УХВАЛА

м. Київ

07.10.2020Справа № 910/15091/20

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод»

до 1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

2. Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фьост Файненшіал Нетворк Юкрейн»

4. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос»

про визнання відкритих торгів та договору недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-1), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фьост Файненшіал Нетворк Юкрейн» (далі - відповідач-3), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (далі - відповідач-4) про

- визнання недійсними відкритих торгів (аукціону), що відбулися 14.09.2019 року за лотом № UKR-2019-03, оформлені протоколом № UKR-2019-03 від 14.08.2019 та їх результатів в частині продажу права вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» за кредитним договором № 13/046/2007-КЛТ від 29.05.2007 та договорами забезпечення;

- визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав № 1962/К від 26.09.2019, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» за результатами відкритих торгів (аукціону), що відбулися 14 серпня 2019 року за лотом № UKR-2019-03, оформлені протоколом № UKR-2019-03 від 14.08.2019 в частині відступлення права вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» за Кредитним договором № 13/046/2007-КЛТ від 29.05.2017 та договорами забезпечення.

Розглянувши позовну заяву з доданими до неї документами на предмет наявності правових підстав для відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Вимоги щодо змісту та форми позовних заяв визначені статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального України.

При цьому, якщо подана позовна заява не відповідає таким вимогам, приписами частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

В даному випадку, подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» позовна заява не відповідає вимогам статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху з посиланням на положення статті 174 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 8 частини 3 статті 162 процесуального кодексу України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Проте, з позовної заяви вбачається, що позивачем не зазначено про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Також, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції закону, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставка судового збору складає 1,5 відсотка від ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви немайнового характеру розмір ставки судового збору складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожну немайнову вимогу.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з 1 січня установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102, 00 грн.

Суд зазначає, що вимога майнового характеру - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання. До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено наступні вимоги: визнання недійсними відкритих торів (аукціону), що відбулися 14.09.2019 року за лотом № UKR-2019-03, оформлені протоколом № UKR-2019-03 від 14.08.2019 та їх результатів в частині продажу права вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» за кредитним договором № 13/046/2007-КЛТ від 29.05.2007 та договорами забезпечення та визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав № 1962/К від 26.09.2019, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» за результатами відкритих торгів (аукціону), що відбулися 14 серпня 2019 року за лотом № UKR-2019-03, оформлені протоколом № UKR-2019-03 від 14.08.2019 в частині відступлення права вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» за Кредитним договором № 13/046/2007-КЛТ від 29.05.2017 та договорами забезпечення.

Тобто позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру.

Таким чином, при зверненні до господарського суду з даним позовом, позивачу необхідно було платити судовий збір у розмірі 4 204, 00 грн. (2 102, 00 грн.*2).

Разом з цим, як вбачається з квитанції № 64155 від 01.10.2020, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» до позовної заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Також, відповідно до частини 4 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Оскільки позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав № 1962/К від 26.09.2019, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос», Товариству з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» необхідно було додати до позовної заяви копію зазначеного Договору.

Проте, всупереч приписам частини 4 статті 164 Господарського процесуального кодексу України, позивачем до матеріалів позовної заяви копію Договору долучено не було, як і не зазначено відомостей про його відсутність у позивача з відповідним клопотанням про витребування.

Крім того, частиною 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Проте, до матеріалів позовної заяви не долучено будь-яких доказів, на підтвердження, викладених у позові обставин по суті позовних вимог.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (частина 4 статті 91 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, частина 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Під час перевірки копій доданих до позовної заяви письмових доказів на предмет їх відповідності статті 91 Господарського процесуального кодексу України, слід брати до уваги правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року № 55.

Так, пунктом 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинний від 01.09.2003) встановлено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Як на тому наголосив Верховний Суд у постанові від 08.05.2019 у справі № 160/7887/18, оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена також в ухвалі Верховного Суду у справі № 440/317/19.

Проте, на копіях доданих позивачем до позовної заяви документів відсутній будь-який напис про їх засвідчення.

За таких обставин, надані позивачем до позовної заяви копії документів не можуть вважатися такими, що посвідчені в установленому законом порядку.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач не дотримався вимог статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу.

Керуючись статтями 164, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, Згідно з частинами 1 та 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 162, 164 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За таких обставин, оскільки подана позовна заява не відповідає вимогам статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 162, 164, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання пояснень із зазначенням щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- подання оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2 102, 00 грн.

- надання усіх доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

- подання Договору купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав № 1962/К від 26.09.2019, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» в оригіналі або належним чином завіреній копії.

- подання документів (доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги) в оригіналах або в належним чином засвідчених копіях, згідно з п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинний від 01.09.2003 р).

4. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась із позовною заявою (частина 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України).

5. Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання. Дана ухвала не підлягає оскарженню.

6. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається https://ki.arbitr.gov.ua/.

Суддя В.С. Ломака