ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.10.2020 Справа № 905/1214/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовною заявою Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області, м.Маріуполь, Донецька область в інтересах держави в особі

позивача: Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Донецької області, м.Маріуполь, Донецька область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Управління громадського харчування та торгівлі, м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення 28887,11грн.

представники сторін:

прокурор: не з`явився

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Суть спору:

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області, м.Маріуполь, Донецька область в інтересах держави в особі позивача Маріупольської міської ради Донецької області, м.Маріуполь, Донецька область, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Управління громадського харчування та торгівлі, м.Маріуполь, Донецька область, про стягнення заборгованості з внесення орендної плати за користування нежитловим приміщенням комунальної власності в сумі 28887,11грн.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №3182-Л від 02.01.2019р. оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м.Маріуполя, в частині несвоєчасної сплати орендної плати за період з січня 2019 року по грудень 2019 року.

Ухвалою суду від 10.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

07.09.2020 до суду від позивача надійшли письмові пояснення №7489/2020 від 04.09.2020 (з додатками), згідно яких позивач вважає заявлений керівником Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області позов правомірним та просить його задовольнити. Разом з тим позивач просить суд проводити розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою суду від 09.09.2020 судове засідання відкладено на 07.10.2020.

Прокурор та представники сторін в судове засідання 07.10.2020 не з`явились. Про дату, час та місце проведення судового засідання учасники справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідач у жодне судове засідання свого представника не направив; про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву не надав.

Згідно з ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності представників сторін та за наявними матеріалами справи.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

В С Т А Н О В И В:

02.01.2019 між Департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Управління громадського харчування та торгівлі (орендар, відповідач) було укладено договір оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м.Маріуполя №3182-Л (далі за текстом рішення - договір), згідно п.1.1. якого на підставі наказу директора департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 14.02.2019 №262 Про передачу в оренду, нежитлового приміщення на підставі заяви претендента орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення (будівлю, споруду), розташоване за адресою: м.Маріуполь, вул. Київська, 49, загальною площею 91,5кв.м. (КДНЗ КТ Ясла-садок №47 Подоляночка Маріупольської міської ради Донецької області), згідно технічного паспорту БТІ, для використання під харчоблок, допоміжні приміщення, надання послуг харчування.

Приміщення має технічне забезпечення: холодне водопостачання, гаряче водопостачання, газопостачання, електропостачання, теплопостачання, засоби зв`язку.

Відповідно до п.2.1. договору, вступ орендаря у тимчасове платне володіння та користування приміщенням (будівлею, спорудою) здійснюється на підставі договору оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди) міської комунальної власності з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі вказаного нежитлового приміщення (будівлі, споруди).

Приміщення (будівля, споруда) вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі (п.2.3. договору).

Згідно п.3.2. договору орендар зобов`язаний, зокрема, щомісячно і в повному обсязі вносити одержувачу орендну плату.

Відповідно до п.4.1. договору, розмір орендної плати визначається на підставі рішення Маріупольської міської ради від 26.09.2018 №7/35-3119.

Згідно п.4.2. договору, за вказане у п. 1.1 договору приміщення (будівлю, споруду) встановлений розмір орендної плати за базовий місяць (січень 2019) у розмірі 2207,88грн. (згідно додатку).

Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди.

Відповідно до п.4.3. договору, розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оплата проводиться щомісячно, не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним. Орендар зобов`язаний отримати рахунок на оплату в відділі договірної роботи департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради.

Рахунки на оплату видаються орендарю з 11 по 19 число кожного місяця. При отриманні рахунку необхідно мати копію платіжного документу про сплату за оренду приміщення (будівлі, споруди) за попередній період.

Згідно п.4.4., договору розмір орендної плати може бути змінено в односторонньому порядку орендодавцем у зв`язку зі зміною методики її розрахунку, у випадках, передбачених законодавством України та рішенням органів місцевого самоврядування. Перегляд розміру орендної плати набирає чинності з моменту прийняття рішення про це Маріупольською міською радою.

Відповідно до п.6.3., договору у разі порушення терміну внесення орендної плати з орендаря стягується пеня у розмірі двох облікових ставок Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. Нарахування штрафних санкцій за прострочення внесення орендної плати припиняється з того дня, коли зобов`язання виконано у повному обсязі.

Сторони встановили, що згідно ст.631 ЦК України умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє з 02 січня 2019р. по 31 грудня 2019р. (п.7.1. договору).

У випадку відсутності заяви однієї із сторін про розірвання або зміну договору протягом місяця після закінчення його терміну, він вважається подовженим на той же термін і на тих же умовах, які були передбачені цим договором. Таким чином договір продовжується і у подальшому (п.7.5. договору).

Згідно п.9.1. договору до вимог з виконання умов цього договору та стягнення пені і неустойки застосовується позовна давність терміном у 10 років.

Відповідно до п.9.2. договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи представників сторін скріплені печатками юридичних осіб.

Доказів розірвання договору чи визнання його недійсним суду не надано, тому він є обов`язковим для виконання сторонами.

В матеріалах справи наявний акт №9467 прийому-передачі нежитлового приміщення в будинку №49 по вул. Київська м.Маріуполь від 02.01.2019, відповідно до якого на підставі договору оренди №3182-Л укладеного з Департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради, наказу директора департаменту від 14.02.2019 №262 передано, а товариством з обмеженою відповідальністю Управління громадського харчування та торгівлі прийнято нежитлове приміщення загальною площею 91,5кв.м., розташоване: прим. харчоблоку №№ 24-30, з окремим входом, що знаходиться на першому поверсі двоповерхової будівлі КДНЗ КТ Ясла-садок №47 Подоляночка Маріупольської міської ради Донецької області, за адресою: місто Маріуполь, вулиця Київська, 49.

Акт підписаний представниками сторін та балансоутримувачем без зауважень, підписи скріплені печатками.

Як зазначає прокурор, відповідач обов`язок щодо своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати у передбачений договором строк не виконував, внаслідок чого за період з січня 2019 по грудень 2019 виникла заборгованість з орендної плати в сумі 26987,93грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Так, частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частина 4 вказаної статті передбачає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Звернення прокуратури з вказаним позовом обумовлені неналежним здійсненням позивачем своїх повноважень щодо судового захисту порушених інтересів держави. Незважаючи на виявлене порушення позивачем, останній за судовим захистом інтересів держави безпідставно не звертався.

Вказані обставини обумовлюють необхідність застосування прокурором наданих Конституцією України та Законом України Про прокуратуру повноважень щодо представництва інтересів держави в суді та є підставою для звернення до суду із позовною заявою на захист інтересів держави.

Згідно наявних в матеріалах справи письмових пояснень позивач підтримує у повному обсязі заявлений керівником Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області позов та просить його задовольнити.

Отже, обставин наявності заперечень позивача щодо підстав для здійснення прокурором представництва з метою захисту інтересів держави у цій справі у спірних правовідносинах, та спростування обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві для обґрунтування підстав для представництва інтересів у спірних правовідносинах, не встановлено.

Відтак, з огляду на наведене вбачається, що звернення керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради до господарського суду з даним позовом, направлено на захист охоронюваних законом інтересів держави.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ним, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України, Законом України Про оренду державного та комунального майна (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та умовами укладеного між ними договору оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м.Маріуполя №3182 - Л від 02.01.2019.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦУ України) та статті 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як встановлено частиною 1 статті 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно приписів частини 1 статті 283, частини 3 статті 285 ГК України та статтей 759, 762 ЦК України за користування майном на умовах оренди орендар (наймач) має сплачувати орендну плату.

Згідно частини 1 статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено частиною 1 статті 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна та частиною 1 статті 286 ГК України орендна плата вноситься орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності.

При цьому, приписи частини 7 статті 193 ГК України та статті 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав правових підстав ухилятися від сплати орендної плати згідно визначених умов договору.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Відповідно до статті 202 ГК України та статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що сторони перебували у договірних відносинах на підставі укладеного між ними договору оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м.Маріуполя №3182-Л від 02.01.2019 та згідно його умов були зобов`язані виконувати умови цього договору (зобов`язання за договором).

Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення орендної плати за користування нежитловим приміщення, що було передано у користування відповідачеві на підставі вказаного договору.

Нежитлове приміщення загальною площею 91,5 кв.м., що розташоване: прим.харчоблоку №№24-30, з окремим входом, що знаходиться на першому поверсі двоповерхової будівлі КЛНЗ «Ясла-садок» №47 «Подоляночка» Маріупольської міської ради Донецької області було передано орендодавцем орендарю згідно акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 02.01.2019.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази підписання сторонами акту прийому-передачі про повернення орендодавцю нежитлового приміщення.

Отже, відповідач є фактичним користувачем нежитлового приміщення, яке є предметом договору оренди №3182-Л від 02.01.2019, що останнім не спростовано.

Пунктом 3.2 договору, визначений обов`язок орендаря щомісячно і в повному обсязі вносити отримувачу орендну плату.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що оскільки оплата проводиться щомісячно, не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним (п.4.3. договору), відповідач мав сплатити орендний платіж:

за січень 2019 не пізніше 28.02.2019, за лютий 2019 не пізніше 31.03.2019, за березень 2019 не пізніше 30.04.2019, за квітень 2019 не пізніше 31.05.2019, за травень 2019 не пізніше 30.06.2019, за червень 2019 не пізніше 31.07.2019, за липень 2019 не пізніше 31.08.2019, за серпень 2019 не пізніше 30.09.2019, за вересень 2019 не пізніше 31.10.2019, за жовтень 2019 не пізніше 30.11.2019, за листопад 2019 не пізніше 31.12.2019, за грудень 2019 не пізніше 31.01.2020.

Як вбачається з розрахунку заборгованості з орендної плати відповідач взагалі не сплачував орендні платежі за січень 2019 року 2136,66грн., за лютий 2019 року 2218,92грн., за березень 2019 року 2238,89грн., за квітень 2019 року 2261,28грн., за травень 2019 року 2277,11грн., за червень 2019 року 2265,72грн., за липень 2019 2252,13грн., за серпень 2019 року 2245,37грн., за вересень 2019 року 2261,09грн., за жовтень 2019 року 2276,92грн., за листопад 2019 року 2279,20грн., за грудень 2019 року 2274,64грн. Доказів сплати орендної плати суду не надано.

Таким чином, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання зі сплати орендних платежів відповідно до умов договору оренди.

Ухилення відповідача від належного виконання обов`язків за договором оренди в частині оплати не можна вважати таким, що відповідає критеріям добросовісності у розумінні статті 3 ЦК України, а тому є всі підстави для розрахунку орендної плати за користування нежитловим приміщенням, згідно умов договору.

З огляду на вказане, перевіривши правильність розрахунку заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості в частині стягнення орендної плати за визначений позивачем період, суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним. Відповідачем правильність наданого позивачем розрахунку орендної плати не спростовано. У зв`язку з викладеним позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 26987,93грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення пені у розмірі 1899,18грн. за загальний період з 30.04.2019 по 02.04.2020, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 216 ГК України за порушення господарського зобов`язання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 ГК України).

За приписами частин 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.3. договору сторони погодили, що у разі порушення терміну внесення орендної плати з орендаря стягується пеня у розмірі двох облікових ставок Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати. Нарахування штрафних санкцій за прострочення внесення орендної плати припиняється з того дня, коли зобов`язання виконані у повному обсязі.

Згідно наданого позивачем розрахунку, пеня в загальній сумі 1899,18грн. нарахована за несвоєчасну сплату орендних платежів за користування нежитловим приміщенням окремо по кожному простроченому платежу за січень-грудень 2019.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення пені за загальний період з 30.04.2019 по 02.04.2020 за порушення строків виконання зобов`язання з оплати орендних платежів, судом встановлено, що загальний розмір цих вимог складає 2780,01грн.

Враховуючи, що згідно частини 2 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 1899,18грн.

Перерахунок пені судом здійснено за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій "Ліга. Закон".

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області, м.Маріуполь, Донецька область в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради, м.Маріуполь, Донецька область до Товариства з обмеженою відповідальністю Управління громадського харчування та торгівлі, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 28887,11грн., з яких: основний борг в сумі 26987,93грн., пеня в сумі 1899,18грн., задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Управління громадського харчування та торгівлі (87506, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Свободи, будинок 20; ) на користь Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Донецької області (87500, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Миру, будинок 70; ; рахунок UA0005052, , Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код платежу 22080401) основний борг в сумі 26987,93грн., пеню в сумі 1899,18грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Управління громадського харчування та торгівлі (87506, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Свободи, будинок 20; ) на користь прокуратури Донецької області (87500, Донецька область, місто Маріуполь, вул. Університетська, 6; рахунок UA0016251, Державна казначейська служба України, МФО 820172, , отримувач прокуратура Донецької області) судовий збір в сумі 2102,00грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Рішення складено та підписано 07.10.2020.

Суддя М.О. Лейба