ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року Справа № 902/46/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участі представників сторін:

позивача - Бєлякова К.Г.

відповідача - Воронцов О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Жежелівський кар`єр" на рішення Господарського суду Вінницької області від 24.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 у справі № 902/46/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сємат", вул. Гоголя, буд. 99, кв. 4, м. Запоріжжя, 69002, код - 34595639

до: Приватного акціонерного товариства "Жежелівський кар`єр", вул. Кар`єрна, буд. 1-В, с. Жежелів, Козятинський район, Вінницька область, 22116, код - 00292379

про стягнення 535 500,00 грн

В січні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сємат» звернулось до Господарського суду Вінницької області із позовом до Приватного акціонерного товариства «Жежелівський кар`єр» про стягнення 535 500,00 грн за виконані роботи на підставі актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000052 від 30.06.2019 на суму 304 500,00 грн та № ОУ-0000048 від 29.07.2019 на загальну суму 231 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 24.06.2020 у справі № 902/46/20, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сємат» до Приватного акціонерного товариства «Жежелівський кар`єр» про стягнення 535 500,00 грн задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Жежелівський кар`єр» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сємат» 335 000,00 грн заборгованості за виконання робіт з подрібнення гірської породи (екскаватором) згідно Акту № ОУ-0000052 від 30.06.2019 та Акту № ОУ-000048 від 29.07.2019; 5 029,95 грн - судових витрат зі сплати судового збору.

Відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сємат» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Жежелівський кар`єр» 200 000,00 грн.

Так, приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вважав доведеними обставини виникнення між сторонами господарських зобов`язань, які позивачем виконано належним чином, оскільки їх чинність засвідчено відповідачем шляхом внесення передплати, підписання актів здачі-приймання виконаних робіт, реєстрацією позивачем податкових накладних, а також підписання керівником відповідача акту звірки розрахунків.

Разом з тим, місцевий господарський суд беручи до уваги, що відповідачем здійснено часткову оплату виконаних робіт в сумі 200 000,00 грн, що підтверджено відповідним платіжним документом та не заперечувалось позивачем, дійшов висновку, що вимоги про стягнення грошових коштів у цій частині є необґрунтованими, а відтак позов підлягає частковому задоволенню у розмірі вимог на суму 335 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 у справі № 902/46/20, заяву Приватного акціонерного товариства «Жежелівський кар`єр» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сємат» судових витрат на професійну правничу допомогу від 25.06.2020 (вх. №01-34/5839/20) задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сємат» на користь Приватного акціонерного товариства «Жежелівський кар`єр» 24 503,83 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 51 826,42 грн - залишено за відповідачем.

Роз`яснено, що сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат у розмірі 5 029,95 грн.

Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем підтверджено належними доказами у справі № 902/46/20 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу. А тому, керуючись ч. 4, 11 ст.129 ГПК України, судові витрати заявника, пов`язані з надання правничої допомоги судом покладено на ТОВ «Сємат» з урахуванням часткового задоволення позову.

Приватне акціонерне товариство «Жежелівський кар`єр», частково не погоджуючись з ухваленими рішеннями, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.06.2020 у справі № 902/46/20 скасувати в частині стягнення з ПрАТ «Жежелівський кар`єр» на користь ТОВ «Сємат» 335 000,00 грн заборгованості за виконання робіт з подрібнення гірської породи (екскаватором) згідно Акту № ОУ-0000052 від 30.06.2019 та Акту № ОУ-000048 від 29.07.2019; 5 029,95 грн - судових витрат зі сплати судового збору та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення 335 000,00 грн заборгованості та 5 029,95 грн судового збору відмовити;

- додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 у справі № 902/46/20 скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ПрАТ «Жежелівський кар`єр» щодо стягнення з ТОВ «Сємат» судових витрат ПрАТ «Жежелівський кар`єр» на професійну правничу допомогу у розмірі 81 360,20 грн та ПДВ 20 % 16 272,04 грн, разом 97 632,24 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказує:

- підрядний Договір № 2105/19 від 21.05.2019 між позивачем та скаржником не укладався. Правовідносини між позивачем та скаржником відсутні щодо предмету спору, оскільки сторони підрядний Договір № 2105/19 від 21.05.2019 не укладали, домовленостей щодо істотних умов договору не досягали, а роботи, означені в Актах, позивачем не виконувались. Натомість, суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи та прийняв за основу докази, які не мають відношення до предмету спору, оскільки стосуються зовсім інших правовідносин між позивачем та скаржником;

- з наданих позивачем Актів, вони не містять істотних умов договору щодо погоджених сторонами предмету договору, ціни договору та строку дії господарського договору;

- позивач не надав жодних належних доказів того, що підрядний Договір № 2105/19 від 21.05.2019 між позивачем та скаржником укладався, а роботи за Актами реально виконувались. Суд першої інстанції не з`ясував ці обставини, тому оскаржуване рішення є незаконним;

- акт звіряння на 31.07.2019 до Договору найму (оренди) № 0306/19 від 03.06.2019 не має відношення до Актів та до неукладеного Договору № 2105/19 від 21.05.2019, а також не містить достатніх даних та реквізитів для можливості зробити висновок щодо виконання підрядних робіт позивачем відповідно до Актів;

- суд першої інстанції неналежно дослідив письмові докази у справі, зробив хибні висновки та взагалі прийняв до розгляду неналежні докази, результатом чого стало прийняття незаконного рішення по справі;

- факт перерахування позивачу 200 000,00 грн не має відношення до даної справи та предмету спору, оскільки скаржник направляв позивачу вимогу про повернення даних коштів, як безпідставно набутого позивачем майна, в межах інших господарських відносин, а в разі неповернення цих коштів позивачем, скаржник має намір звертатись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів;

- суд першої інстанції розглядав правовідносини між позивачем та скаржником, які не мали відношення до предмету даного спору, шляхом спроби врегулювати заборгованість між позивачем та скаржником по господарським відносинам за Договором найму (оренди) №0306/19 від 03.06.2019 на суму 335 500.00 грн у відповідності до акту звіряння на 31.07.2019 до договору найму (оренди) №0306/19 від 03.06.2019;

- позивач не довів, що Акти дійсно були підписані попереднім керівником скаржника, не довів обставини щодо моменту підписання Актів та повноважень попереднього керівника скаржника на момент підписання Актів, хоча скаржник заперечував проти таких обставин, а суд першої інстанції не надав належної оцінки цьому. Зазначені факти в сукупності підтверджують недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що є порушенням статей 13, 73-86 Господарського процесуального кодексу України;

- суд першої інстанції не зміг розмежувати реальні відносини по договору найму (оренди) № 0306/19 від 03.06.2019 та нереальні відносини щодо підрядних робіт, які не виконувались, за Актами та неукладеним договором № 2105/19 від 21.05.2019, саме тому суд першої інстанції зробив неправильні висновки, що призвело до прийняття незаконного рішення;

- позивач, надаючи разом з відповіддю на відзив та письмовими поясненнями по справі додаткові докази, не обґрунтував неможливість їх подання разом з позовною заявою у визначений законом строк з причин, що не залежали від позивача. Також, при поданні позовної заяви, відповіді на відзив та письмових пояснень позивач не повідомив суд першої інстанції в чому полягають об`єктивні причини неможливості подання всіх наявних доказів у встановлений законом строк разом з позовною заявою;

- підрядні роботи та правовідносини які виникають з приводу цього не є тотожними орендним правовідносинам, оскільки відносини щодо оренди та підряду врегульовані різними нормами законодавства, мають різну правову природу та специфіку; найм (оренда) врегульовано Главою 58 ЦК кодексу України, а підряд Главою 61 ЦК України. Кожен вид правовідносин має свою унікальну специфіку, яка впливає на господарські відносини;

- обґрунтовуючи оскаржуване рішення нормами цивільного законодавства, які регулюють підрядні відносини, суд першої інстанції одночасно розглядав господарські відносини позивача та скаржника, які врегульовані зовсім іншими нормами цивільного законодавства, а саме нормами щодо оренди, так само суд першої інстанції досліджував докази, які не мають відношення до підрядних робіт а стосуються виключно оренди, що на думку скаржника є неправильним застосуванням норм матеріального права судом першої інстанції;

- в Актах зазначається вид робіт - подрібнення гірської породи (екскаватором), проте відсутнє посилання, яким саме екскаватором, яка модель екскаватора тощо. Зазначене свідчить про неможливість перевірки фактів, які мають значення для справи, оскільки тільки з конкретизацією техніки можливо перевірити, чи знаходилась саме ця техніка на об`єкті чи ні. Зазначене можна перевірити через журнали робіт, або іншу документацію, яка ведеться для обліку часу роботи техніки з метою формування рахунку для замовника. Проте, суд першої інстанції не перевіряв та не встановлював факту реального виконання позивачем робіт за Актами, а лише обмежився формальним підходом до вирішення справи;

- з наданих позивачем Актів неможливо встановити, яким чином обраховувалась ціна робіт, оскільки вказано виключно кількість годин роботи екскаватора - 510 годин (за двома Актами) та загальну вартість робіт 535 500,00 грн. в т.ч. ПДВ (за двома Актами), однак відсутні жодні посилання на погоджену сторонами вартість роботи екскаватора за одну годину (або в залежності від об`єму переробленої сировини), що унеможливлює встановлення обставин ціноутворення;

- в додатковому рішенні Господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 неправильно вирішено питання розподілу судових витрат. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неналежно дослідив надані скаржником докази судових витрат;

- в судовому засіданні скаржником було оголошено, що судові витрати скаржника на професійну правничу допомогу складають 81 360,20 грн та ПДВ 20% 16 272,04 грн, разом 97 632,24 грн. Скаржником було надано суду першої інстанції копію договору про надання правової допомоги від 12.11.2019 (надалі - Договір) з Адвокатським об`єднанням «Хіллмонт Партнере», в якому визначається порядок формування ціни та ставки за якими надаються послуги скаржнику. Таким чином, у суду першої інстанції були всі можливості правильно здійснити розподіл судових витрат з урахування ПДВ, як це передбачено Договором;

- суд першої інстанції неналежно дослідив докази та формально підійшов до вирішення питання щодо розподілу судових витрат, тому не включив суму ПДВ до загальної суми розподілу, а отже весь підрахунок судом пропорцій та сум розподілу судових витрат є хибним;

- в детальному описі робіт (наданих послуг) та розрахунку витрат на професійну правничу допомогу не містилось жодних вимог, а лише містився розрахунок, опис робіт, тобто статистичні дані, на підставі чого можна зробити висновок щодо понесених скаржником судових витрат. Твердження суду першої інстанції, що він позбавлений можливості самостійно обчислювати розмір правової допомоги або збільшувати суму таких вимог позбавлене сенсу, адже скаржник в судовому засіданні підкреслював, що судові витрати скаржника на професійну правничу допомогу склали 81 360,20 грн. та ПДВ 20% 16 272,04 грн, разом 97 632,24 грн;

- інформацію щодо ПДВ суд першої інстанції мав можливість перевірити в Договорі про надання правової допомоги від 12.11.2019, а в разі складнощів самостійного підрахунку, використовувати надану скаржником в судовому засіданні інформацію, що судові витрати скаржника на професійну правничу допомогу склали 81 360,20 грн. та ПДВ 20% 16 272,04 грн, разом 97 632,24 грн. Таким чином, суд першої інстанції мав виходити з розміру судових витрат Скаржника 97 632,24 грн. в т.ч. ПДВ 20% 16 272,04 грн, а не 81 360,20 без ПДВ;

- додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 у справі № 902/46/20 прийняте з порушенням чинного законодавства, а саме ст. 129 ГПК України, що призвело до неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат по справі та порушило права скаржника;

- суд першої інстанції не з`ясував тієї обставини, що п. п. 4.1., 4.2. Договору не мають відношення до безпосереднього надання Адвокатом послуг, а лише визначають додаткові витрати Адвоката, в тому числі оплату послуг поштових відправлень чи кур`єрської доставки;

- направлення процесуального документу до суду могло здійснюватися виключно адвокатом, а не будь-якою іншою особою. Тому, доводи скаржника відносно віднесення послуги з направлення відзиву до складу правової допомоги, визначення вартості цієї послуги на підставі п. 3.2 Договору є обґрунтованими;

- з огляду на, що має бути прийняте нове рішення у цій справі, яким заява скаржника щодо стягнення з позивача судових витрат скаржника на професійну правничу допомогу у розмірі 81 360,20 грн та ПДВ 20% 16 272,04 грн, разом 97 632,24 грн має бути задоволена;

Таким чином, на думку скаржника, рішення Господарського суду Вінницької області від 24.06.2020 року у справі № 902/46/20 в оскаржуваній частині та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 у справі № 902/46/20 є необґрунтованими та незаконними, прийняті з порушенням норм, як матеріального так і процесуального права, а відтак підлягають до скасування /т.2 а.с. 81-101/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.07.2020 (головуючий суддя Крейбух О.Г., судді Демидюк О.О., Савченко Г.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Жежелівський кар`єр» на рішення Господарського суду Вінницької області від 24.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 у справі № 902/46/20; розгляд справи призначено на 26.08.2020 об 10:00 год; забезпечено участь представника ПрАТ «Жежелівський кар`єр» адвоката Воронцова О.М. у розгляді справи № 902/46/20 у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів /т.2 а.с. 120-122/.

19.08.2020 ТОВ «Сємат» подало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. № 5278/20 від 19.08.2020), в якому позивач заперечує проти апеляційної скарги та вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 24.06.2020 у справі № 902/46/20 є законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права /т.2 а.с. 137-140/.

На підставі розпорядження від 25.08.2020 № 01-03/477 керівника апарату суду у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі Савченка Г.І. у період з 03.08.2020 по 11.09.2020 включно проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 902/46/20 між суддями, протокол від 25.08.2020, яким визначено для розгляду справи колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. (головуючий суддя), Юрчук М.І., Демидюк О.О.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Жежелівський кар`єр» на рішення Господарського суду Вінницької області від 24.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 у справі № 902/46/20 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Крейбух О.Г. (головуючий суддя), Юрчук М.І., Демидюк О.О.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 у справі № 902/46/20, задоволено клопотання ТОВ «Сємат» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, забезпечення якої доручено Господарському суду Запорізької області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 розгляд справи № 902/46/20 відкладено на 05.10.2020 об 14:30 год; доручено забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Запорізької області, де братиме участь представник ТОВ «Сємат»; забезпечено участь представника ПрАТ «Жежелівський кар`єр» адвоката Воронцова О.М. у розгляді справи № 902/46/20 у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В судовому засіданні 05.10.2020 представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду від 24.06.2020 та додаткове рішення від 02.07.2020 у справі № 902/46/20 скасувати, в позові ТОВ «Сємат» відмовити повністю, а судові витрати, які понесені ПрАТ «Жежелівський кар`єр» на професійну правничу допомогу, у зв`язку із розглядом даної справи, покласти на позивача згідно поданої заяви від 25.06.2020.

Представник позивача ТОВ «Сємат» заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 24.06.2020 у справі № 902/46/20 залишити без змін, в свою чергу додаткове рішення суду від 02.07.2020 у справі № 902/46/20 просив змінити та відмовити ПрАТ «Жежелівський кар`єр» у задоволенні витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.06.2019 між Приватним акціонерним товариством «Жежелівський кар`єр» (Замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сємат» (Виконавцем) було підписано та скріплено печатками підприємств акт № ОУ 0000052 здачі-прийняття робіт (надання послуг), згідно якого Виконавцем були проведені такі роботи (надані так послуги) - подрібнення гірської породи (екскаватором) 290 годин на загальну суму 304 500,00 грн, в тому числі з ПДВ /т.1 а.с. 6/.

29.07.2019 між Приватним акціонерним товариством «Жежелівський кар`єр» (Замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сємат» (Виконавцем) було підписано та скріплено печатками підприємств акт № ОУ 000048 здачі-прийняття робіт (надання послуг), згідно якого Виконавцем були проведені такі роботи (надані так послуги) - подрібнення гірської породи (екскаватором) 220 годин на загальну суму 231 000,00 грн, в тому числі з ПДВ /т.1 а.с. 7/.

27.11.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Сємат» на адресу Приватного акціонерного товариства «Жежелівський кар`єр» було направлено вимогу від 26.11.2019 щодо оплати послуг за актами здачі-прийняття робіт № ОУ 0000052 та № ОУ 000048 у розмірі 535 500,00 грн. При цьому повідомлено, що у разі відмови в задоволені даної вимоги протягом 7 (семи) днів з дати її отримання ТОВ «Сємат» буде вимушено звернутись за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду. Вказану вимогу Приватне акціонерне товариство «Жежелівський кар`єр» отримало 06.12.2019, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення /т.1 а.с. 8-10/.

Зазначена вимога залишена Приватним акціонерним товариством «Жежелівський кар`єр» без відповіді та задоволення.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за виконані роботи на підставі актів здачі-прийняття робіт № ОУ 0000052 від 30.06.2019, № ОУ 000048 від 29.07.2019.

Заперечуючи щодо вимог позивача, Приватне акціонерне товариство «Жежелівський кар`єр» у поданих до суду відзивах вказує, що між сторонами не укладався договір з приводу визначених у актах робіт, не погоджувався предмет, строк та ціна робіт, фактично роботи з подрібнення гірської породи (екскаватором) не виконувались, тому сам по собі факт підписання актів не підтверджує виникнення правовідносин між сторонами і не є підставою для перерахування коштів. Крім того, зазначає, що акти здачі - приймання робіт (надання послуг) могли бути підписані попереднім керівником без необхідних повноважень та посилається на відсутність у позивача відповідних видів економічної діяльності для виконання визначених у актах робіт.

В свою чергу, позивач ТОВ «Сємат» на спростування тверджень відповідача у відповіді на відзив від 27.04.2020 пояснено, що реквізити договору № 2105/19 від 21.05.2019 зазначено у даних актах помилково, такий договір дійсно не підписувався сторонами, однак позивач володіє достатньою матеріально-технічною базою для виконання робіт, має належний код економічної діяльності.

Крім того, на підтвердження обставини виникнення правовідносин щодо предмета спору, позивачем до матеріалів справи долучено:

- копію Договору № 1409/17 найму (оренди) транспортного засобу з екіпажем (оператор, механік) від 14.09.2017 /т.1 а.с. 163-172/ та копію Договору № 0306/19 найму (оренди) транспортного засобу з екіпажем (оператор, механік) від 03.06.2019 /т.1 а.с. 174-177/, умовами яких передбачено передачу у користування екскаватора гусеничного, вартість оренди залежить від однієї мотогодини роботи;

- підписаний акт звіряння розрахунків, у якому відображено зобов`язання за Актами № ОУ-0000052 від 30.06.2019 та № ОУ-000048 від 29.07.2019 здачі - приймання робіт (надання послуг) з подрібнення гірської породи (екскаватором) /т.1 а.с. 173/;

- податкові накладні, відносно яких відповідачем не висунуто претензій /т.1 а.с. 178-183/;

- банківську виписку від 05.06.2019 щодо перерахування ПрАТ «Жежелівський кар`єр» 200 000,00 грн за подрібнення гірської породи згідно рахунку № СФ-0000095 від 23.05.2019 /т.1 а.с. 233/.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України, правочин для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За загальним правилом відповідно до ст. 208 ЦК України, правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. При цьому відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За умовами ч. 1, 8 ст. 181 ГК України також допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі № 922/189/18, від 06.11.2018 у справі № 926/3397/17, від 09.04.2019 у справі № 910/3359/18, від 29.10.2019 у справі № 904/3713/18, від 19.02.2020 у справі № 915/411/19, від 23.09.2015 у справі № 914/2846/14, від 06.07.2016 у справі № 914/4540/14.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88:

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.4);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5).

Судом встановлено, що первинні документи, а саме Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ 0000052 від 30.06.2019 та Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-000048 від 29.07.2019 містять усі необхідні обов`язкові реквізити про зміст та обсяг господарських операцій, кількість годин роботи, її вартість, містять підписи представників сторін та скріплені відтисками печаток підприємств, а відтак останні відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та наказу Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 «Про затвердження положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли господарські правовідносини з виконання робіт (надання послуг) шляхом укладення договору у спрощений спосіб, який за своєю правовою природою має ознаки договору підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 ст. 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

За правилами ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

Факт належного виконання позивачем, як підрядником, зобов`язань з виконання робіт (подрібнення гірської породи) підтверджується підписаними відповідачем актом № ОУ 0000052 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2019 на суму 304 500,00 грн; актом № ОУ 000048 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.07.2019 на суму 231 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписані представниками обох сторін без зауважень, підписи представників скріплені печатками підприємств.

Натомість відповідачем, як замовником, зобов`язання виконувались не належним чином, розрахунок з позивачем за виконані роботи проведено частково 05.06.2019 здійснено платіж на суму 200 000,00 грн, згідно з рахунком № СФ-0000095 від 23.05.2019, що підтверджується випискою з рахунка позивача /т.1 а.с. 233/.

Наразі матеріали справи свідчать про те, що відповідач в порушення ч.2 ст. 530 ЦК України свої зобов`язання з оплати наданих послуг у повній мірі не виконав, остаточний розрахунок з позивачем не провів.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем по Актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ 0000052 від 30.06.2019, № ОУ 000048 від 29.07.2019 в сумі 335 000,00 грн (304 500,00 грн + 231 000,00 грн 200 000 грн = 335 000 грн).

Враховуючи встановлені колегією суддів обставини під час розгляду спору, подані позивачем докази, відсутність доказів здійснення погашення відповідачем боргу на час вирішення спору, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 335 000,00 грн. Тоді, як заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 200 000,00 грн за виконані роботи по спірних Актах, судом визнаються необґрунтованими, в силу їх сплати відповідачем до вирішення спору у даній справі.

Судова колегія зазначає, що твердження відповідача про можливість невиконання договірних зобов`язань в силу зміни керівництва ПрАТ «Жежелівський кар`єр» є неправомірними в силу положень ст. 173 ГК України, оскільки зобов`язана сторона має вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб`єкта господарювання у разі виникнення між ними господарських правовідносин.

Тоді як, слід врахувати, що організація власної господарської діяльності забезпечується самим підприємством, зокрема щодо призначення його керівництва відповідно і здійснення ним низки правочинів із іншими суб`єктами господарювання. При цьому підприємство здійснює власну господарську діяльність на свій ризик та несе відповідні наслідки. А тому заміна керівника юридичної особи не може стати підставою для відмови від виконання господарських зобов`язань.

Суд звертає увагу на те, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (див. частина перша статті 11 ЦК України).

У цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17.

Варто зазначити, що відповідачем у тому числі не спростовано фактів поставлення печатки та підписання уповноваженою особою актів здачі-приймання робіт (надання послуг) з подрібнення гірської породи (екскаватором), акту звірки розрахунків /т.1 а.с. 173/, внесення попередньої оплати за вказані роботи, що підтверджено банківською випискою від 05.06.2019.

З наданих позивачем документів щодо права власності та оренди техніки /т.1 а.с. 190-198/ вбачається можливість виконання визначених у актах робіт, тому апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відхилення доводів відповідача відносно фіктивності господарських операцій за Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ 0000052 від 30.06.2019, № ОУ 000048 від 29.07.2019.

Крім того, факт оформлення позивачем податкових накладних, чинність яких не спростовано відповідачем, також у сукупності з іншими доказами оцінюється судом як підтвердження існування господарських зобов`язань (Постанова КГС ВС у справі №906/355/19 від 01.06.2020).

Аргументів на спростування цих висновків апеляційна скарга не містить, як і спростувань того, що позивачем не надано для відповідача послуги з подрібнення гірської породи за Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ 0000052 від 30.06.2019, № ОУ 000048 від 29.07.2019.

Щодо заперечень викладених ПрАТ «Жежелівський кар`єр» в апеляційній скарзі на прийняте Господарським судом Вінницької області додаткове рішення від 02.07.2020 у справі № 902/46/20, яке фактично є невід`ємною частиною судового рішення від 24.06.2020, судова колегія враховує наступне.

Так, 25.06.2020 на електронну адресу Господарського суду Вінницької області від представника ПрАТ «Жежелівський кар`єр» надійшла заява (вх. № 01-34/5839/20) про стягнення з позивача ТОВ «Сємат» витрат на професійну правничу допомогу із долученими до заяви доказами /т.2 а.с. 16-45/.

Частина 8 ст.129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, відшкодування судових витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому, перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Жежелівський кар`єр» у відзиві на позовну заяву (вх.№ 02.1-34/2299/20) повідомило про орієнтовний розрахунок суми судових витрат для відповідача на професійну правничу допомогу. Більш детальний розрахунок та опис наданих послуг буде наданий за результатами розгляду справи, тобто в майбутньому /т.1 а.с. 47-62/.

Рішення Господарського суду Вінницької області проголошено 24.06.2020, заявник подав відповідну заяву про стягнення додаткових судових витрат на професійну правничу допомогу, 25.06.2020 в межах строків, передбачених ч. 8 ст.129 ГПК України, а саме протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Водночас, згідно з ч.1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно зі ст.74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

На підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції заявником надано Договору про надання правничої допомоги від 12.11.2019, укладений між Адвокатським об`єднанням «ХІЛЛМОНТ ПАРТНЕРС» та ПрАТ «Жежелівський кар`єр», Акти наданих послуг № 5 від 10.02.2020 на суму 132 739,54 грн; № 23 від 07.04.2020 на суму 76 865,15 грн; № 32 від 18.05.2020 на суму 23 181,13 грн; № 33 від 18.05.2020 на суму 9 834,42 грн; рахунки на оплату вказаних послуг по кожному акту та платіжні доручення № 670 від 11.02.2020 на суму 132 739,54 грн, № 835 від 29.04.2020 на суму 76 865,15 грн; № 889 від 18.05.2020 на суму 9 834,42 грн; № 888 на суму 23 181,13 грн.

Також адвокатом Воронцовим О.М., який здійснював представництво інтересів ПрАТ «Жежелівський кар`єр» у даній справі та є членом Адвокатського об`єднання «ХІЛЛМОНТ ПАРТНЕРС», складено Детальний опис робіт (наданих послуг) та розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в сумі 81 360,20 грн, в якому відображено перелік послуг, їх тривалість (35 годин 30 хвилин) та вартість у ЄВРО з перерахунком у гривні /т.2 а.с. 33/.

Отже, єдиними письмовим документом у справі, у якому сформульовано вимогу про розмір витрат на правничу допомогу у справі № 902/46/20 є Детальний опис робіт (наданих послуг) та розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в сумі 81 360,20 грн, який не містить відомостей про нарахування ПДВ.

Відтак, суд позбавлений можливості самостійно обчислювати розмір правової допомоги або збільшувати суму таких вимог, а тому виходить з розміру визначеного адвокатом у адресованій суду письмовій заяві в межах наданих послуг у сумі 81 360,20 грн.

Проаналізувавши зміст наданих послуг на предмет їх відповідності погодженій сторонами вартості (п. 3.2 Договору) судом встановлено, що оплата послуг поштових відправлень здійснюється на підставі окремого письмового запиту та звіту, складеного адвокатським об`єднанням (п. п. 4.1, 4.2 Договору).

Тобто, вартість таких послуг визначається за цінами відмінними від розміру погодинної оплати праці адвоката.

Однак, до Детального опису робіт (наданих послуг) та розрахунку витрат на професійну правничу допомогу в сумі 81 360,20 грн включено послугу з направлення до суду відзиву на позовну заяву тривалістю 1 година, вартістю 2 350,62 грн.

Отже, віднесення заявником послуги з направлення відзиву до складу правової допомоги, шляхом визначення вартості цієї послуги на підставі п.3.2 Договору є необгрунтованою.

Колегія суддів зазначає, що вказані доводи апелянта ПрАТ «Жежелівський кар`єр» були викладені останнім у заяві на компенсацію витрат адвоката та належним чином дослідженні місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного додаткового рішення.

Таким чином, зважаючи на обсяг часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, тривалість судового провадження (більше чотирьох місяців), кількість судових засідань та обсяг наданих сторонами доказів, положення Договору про надання правничої допомоги від 12.11.2019, який недійсним не визнавався, колегія суддів ураховуючи приписи ст. 15 ГПК України, якою визначено критерії пропорційності та розумності, вважає обґрунтованим підтвердженням відповідачем компенсації витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 79 009,58 грн (81 360,20 2 350,62).

За таких обставин, колегією суддів не приймаються до уваги аргументи позивача щодо не співмірності заявленої відповідачем вартості витрат на правничу допомогу у даній справі, через те, що визначена вартість послуг є меншою сплачених відповідачем коштів.

Разом з тим, у відповідності до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено про стягнення 535 000,00 грн, а судом відмовлено у задоволенні позовних вимог у розмірі 200 000,00 грн, що складає 37,38 %, з огляду на приписи ч.2 ст.126 ГПК України та ч.4 ст.129 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що з позивача ТОВ «Сємат» на користь ПрАТ «Жежелівський кар`єр» підлягає стягненню 29 533,78 грн (79 009,58 *37,38 %), тоді як витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 51 826,42 (79 009,58 - 29 533,78 + 2 350,62) слід залишити за ПрАТ «Жежелівський кар`єр».

Крім того, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 11 ст. 129 ГПК України).

Враховуючи те, що при вирішення спору по суті на відповідача покладено витрати зі сплати судового збору в сумі 5 029,95 грн, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо зобов`язання позивача сплатити на користь відповідача витрати на правничу допомогу за вирахуванням різниці, тобто 24 503,83 грн (29 533,78 - 5 029,95), адже сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній 5 029,95 грн понесених судових витрат в силу положень ч. 11. ст. 129 ГПК України.

Відповідно до ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Таким чином, заперечення апелянта, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, адже не спростовують наведених судових висновків, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до п.1 част.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Жежелівський кар`єр» не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування рішення Господарського суду Вінницької області від 24.06.2020 та додаткового рішення Господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 у справі № 902/46/20 відсутні.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Жежелівський кар`єр" на рішення Господарського суду Вінницької області від 24.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 у справі № 902/46/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 24.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 у справі № 902/46/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 902/46/20 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "08" жовтня 2020 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Демидюк О.О.