РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.09.2020Справа № 910/372/20

За позовом ОСОБА_1

до 1. Міністерства інфраструктури України

2. Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве

підприємство промислового залізничного транспорту»

про оформлення трудових відносин та стягнення 135.435,48 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

за участю представників сторін

від позивача ОСОБА_1

від відповідача Ігнатенко Т.Б., довіреність № б/н від 09.06.2020

від третьої особи Носенко А.М., адвокат за довіреністю № 10 від 09.01.2020

СУТЬ СПОРУ:

10.01.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України та Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про

1) зобов`язання Міністерство інфраструктури України та Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» оформити трудові відносини між Федорук Олександром Ростиславовичем як секретарем Правління Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» за період з 25.05.2012 по 21.10.2014;

2) солідарне стягнення з Міністерства інфраструктури України та Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» винагороди - заробітної плати за час роботи ОСОБА_1 секретарем Правління (з 25.05.2012 по 21.10.2014) у розмірі 135.435,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказом Міністерства інфраструктури України № 273 від 25.05.2012 «Про затвердження складу Виконавчого органу (правління) Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське МППЗТ» ОСОБА_1 , який на той час працював у відповідача-2 було введено до складу правління відповідача-2 у якості члена правління та секретаря правління. Наказом відповідача-1 № 213 від 20.05.2014 було підтверджено призначення позивача членом правління та секретарем правління. 17.11.2014 позивачем від відповдіача-1 отримано лист № 3231 від 27.10.2014, яким позивача повідомлено, що було затверджено новий склад виконавчого органу відповідача-2 та визнано наказ № 213 від 20.05.2014 таким, що втратив чинність. Позивач вважає, що його було звільнено з порушенням порядку звільнення працівників. Зазначає, що відносини між позивачем та відповдіачем-2 оформлені належним чином так і не були, та відповідна нагорода за виконану позивачем роботу (заробітна плата) не була сплачена.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/372/20 від 14.01.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

29.01.2020 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 відкрито провадження у справі № 910/372/20 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 03.03.2020.

26.02.2020 від відповідача-2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що у 2012 році ОСОБА_1 на підставі наказу № 68/ос від 24.04.2012 був прийнятий на роботу до ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на посаду заступника начальника відділу судових спорів та претензійної роботи. Згодом він був переведений на посаду начальника юридичного управління, з якої наказом № 273/ос від 23.05.2014 був звільнений. Заробітну плату ОСОБА_1 отримував відповідно вказаним займаним посадам. Записи в трудову книжку ОСОБА_1 робились також згідно вказаним займаним посадам. Зазначене вже встановлено у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/5949/16-ц. Крім цього, зазначеною постановою Верховного Суду встановлено й те, що наказом МІУ від 25.05.2012 № 273 «Про затвердження складу виконавчого органу (правління) ПрАТ «Київ - Дніпровське МППЗТ», ОСОБА_1 було введено до складу правління (виконавчого органу) ПрАТ «Київ - Дніпровське МППЗТ» у якості члена та секретаря правління. Наказом МІУ від 20.05.2014 № 213 «Про затвердження складу виконавчого органу (правління) ПрАТ «Київ - Дніпровське МППЗТ», ОСОБА_1 було залишено членом та секретарем правління. Разом з цим, наказом МІУ від 21.10.2014 № 521 було затверджено новий склад правління та визнано таким, що втратив чинність наказ МІУ від 20.05.2014 № 213. В переліку нового складу правління ПрАТ «Київ - Дніпровське МППЗТ» на посадах члена та секретаря правління ОСОБА_1 відсутній. Відповідач-2 вважає, що позивач не обґрунтував на підставі якого нормативного документа у відповідачів 1,2 нібито існував обов`язок оформляти з ним, як з секретарем правління ПрАТ «Київ - Дніпровське М11113Т» трудові відносини за відсутності такого зобов`язання у внутрішніх та статутних документах ПрАТ «Київ - Дніпровське МППЗТ», так само, як нічим позивач не обгрунтував нібито наявність зобов`язання відповідачів 1,2 оплачувати йому винагороду (заробітну плату) за виконання обов`язків секретаря правління, що свідчить про необгрунтованість та надуманість позовних вимог ОСОБА_1

02.03.2020 від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що позивачем не доведено те, що між ним та відповідачем-2 були укладені трудові договори, як це передбачено ст. 24 КЗпП України. Ці обставини також встановлені ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2015, в якій зазначено, що з позивачем не укладалось окремого контракту, як членом виконавчого органу товариства, оскільки підставою для набуття повноважень позивача було його призначення загальними зборами учасників, що не суперечить чинному законодавству. Посада секретаря правління не передбачена ні статутними документами, ні його штатним розписом, що не спростовано позивачем. Відповідач-1 вважає безпідставними і необгрунтованими позовні вимоги щодо оформлення трудових відносин, а також виплати заробітно плати, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою с винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

У відзиві відповідача-1 міститься клопотання про поновлення пропущеного строку для подачі відзиву на позовну заяву.

Також відповідач-1 у відзиві просить до вимог позивача застосувати строк позовної давності. Відповідач-1 зазначає, що позивачем заявлено про оформлення трудових відносин за період 25.05.2012-21.10.2014. Крім того, позивачу було достеменно відомо, що наказом Мінінфраструктури від 21.10.2014 № 521 визнано таким, що втратив чинність, наказ Мінінфраструктури від 20.05.2014 № 213 «Про затвердження складу Виконавчого органу (Правління) ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту». Отже, позивачу було достеменно відомо про порушене право (на його думку) ще 21.10.2014. Проте, позов подано лише у січні 2020 року. Тобто з пропуском встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України строку.

В підготовчому засіданні 03.03.2020 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, про поновлення відповідачу-1 пропущеного строку для подачі відзиву на позовну заяву.

В підготовчому засіданні 03.03.2020 відповідно до 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 02.04.2020.

30.03.2020 від позивача на електрону пошту суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що постановою Кабінету міністрів України № 211 від 11.03.2020 з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 установлено на усій території України карантин.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінет Міністрів України постановлено установити з 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 16.03.2020 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020» введено заборону залізничних, авіа- та автобусних міжміських та міжобласних пасажирських перевезень, а також робота метрополітенів; заборонено проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, у яких бере участь понад 10 осіб. Дозволено лише заходи, необхідні для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України № 239 від 25.03.2020 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» постановлено внести зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та постановлено установити з 12 березня до 24 квітня 2020 року на усій території України карантин.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 338-р від 25.03.2020 «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією установлено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 24 квітня 2020 року.

У зв`язку з вищевикладеним підготовче засідання у справі № 910/372/20 призначене на 02.04.2020 не відбулося.

03.04.2020 від відповідача-1 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 02.04.2020, у зв`язку із запровадженням постановою Кабінету міністрів України № 211 від 11.03.2020 на усій території України карантину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2020 підготовче засідання у справі № 910/372/20 призначено на 14.07.2020.

30.06.2020 від відповідача-2 до суду заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю направити представника в судове засідання, який перебуватиме у відпустці.

13.07.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзиви відповідачів.

В підготовчому засіданні 14.07.2020 відповідно до 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 03.09.2020.

В підготовчому засіданні 03.09.2020 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.09.2020.

Позивач в судовому засіданні 24.09.2020 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач-1 в судовому засіданні 24.09.2020 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Відповідач-2 в судовому засіданні 24.09.2020 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 24.09.2020 відповідно до 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 29.09.2020.

Згідно з ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами), відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України установлено з 12.03.2020 до 31.07.2020 на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 16.03.2020 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020» введено заборону залізничних, авіа- та автобусних міжміських та міжобласних пасажирських перевезень, а також робота метрополітенів; заборонено проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, у яких бере участь понад 10 осіб. Дозволено лише заходи, необхідні для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Листом № 9/рс-186/20 від 16.03.2020 Радою суддів України з метою убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, рекомендовано встановити особливий режим роботи судів України та роз`яснено сторонам про можливість відкладення розгляду справ у зв`язку з карантином.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

В судовому засіданні 29.09.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Наказом від 24.04.2012 ОСОБА_1 з 25.04.2012 було прийнято на роботу до ПАТ «Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на посаду заступника начальника судових спорів та претензійної роботи.

Відповідно до п. 5.1. Статуту ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (далі - ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ»), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 65 від 22.04.2011, засновником та єдиним акціонером підприємства є держава у особі Міністерства інфраструктури України.

Наказом Міністерства інфраструктури України, яке від імені держави України є засновником та володільцем 100% акцій ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», № 273 від 25.05.2012 «Про затвердження складу Виконавчого органу (Правління) приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське МППЗТ», ОСОБА_1 - заступника начальника відділу судових спорів та претензійно-позовної роботи ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», було введено до складу Правління (Виконавчого органу) у якості Секретаря Правління.

Наказом Міністерства інфраструктури України № 213 від 20.05.2014 «Про затвердження складу Виконавчого органу (Правління) ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», було підтверджено наявність у складі Правління ОСОБА_1 у якості Секретаря Правління.

Позивачем був отриманий лист ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» № 3231 від 27.10.2014, відповідно до якого позивача повідомлено про те, що наказом Міністерства інфраструктури України № 521 від 21.10.2014 було затверджено новий склад Виконавчого органу (Правління) ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства інфраструктури України № 213 від 20.05.2014 «Про затвердження складу Виконавчого органу (Правління) ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Не погоджуючись з даними діями відповідачів ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовними вимогами про поновлення на роботі у якості члена Правління та Секретаря Правління ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.06.2015 у справі № 755/31496/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2015 та постановою Вищого спеціалізованого суду України від 28.03.2016, позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В подальшому позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про зобов`язання відповідачів оформити трудові відносини між ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та ОСОБА_1 як Секретарем Правління за період з 25.05.2012 по 21.10.2014, про солідарне стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 винагороду - заробітну плату за час роботи Секретарем Правління (з 25.05.2012 по 21.10.2014) в розмірі 135.435,48 грн.

Позивач зазначає, що в порушення встановленого порядку, позивача було звільнено з посади секретаря правління ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», але за відсутності належного документального оформлення призначення його на посаду Секретаря Правління, позивачу було відмовлено у задоволенні позову про поновлення на роботі. Позивач зазначав, що з наказом про зарахування його на роботу у якості Секретаря Правління його ознайомлено не було, але фактично він був допущений до роботи Секретарем Правління та виконував доручену роботу, що обумовлювало укладання трудового договору на виконання роботи Секретаря Правління, але до даного часу відносини між позивачем та ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» відповідно до вимог чинного законодавства не були оформлені належним чином, відповідна винагорода за роботу (заробітна плата) також не була сплачена.

Посилаючись на те, що наказом Держспоживстандарту України № 327 від 28.07.2010 був затверджений Класифікатор професій (ДК 003:2010), який призначений для застосування (у тому числі) всіма суб`єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників, на те, що зазначений Класифікатор професій ДК 003:2010 визначає як окремі та самостійні професійні назви робіт (Додаток А): Секретар правління - Код КП 3431 і з підстав, передбачених ч. 6 ст. 235 КЗпП України, п. 3.2.1. Статуту ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», з урахуванням листів Головного Управління статистики у м. Києві від 19.10.2015 року № 08/2-17/9464 та Державної служби статистики України від 15.10.2015 № 15.2-20/ 1524Ш щодо середньої заробітної плати, періоду роботи (з 25.05.2012 по 21.10.2014), позивач здійснив розрахунок винагороди за фактично виконану роботу - заробітну плату у загальному розмірі - 135.435,48 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.05.2016 у справі № 755/5949/16, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2016, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 11.09.2019 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.06.2015 та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2015 у справі № 755/31496/14-ц скасовано, провадження у справі закрито; роз`яснено ОСОБА_1 , що його позов підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

З урахуванням викладеного, позивач звернувся з відповідними позовними вимогами до відповідачів до Господарського суду міста Києва.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає за необхідне відзначити, що не відповідають дійсності твердження позивача, що наказами Міністерства інфраструктури України № 273 від 25.05.2012 та № 213 від 20.05.2014 позивача включено до складу Правління (Виконавчого органу) в якості Члена Правління, оскільки наявні у справі відповідні накази не містять відповідної інформації. У наказах Міністерства інфраструктури України № 273 від 25.05.2012 та № 213 від 20.05.2014 йде мова лише про включення позивача до складу Правління (Виконавчого органу) в якості Секретаря Правління.

Згідно наказу Міністерства інфраструктури України № 521 від 21.10.2014 визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства інфраструктури України № 213 від 20.05.2014 «Про затвердження складу Виконавчого органу (Правління) ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту».

Згідно з ч. 5 ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства» права та обов`язки членів виконавчого органу акціонерного товариства визначаються цим Законом, іншими актами законодавства, статутом товариства та/або положенням про виконавчий орган товариства, а також контрактом, що укладається з кожним членом виконавчого органу.

Відповідно до п. 2.1. Положення про посадових осіб органів управління Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 90 від 29.04.2011 (далі - Положення), посадовими особами органів управління Товариства є фізичні особи:

- голова та члени Наглядової ради Товариства;

- голова та члени Виконавчого органу (правління) Товариства;

- голова та члени Ревізійної комісії Товариства.

Відповідно до п. 3.4. Положення посадовим особам органів Товариства виплачується винагорода відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до 4 ст. 62 Закону України «Про акціонерні товариства» посадовим особам органів акціонерного товариства виплачується винагорода лише на умовах, передбачених цивільно-правовими або трудовими договорами (контрактами), укладеними з ними.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України (у редакції, що діяла до 28.12.2014) укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Позивачем не доведено те, що між ним та ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» були укладені такі договори.

Ці обставини також встановлені ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2015у справі № 955/31496/14-ц, в якій зазначено, що з позивачем не укладалось окремого контракту, як з членом виконавчого органу товариства, оскільки підставою набуття повноважень ОСОБА_1 було його призначення загальними зборами учасників, що не суперечить чинному законодавству.

Також в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2015 у справі № 955/31496/14-ц зазначено, що судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до п. 9.2. Статуту ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» Вищим органом товариства є загальні збори. В період набуття в процесі приватизації права власності на акції Товариства іншими акціонерами Вищим органом товариства є Держава в особі Міністерства інфраструктури України, як єдиний акціонер, який виконує повноваження Загальних зборів. В силу п.п. 13 п. 9.2.4. вищевказаного статуту обрання голови та членів Виконавчого органу (Правління) та прийняття рішення про припинення їх повноважень належить до виключної компетенції Вищого органу товариства. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки наказом Міністерства інфраструктури України № 521 від 21.10.2014 в межах його повноважень та відповідно до положень Статуту було затверджено новий склад Виконавчого органу (Правління).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посада Секретаря Правління не передбачена ні статутними документами (Статутом, Положенням про виконавчий орган (Правління), Положення про посадових осіб товариства), ні його штатним розписом, що не спростовано позивачем, а його доводи з посиланням на Класифікатор професій (ДК 003:2010), який призначений для застосування під час запису про роботу у трудові книжки працівників, в якому визначений, як окремий, вид роботи секретаря правління, суд оцінює критично, оскільки даний Класифікатор не визначає перелік посад, які мають бути окремо введені всіма суб`єктами господарювання у штатний розпис і не є підставою для цього.

Відповідно до п. 2.4, 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Робота за сумісництвом, яка оформлена у встановленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим рядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом проводиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом за основним місцем роботи працівника.

Водночас, слід зазначити, що передумовою суміщення професій (посад) є наявність суміщуваної професії (посади в штатному розписі). За відсутності вакансії суміщення неможливе.

Таким чином, позовні вимоги щодо оформлення трудових відносин та внесення будь-яких записів до трудової книжки, а також виплати заробітної плати є безпідставними і необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Відповідач-1 у відзиві просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Заява відповідача-1 про застосування строків позовної давності не приймається судом до уваги, оскільки суд на підставі досліджених доказів установив, що право позивача на захист якого він просить відповідачами не порушено, отже, приймається рішення про відмову у задоволенні позову не через пропуск строку позовної давності.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В позові ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України та Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про оформлення трудових відносин та стягнення 135.435,48 грн відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 08.10.2020.

СуддяВ.В. Сівакова