ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2020м. ДніпроСправа № 904/3577/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Барабанов Д.М.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО", м. Обухів, Київська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВЕНТА-2010", с. Веселе, Синельниківський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 6 726 742,51 грн. за договором поставки № 37/18-3 від 16.03.2018 року.

Представники:

від позивача: Бохан С.О., довіреність № б/н від 28.12.2019 року, адвокат;

від відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕДУРА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВЕНТА-2010" заборгованість у розмірі 6 726 742,51 грн. за договором поставки № 37/18-3 від 16.03.2018 року, з яких:

- основний борг - 2 852 450,93 грн.;

- відсотки за користуванням товарним кредитом - 990 182,47 грн.;

- пеня - 493 851,74 грн.;

- 56% річних - 1 175 113,27 грн.;

- індекс інфляції - 74 163,73 грн.;

- штраф - 1 140 980,37 грн.

Представником Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" - адвокатом Бохан С.О. було подано заяву вих. № 2606/80-1 від 26.06.2020 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів із застосуванням програмного забезпечення онлайн-сервісу "EasyСon".

Відповідно до частин першої та другої статті 197 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Частиною 4 статті 197 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

У Господарському суді Дніпропетровської області наявна технічна можливість для проведення судових засідань в режимі відеоконференції з використанням системи "EasyCon".

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України № 196 від 23.04.2020 року, для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції учасник справи повинен попередньо зареєструватись з використанням власного електронного підпису в Системі та перевірити наявні у нього власні технічні засоби на відповідність технічним вимогам, визначеним для роботи з обраною для проведення відеоконференції Системою. У разі, якщо учасник не має електронного підпису (або Система не дозволяє реєстрацію з використанням електронного підпису), то він повинен попередньо зареєструватись в Системі з використанням логіну та паролю чи за допомогою інших передбачених обраною Системою засобів реєстрації. При цьому, в своїй заяві про участь у судовому засіданні, поданій відповідно до пункту 3 цього розділу, учасник справи повинен вказати про наявність або відсутність у нього електронного підпису.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 28.07.2020 року о 14:30 год.

27.07.2020 року від представника позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № 2307/80 від 23.07.2020 року про огляд оригіналів документів, що додані до позовної заяви та повернення їх позивачу.

28.07.2020 року від відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на впозовну заяву вих. № б/н від 24.07.2020 року та клопотання вих. № б/н від 24.07.2020 року про відкладення розгляду справи.

У підготовче судове засідання 28.07.2020 року представник відповідача не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 року підготовче судове засідання відкладено на 03.09.2020 року о 14:30 год. в режимі відеоконференції.

14.08.2020 року електронною поштою від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив вих. № 1308/80 від 13.08.2020 року.

У підготовче судове засідання 03.09.2020 року представник відповідача не з`явився.

03.09.2020 року у підготовчому судовому засіданні позивачем зазначено, що ним було надано всі можливі та допустимі докази по справі.

Судом були визначені всі необхідні обставини у справі та зібрані відповідні докази, що є підставою для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 03.09.2020 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 30.09.2020 року о 14:30 год. в режимі відеоконференції.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, але був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 30.09.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 37/18-3 від 16.03.2018 року, а саме в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

Позивач ґрунтує свої вимоги на статтях 525-526, 530, 611 Цивільного кодексу України.

На підтвердження своїх вимог надає такі докази:

- копія договору поставки № 37/18-3 від 16.03.2018 року;

- копія додаткової угоди № 1 від 30.10.2018;

- копії видаткових накладних № 1981 від 16.03.2018, № 1982 від 16.03.2018, № 4657 від 05.04.2018, № 9017 від 21.04.2018; № 14657 від 08.05.2018;

- копія платіжного доручення № 105 від 16.03.2018;

- копії актів нарахування відсотків за користування товарним кредитом: № 957 від 15.02.2019; № 25459 від 26.06.2019; № 25461 від 26.06.2019; № 33296 від 31.08.2019; № 38340 від 31.10.2019; № 39976 від 30.11.2019; № 41115 від 28.12.2019; № 904 від 31.01.2020; № 2774 від 28.02.2020; № 28324 від 09.06.2020;

- копія акту звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2018-11.06.2020 за договором № 36/18-3 від 15.03.2018.

Позиція відповідача, викладена у відзиві на позовну заяву

Відповідач не погоджується із позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Карантин, який встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 р. №215 на всій території України з 12.03.2020 року повністю обмежив діяльність товариства та позбавив можливості працювати у звичному режимі.

Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 р. карантин віднесено до форс-мажорних обставин, а тому нарахування штрафних санкцій відповідачу починаючи з 12.03.2020 та до закінчення дії карантину, запровадженого Кабінетом Міністрів України, є неправомірним по відношенню до відповідача.

Так, відповідач просить суд врахувати складну економічну ситуацію, що склалася в країні та світі загалом та зменшити розмір заявлених позивачем штрафних санкцій та інших нарахувань, посилаючи на ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України.

При цьому, позивачем нараховано відповідачу значний розмір штрафних санкцій та інших нарахувань, який в загальній сумі перевищує суму основного боргу.

Також зазначає, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 року вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, позивачем не надано доказів понесений ним будь-яких майнових втрат внаслідок прострочення відповідача, застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі, заявленому позивачем, не може відповідати критеріям розумності та справедливості.

Крім того, відповідач не погоджується із стягненням з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Так, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Позивачем не надано достатньо документів на підтвердження того факту, що останнім було понесено саме 220 270,56 грн. витрат на правничу допомогу, зокрема акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів про оплату таких послуг.

В зв`язку з усім вище викладеним, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій та інших виплат за порушення зобов`язання з урахуванням критеріїв розумності та справедливості, оскільки їх суми надмірно великі порівняно із потенційними збитками позивача, крім того, збитки позивача взагалі недоведені.

Відповідач також просить врахувати часткове виконання ним зобов`язання (платіжне доручення №105 від 16.03.2018 року), а також загальнонаціональний карантин, що спричинений COVID-19.

Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив

Позивач, не погоджується із доводами викладеними у відзиві на позовну заяву, вважає їх необґрунтованими, безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

По-перше, представником відповідача не було надано жодних доказів того, яким чином запровадження карантину вплинуло на виконання договору, який був укладений ще у 2018 році. Крім того, відповідач повинен був здійснити оплату за поставлений товар, задовго до запровадження карантину в Україні.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що Сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо його невиконання зумовлено діями та наслідками дії обставин непереборної сили, а саме, але не виключно: паводок, землетрус інші стихійні лиха, ембарго, війна або військові дії, дії шкідливих комп`ютерних програм, рішення уряду, іншого органу центральної влади, і якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання цього Договору.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що Сторона, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань по цьому Договору внаслідок дії обставин непереборної сили, зобов`язана в триденний термін письмово повідомити іншу сторону про настання і припинення таких обставин. Повідомлення повинно бути підтверджене відповідним документом територіального органу Торгово-Промислової Палати України. Відсутність повідомлення позбавляє сторону права посилатись на існування обставин непереборної сили як на підставу невиконання чи неналежного виконання зобов`язань.

Проте відповідач не дотримався порядку повідомлення іншої сторони Договору про неможливість виконати Договір через форс-мажорні обставини, який був встановлений сторонами у Договорі.

По-друге, відповідач посилаючись на норми ст. 551 ЦК України просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, але відповідач не довів наявність всіх факторів, які необхідні для застосування судом вказаної норми Закону.

Також, безпідставним є посилання відповідача у відзиві на надмірно великий розмір штрафних санкцій.

Зазначені в п. 7.2 (В) Договору (з врахуванням змін, передбачених додатковою угодою № 1 від 30 жовтня 2018 (п. З угоди)) 56 процентів річних від суми простроченого платежу є процентами річних від простроченої суми, передбаченими ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки вказані відсотки річних з простроченої суми, які передбачені п. 7.2. (В) Договору є платою за користування грошовими коштами, то відповідно, вони не є неустойкою у вигляді штрафу чи пені (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Тому, штрафними санкціями, передбаченими Договором, є лише пеня та штраф, які заявлені до стягнення в загальній сумі 1 634 832,11 грн., а це становить лише 24,3 % від загальної суми позовних вимог (6 726 742,51 грн.).

По-третє, оскільки справа № 904/3577/20 ще знаходиться на розгляді та професійна правнича допомога адвокатом Боханом С.О. в повному обсязі ще не надана, обґрунтування відповідача щодо зменшення витрат на правову допомогу є передчасними.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮВЕНТА-2010" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки № 37/18-3 від 16.03.2018 року.

Згідно п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного визначення, а покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3 611 251,49 грн. відповідно до видаткових накладних:

- № 1981 від 16.03.2018 р. на суму 758 800,56 грн.;

- № 1982 від 16.03.2018 р. на суму 1 247 400,00 грн.;

- № 4657 від 05.04.2018 р. на суму 78 475,75 грн.;

- № 9017 від 21.04.2018 р. на суму 29 435,98 грн.;

- № 14657 від 08.05.2018 р. на суму 1 497 139,20 грн.

У відповідності до п. 2.4. договору покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із врахуванням вимог п.п. 2.2-2.4., у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних в додатках до договору шляхом перерахування коштів в національній валюті на поточний рахунок постачальника, вказаний в даному договорі або в рахунках на оплату вартості товару. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок постачальника, вказаного в договорі.

Між сторонами підписано додаткову угоду № 1 від 30.10.2018, якою останні погодили викласти п. 2.4. договору в наступній редакції:

„Остаточний розрахунок покупця за придбаний товар відбувається згідно наступного графіка:

до 01 квітня 2019 р. відсотки за користування товарним кредитом, які будуть нараховані з дати укладання даної угоди по 31 березня 2019 р.;

до 01 липня 2019 р. відсотки за користування товарним кредитом, які будуть нараховані з 01 квітня 2019 р. по 30 червня 2019 р.;

до 01 жовтня 2019 р. 2 852 450,93 грн. основного боргу та відсотки за користування товарним кредитом, які будуть нараховані з 01 липня 2019 р. по день остаточного розрахунку".

Проте в порушення умов договору відповідач прострочив оплату товару та 16.03.2018 сплатив вищевказану суму частково, в розмірі 758 800,56 грн.

Отже, станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем згідно накладної за поставлений товар складає суму 2 852 450,93 грн.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем своїх обов`язків в частині своєчасної оплати за поставлений товар згідно договору поставки № 37/18-3 від 16.03.2018 року у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 2 852 450,93 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини поставки товару.

Щодо суми основного боргу

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (п.1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідачем докази сплати суми заборгованості за спірним договором не надано. Отже, сума основного боргу підлягає стягненню в розмірі, заявленому позивачем, а саме, 2 852 450,93 грн.

Щодо суми відсотків за користування товарним кредитом

Відповідно до ч. 1 ст. 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж: товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 2.6 Договору, за користування товарним кредитом, покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений Додатком до Договору. В Додатках до договору вказаний розмір відсотків за користування Товарним кредитом -1 % річних. Додатковою угодою № 1 від 30 жовтня 2018 (п. 2 угоди) з 31 жовтня 2018 розмір відсотків за користування Товарним кредитом був збільшений до 20 % річних.

Пунктом 2.11 Договору передбачено, що акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом надсилається постачальником на адресу покупця, що вказана в тексті цього Договору. Покупець зобов`язується підписати акт та повернути його постачальнику протягом 1 робочого дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним покупцем.

Всього, згідно актів нарахування відсотків за користування товарним кредитом були нараховані відсотки за користування товарним кредитом в розмірі 990 182,47 грн.

Зазначені акти підписані відповідачем без зауважень та заперечень, проте не були сплачені.

Станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем по відсоткам за користування товарним кредитом складає суму 990 182,47 грн.

На час винесення рішення судом, сума заборгованості за відсотками за користування товарним кредитом не змінилася.

Отже, сума відсотки за користування товарним кредитом підлягає стягненню в розмірі, заявленому позивачем, а саме, 990 182,47 грн.

Щодо суми пені

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За змістом ст.ст. 549, 551 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр встановлюється договором або актом цивiльного законодавства.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Відповідно до п. 7.2 Договору (з врахуванням змін, передбачених додатковою угодою № 1 від 30.10.2018 п. З угоди) у випадках порушення умов даного Договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за Договором. За порушення даних умов Договору покупець:

А) сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення;

Б) у випадку прострочення оплати більше ніж: на 5 банківських днів, сплачує штраф в розмірі 40 % від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач заявив до стягнення пеню за загальний період з 02.10.2019 по 26.06.2020 що складає у розмірі 493 851,74 грн.

Перевіривши правильність розрахунку пені, виконаного позивачем, суд прийшов до висновку, що позивачем невірно визначений період прострочення.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом, або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом було перевірено правильність нарахувань позивача відповідачу пені та встановлено порушення розрахунку пені. Так, позивач здійснив розрахунок пені за період з 02.10.2019 по 26.06.2020.

Проте, вищезазначений розрахунок здійснений позивачем з порушенням чинного законодавства, оскільки під час його здійснення позивач здійснив нарахування відповідачу пені за період, що перевищує 6 місяців, що суперечить частині 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Внаслідок здійсненого судом перерахунку розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача (за 183 дні) становить 431 814,83 грн.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача: 431 814,83 грн. - пені.

Позивач просить одночасно стягнути з відповідача за порушення умов договору як штраф, так і пеню.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Враховуючи положення закону, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо одночасного стягнення пені та штрафу.

За розрахунком позивача, сума штрафу складає у розмірі 1 140 980,37 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що розрахунок штрафу відповідає вимогам чинного законодавства, та підлягає до стягнення.

Щодо суми 56% річних та інфляційних втрат

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.2 Договору (з врахуванням змін, передбачених додатковою угодою № 1 від 30.10.2018 п. З угоди) у випадках порушення умов даного Договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за Договором. За порушення даних умов Договору покупець:

В) сплачує на користь постачальника 56 (п`ятдесят шість) відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 56% річних за загальний період з 02.10.2019 по 26.06.2020 у розмірі 1 175 113,27 грн. та інфляційних втрат за загальний період з жовтня 2019 по травень 2020 у розмірі 74 163,73 грн.

Перевіривши здійснене позивачем нарахування, суд встановив, що розрахунки 56% річних та інфляційних втрат є вірними.

На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення 56% річних у розмірі 1 175 113,27 грн. та інфляційних втрат у розмірі 74 163,73 грн. підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача проти позову

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на встановлення Постановою Кабінету Міністрів України №215 від 16.03.2020 р. на всій території України з 12 березня 2020 року з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом.

Відповідно до ч.1 ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили

Згідно з п. 6.1. Договору № 37/18-3 від 16 березня 2018 р., Сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо його невиконання зумовлено діями та наслідками дії обставин непереборної сили, а саме, але не виключно: паводок, землетрус інші стихійні лиха, ембарго, війна або військові дії, дії шкідливих комп`ютерних програм, рішення уряду, іншого органу центральної влади, і якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання цього Договору. У п.6.2. цього ж Договору вказано, що Сторона, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань по цьому Договору внаслідок дії обставин непереборної сили, зобов`язана в триденний термін письмово повідомити іншу сторону про настання і припинення таких обставин. Повідомлення повинно бути підтверджене відповідним документом територіального органу Торгово-Промислової Палати України. Відсутність повідомлення позбавляє сторону права посилатись на існування обставин непереборної сили як на підставу невиконання чи неналежного виконання зобов`язань.

Заборгованість, стягнення якої є предметом позову, виникла в період березень-травень 2018 року. Тобто за два роки до оголошення пандемії та введення карантину, що виключає наявність зв`язку між невиконанням обов`язків за договором та обставинами, на які відповідач посилається як на обставини непереборної сили.

Що стосується надмірно великих санкцій та нарахувань на суму боргу.

Сума процентів за користування товарним кредитом не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, її правова природа визначена як плата за користування чужими грошовими коштами, передбачена ст. 536, 694 Цивільного кодексу України, зміст яких не передбачає можливості зменшення таких відсотків за рішенням суду.

Не підлягає зменшенню і розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції.

Що стосується зменшення сум пені штрафу та річних, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу

Відмовляючи у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, суд бере до уваги, що в період з 20.березня 2018 по 30 вересня 2020 (2,5 роки) відповідачем не було здійснено жодного платежу. Жодних доказів про майновий стан відповідача, щодо наявності поважних причин несплати боргу протягом тривалого часу, неспроможності сплатити санкції до відзиву надано не було.

Відповідач обмежився лише переліком постанов Вищого господарського суду України та Верховного суду які підтримували зменшення судом розміру штрафних санкцій, належних до сплати за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Розглядаючи такі клопотання та зменшуючи розмір штрафних санкцій суди надавали оцінку обставинам та доказам наявним у кожній конкретній справі окремо.

Тобто, такі посилання відповідача на практику судів є безпідставними.

Отже заперечення відповідача, викладені ним у відзиві спростовуються матеріалами справи та викладеним.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Щодо судового збору

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено судом частково, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 99 970,59 грн.

Щодо витрат на правову допомогу.

Представником позивача до початку судових дебатів було зроблено заяву про надання доказів на підтвердження вартості наданих послуг з правової допомоги відповідно до п. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВЕНТА-2010" (52502, Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Веселе (Раївська с/р), вул. Гагаріна, буд. 31, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (08702, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 20, ) - 2 852 450,93 грн. основного боргу; 990 182,47 грн. відсотків за користуванням товарним кредитом; 431 814,83 грн. пені; 1 175 113,27 грн. 56% річних; 74 163,73 грн. інфляційних втрат; 1 140 980,37 грн. штрафу та 99 970,59 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.10.2020

Суддя В.Г. Бєлік