ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" жовтня 2020 р. Cправа № 902/680/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "КОБАЛЬТ ЕНЕРДЖІ" (вул. Сурікова, 3, офіс 43, м. Київ, 03035)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" (вул. Заводська, 1, с. Северинівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23126)

про стягнення 77757,15 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КОБАЛЬТ ЕНЕРДЖІ" з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" про стягнення 77 757,15 грн, з яких: 68730,00 грн сума основного боргу; 6 667,74 грн сума пені; 1 099,68 грн сума інфляційних втрат; 1 259,73 грн сума 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором №28/11-5 поставки товару від 27.11.2019 в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою суду від 14.07.2020, позов залишено без руху на підставі ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали, але не пізніше закінчення дії карантину.

Супровідним листом № б/н від 21.07.2020, що надійшов до суду 22.07.2020, позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 24.07.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/680/20 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 08.09.2020. При визначені дати судового засідання судом враховано графік судових засідань та відпусток головуючого судді.

За наслідками судового засідання 08.09.2020 судом закрито підготовче провадження, призначено справу для судового розгляду по суті на 06.10.2020.

30.09.2020 до суду надійшла заява б/н від 30.09.2020 за підписом представника позивача адвоката Максимчука А.І. про розгляд справи за відсутності представника позивача.

06.10.2020 до суду надійшла заява № б/н від 06.10.2020 за підписом представника позивача адвоката Сковоронського І.В про відшкодування судових витрат у справі, відповідно до якої представник просить присудити на користь позивача суму фактичних, документально підтверджених судових витрат в розмірі 9 102,00 грн за рахунок відповідача.

На визначену судом дату представник позивача не з`явився.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався. Пояснень причин неявки та доказів, визначених ухвалами суду не подав. Про розгляд справи останній повідомлений ухвалою суду від 08.09.2020, яка вручена відповідачу під розписку 16.09.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрихкодового ідентифікатору поштового відправлення 380.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання.

При розгляді справи суд також зважає на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 06.10.2020 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОБАЛЬТ ЕНЕРДЖІ" (позивач, за Договором Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір № 28/11-5 поставки товару. (надалі Договір)

Згідно з предметом цього Договору Постачальник постачає, а Покупець купує вугілля марки ДГ 20-100, далі іменується «Товар» в кількості вказаній в заявці Покупця та специфікації, які є невід`ємною частиною Договору. Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та сплатити продукцію у кількості, асортименті, належній якості, по ціні та в строки відповідно до умов даного Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору Постачальник постачає товар по цінах, що діють на момент укладення Договору.

Ціни та загальна сума Договору визначається на підставі специфікації до Договору, видаткових накладних, рахунків та товаро-транспортних накладних, які є невід`ємною частиною Договору. (п. 2.3. Договору)

Прийом - передача товару відбувається в пункті продажу. Прийом товару по кількості та якості здійснюється Покупцем в порядку, який визначається діючим законодавством законодавством України. Товар вважається переданим Покупцю по кількості, якості та в асортименті після підписання повноважень особами Продавця та Покупця накладних. (п.5.1, 5.2. Договору)

Відповідно до п. 5.3. Договору Покупець зобов`язується розрахуватися з Постачальником по безготівковому розрахунку шляхом перерахування коштів на розрахункові рахунки Постачальника після отримання Товару.

Розрахунки за поставлений товар здійснюється протягом 3-ох банківських днів з дати отримання Покупцем товару. (п. 5.5. Договору)

У разі невчасної оплати за товар Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не вчасно оплаченої партії Товару за кожен день невиконаного зобов`язання. (п. 5.6. Договору)

Даний Договір набуває чинності від дати його погодження сторонами і діє до 31 грудня 2019р. (п. 6.1. Договору)

Додатком №1 до Договору Специфікацією сторонами погоджено найменування товару вугілля ДГ 20-100 в кількості 23,700 тон, загальною вартістю 68 730,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, в межах Договору, за видатковою накладною №19/40 від 27.11.2019, поставив відповідачу Товар на загальну суму 68 700,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст. 334 ЦК України до передання майна прирівнюється вручення товарно-розпорядчого документа на майно.

Досліджена судом зазначена видаткова накладна свідчать про передачу позивачем у власність відповідача вказаного у накладних поставленого товару, тобто виконання умов Договору.

За доводами позивача, відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань щодо оплати поставленого за Договором Товару, та станом на день звернення з позовом до суду, за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 68 730,00 грн. На претензію, що направлена відповідачу, останній відповіді не надав, вимог претензії не виконав.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Факт отримання відповідачем від позивача Товару за Договором на загальну суму 68 730,00 грн підтверджується видатковою накладною №19/40 від 27.11.2019, тоді як відповідач не оплатив отриманий Товар.

При цьому суд зважає, що відповідач не подав відзиву на позов та докази, які б підтверджували здійснення ним повної оплати за Товар за Договором.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що основний борг в сумі 68 730,00 грн позивачем доведений належними та допустимими доказами, його наявність і розмір відповідачем не спростовані, тому підлягає стягненню в судовому порядку.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 6 667,74 грн пені, 1 099,68 грн інфляційних втрат та 1 259,73 грн 3% річних.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідач оплату поставленого товару не провів отже наявний факт несвоєчасної сплати за отриманий товар, за яке умовами п. 5.6. Договору передбачена відповідальність.

Відповідно до п. 5.6. Договору, у разі невчасної оплати за товар Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не вчасно оплаченої партії Товару за кожен день невиконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинному законодавству.

Суд, перевіривши за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE розрахунок пені та 3% річних виявив помилки в бік завищення, оскільки за розрахунком суду, розмір пені становить 6 657,94 грн, а розмір 3% річних 1 200,41 грн. (розрахунки додаються)

За таких обставин, заявлені вимоги підлягають задоволенню частково, в наступних розмірах 6 657,94 грн пені та 1 200,41 грн 3% річних.

Перевіривши допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE розрахунок інфляційних втрат судом виявлено помилку в бік заниження, оскільки, за перерахунком суду, розмір інфляційних втрат за визначений в розрахунку період становить 1 242,84 грн. (розрахунок додається)

При цьому суд виходить з того, що заявлений позивачем до стягнення розмір інфляційних втрат становить 1 099,68 грн. Тому, виходячи з того, що розмір інфляційних втрат обрахований позивачем не перевищує розмір отриманий судом при розрахунку, вказана вимога підлягає до задоволення в заявленому розмірі, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 14 ГПК України.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приймаючи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом обставини та зміст позовних вимог, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 68 730,00 грн основного боргу, 6 657,94 грн пені, 1 200,41 грн 3% річних та 1 099,68 грн інфляційних втрат. У стягненні 9,80 грн пені та 59,32 грн 3% річних суд відмовляє.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з п.2 ч. 1ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з ціни позову 77 757,15 грн, розмір судового збору становить 2 102,00 грн.

Судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 102,00 грн згідно платіжного доручення № 359 від 03.07.2020. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог в сумі 77 688,03 грн з відповідача підлягає до стягнення 2 100,13 грн судового збору.

Окрім того, при вирішенні питання судових витрат у даній справі судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати, що останні мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.07.2018 р. у справі № 509/2669/15-ц).

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Як вбачається із матеріалів справи 02.03.2020 між Адвокатським бюро «МАКСИМЧУК ТА ПАРТНЕРИ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кобальт Енерджі» укладено договір № 02-03/2020 про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1. якого, Адвокатське бюро зобов`язується надавати Клієнту правову допомогу (послуги адвоката) зі всіх видів адвокатської діяльності, в тому числі, але не виключно: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів Клієнта в судах усіх рівнів і інстанцій з усіма процесуальними правами, що надані позивачу, відповідачу, тертій особі, зацікавленій особі, тощо, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати при її надання на умовах, визначених Договором.

В заяві № б/н від 06.10.2020 представник позивача просить вирішити питання про відшкодування позивачу документально підтверджених судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн

В підтвердження надання послуг з правової допомоги та понесення витрат на такі послуги до заяви додано детальний опис робіт (надання послуг) виконаних адвокатами Адвокатського бюро «МАКСИМЧУК ТА ПАРТНЕРИ» згідно умов Договору № 02-03/2020 від 02.03.2020, які пов`язані з розглядом справи № 902/680/20, рахунок на оплату № 10 від 31.08.2020 на суму 7 000,00 грн та завірену копію платіжного доручення № 489 від 02.10.2020 на суму 7 000,00 грн.

Так, відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатами Адвокатського бюро «МАКСИМЧУК ТА ПАРТНЕРИ» за Договором № 02-03/2020 від 02.03.2020 адвокатами витрачено 14 годин 00 хвилин, з яких: 2 години на правовий аналіз документів наданих для підготовки позову (документи позивача); 1 годину на надання правової інформації, консультацій і роз`яснень; 9 годин на складання та оформлення позовної заяви, додатків (розрахунків) до неї, їх надсилання відповідачу та подача до суду; 1 годину на підготовку процесуальних документів у справі (заява про відшкодування судових витрат); 1 годину на представництво інтересів позивача у Господарському суді Вінницької області

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Суд відзначає, що в матеріалах справи наявні докази понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн. (платіжне доручення № 489 від 02.10.2020)

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 по справі №922/445/19 дійшла висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат, на професійну правничу допомогу адвоката, а також доказів, котрі могли б підтвердити неспівмірність таких витрат, відтак у суду відсутні підстави втручатися у розмір визначеного сторонами гонорару, зміст наданих послуг та їх співмірність з предметом спору.

Таким чином витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

Відповідно до ч.2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Виходячи з конкретних обставин справи, обсягу наданих позивачу послуг правничої допомоги та погодження розміру витрат між адвокатом та позивачем, відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягає розподілу, керуючись ч. 4 ст. 129 ГПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд дійшов до висновку про задоволення вимоги ТОВ «Кобал Енерджі» про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 993,78 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" (вул. Заводська, 1, с. Северинівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23126, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОБАЛЬТ ЕНЕРДЖІ" (вул. Сурікова, 3, офіс 43, м. Київ, 03035, ) 68 730 грн 00 коп. - основного боргу; 6 657 грн 94 коп. пені; 1 200 грн 41 коп. - 3% річних; 1 099 грн 68 коп. інфляційних втрат; 2 100 грн 13 коп. - витрат зі сплати судового збору та 6 993 грн 78 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 12 жовтня 2020 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Сурікова, 3, офіс 43, м. Київ, 03035)

3 - відповідачу (вул. Заводська, 1, с. Северинівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23126)