думку заявника, нескладний розрахунок та наявність інформації стосовно відпусток певних суддів дозволяють зробити висновок про можливість здійснення автоматизованого розподілу певному судді.

Також заявник зазначає, що під час дослідження Інтернет ресурсів було здобуто інформацію, що суддя Марченко О.В. та представник позивача Мамуня О.С. співпрацюють з онлайн платформою Legal high school; згідно з інформацією за посиланням http://lhs.net.ua/ru/teacher/ дані особи є викладачами освітньої платформи Legal high school.

Заявник вказує, що наведене дає підстави вважати, що адвокат Мамуня О.С. має певний зв`язок з суддею Марченко О.В., що в свою чергу викликає у Акціонерного товариства "Лубнифарм" сумніви у об`єктивності та неупередженості судді.

Судом встановлено, що у вересні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Фармацевтична фірма "Дарниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Акціонерного товариства "Лубнифарм" про визнання торговельної марки добре відомою, визнання недійсним свідоцтва на торговельну марку і зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2020 у справі №910/13199/20 (суддя Зеленіна Н.І.) позовну заяву ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" повернуто у зв`язку з поданням заяви про відкликання позовної заяви.

Водночас частиною 8 статті 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Отже, право на повторне звернення з позовною заявою після її повернення надано стороні частиною восьмою статті 174 ГПК України.

15.09.2020 ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" повторно звернулася до суду з даним позовом.

У зв`язку із перебуванням частини суддів Господарського суду міста Києва, які спеціалізуються на розгляді справ зі спорів, пов`язаних з захистом прав на об`єкти інтелектуальної власності, у відпустці, автоматизований розподіл позовної заяви ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" було здійснено між суддями Марченко О.В. і Картавцевою Ю.В.

Підпунктом 2.3.10 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішення Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (у редакції рішення Ради суддів України №25 від 02.04.2015) збори суддів відповідного суду мають право запроваджувати спеціалізацію суддів з розгляду конкретних категорій судових справ.

Спеціалізація суддів визначається із розрахунку розподілу не менше двох суддів на одну спеціалізацію.

З урахуванням наведеного, порушення у здійсненні автоматизованого розподілу позовної заяви ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" відсутні.

Наведені заявником доводи щодо співпраці судді Марченко О.В. і одного з представників позивача з онлайн платформою Legal high school, у розумінні приписів статті 35 ГПК України не є підставою для відводу судді від розгляду даної справи.

Обґрунтованих підстав, які у відповідності до норм Господарського процесуального кодексу України можуть бути підставою для відводу судді, заявником не наведено.

Суд зазначає, що право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішенні у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 зазначено наступне. (104) Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії", від 24.02.1993, Series A № 255, пп. 28 та 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). (105) Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру", заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення від 10 червня 1996 року у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", п. 32, Reports 1996-III).

Водночас згідно із ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В рішенні у справі "Білуха проти України" (Заява №33949/02) від 09.11.2006 сказано: "стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Досліджуючи наведені критерії оцінки в межах даної справи суд зазначає, що презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного, однак, в жодних доказів на підтвердження особистої упередженості судді Марченко О.В. у вирішенні спору в даній справі не надано.

З огляду на вище наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого Акціонерним товариством "Лубнифарм" відводу судді Марченко О.В. від розгляду справи №910/13988/20.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Лубнифарм" про відвід судді Марченко О.В. від розгляду справи №910/13988/20.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (ч.11 ст.39 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст. 35, 39, 232, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Акціонерного товариства "Лубнифарм" про відвід судді Марченко О.В. від розгляду справи №910/13988/20 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Відповідно до ч.3 ст.255 Господарського процесуального кодексу України заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Дата підписання ухвали: 08.10.2020.

Суддя С.О. Турчин