Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/517/20

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

за участю представника відповідача: Грабович С.М., довіреність № 9 від 29.09.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-АВТО-РЕНТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРИПТОІНВЕСТ"

про визнання недійсним рішення установчих зборів засновників

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СК-Авто-Рент" звернулось до суду з вимогою про визнання недійсним рішення установчих зборів засновників ТОВ "Криптоінвест", оформленого Протоколом №1, серія та номер: р № 510, 511, виданого 13.02.2018.

Ухвалою господарського суду від 05.06.2020 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 07.07.2020.

Ухвалою господарського суду від 07.07.2020, відповідно до вимог п. 11 ст. 176 ГПК України, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-АВТО-РЕНТ" залишено без руху. Товариству з обмеженою відповідальністю "СК-АВТО-РЕНТ" надано строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом надіслання відповідачу копії позовної заяви в обох редакціях та копії доданих до позовної заяви документів.

13.07.2020 від позивача надійшла заява з доказами надіслання на адресу відповідача копій позовної заяви та доданих до позовної заяви документів.

Ухвалою господарського суду від 14.07.2020 суд ухвалив продовжити підготовче засідання 06.08.2020.

Ухвалою суду від 06.08.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 29 вересня 2020р.

У судовому засіданні від 29.09.2020 відповідно до ст.240 ГПК України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішенням установчих зборів засновників ТОВ «Криптоінвест» від 13.02.2018р. постановлено, що ОСОБА_1 здійснює майновий внесок у вигляді нерухомого майна, зокрема, нежитлові приміщення загальною площею 94,8 кв.м., що знаходяться за адресою: Полтавська обл., м.Полтава, вул.Рози Люксембург (Раїси Кириченко), 7.

Під час розгляду судової справи №554/9710/17 за позовом ПАТ "Український професійний банк" до ОСОБА_1 , судом ухвалою від 05.02.2018р. було накладено арешт на нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 94,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, під час дії заборони відчуження ОСОБА_1 передав спірне майно до статутного капіталу ТОВ «Криптоінвест».

Також, позивач зазначає, що постановою Полтавського апеляційного суду від 21.01.2019р. у справі №554/9710/17 визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ПАТ "Український професійний банк" та ОСОБА_1 28.05.2015р.

З наведеного випливає, що спірне майно було незаконно внесено до статутного фонду відповідача, оскільки ОСОБА_1 набув право власності на нежитлове приміщення на підставі правовстановлюючого документу (договору купівлі-продажу) - визнаного судом недійсним, тобто такого, що не створює юридичних наслідків.

14.08.2019р. позивачем були придбані у ПАТ «Український професійний банк» на електронному аукціоні майнові права щодо нерухомого майна (протокол електронного аукціону UA-EA-2019-07-24-000301-b) - нежитлові приміщення загальною площею 94,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що позивач придбав майнові права, а не майно, а тому не мав жодного права на участь у ТОВ «Криптоінвест». На момент прийняття оскарженого рішення установчих зборів засновників спірні нежитлові приміщення належали ОСОБА_1 на праві власності, а на момент придбання позивачем лоту на електронному аукціоні вказане майно вже належало ТОВ «Криптоінвест».

В судове засідання представник позивача не з`явився. 07.09.2020р. від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ТОВ "СК-Авто-Рент".

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів та вимог позовної заяви.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 42 ГПК України, учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

В ході розгляду справи господарським судом Житомирської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, сторонам було створено всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до ст.233 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2015р. між ПАТ «Український професійний банк» (Продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого є нежитлові приміщення, що розташовані в будинку за планом земельної ділянки «А-5», та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

Відповідно до п.1.1 договору продавець передає належне йому на праві власності нежиле приміщення у власність покупцю, а покупець приймає нежиле приміщення і сплачує за це обговорену даним договором грошову суму.

Нежитлові приміщення були передані покупцеві за актом приймання-передачі від 28.05.2015р., підписаним сторонами (а.с.17).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2018 року у справі №554/9710/17 відмовлено в задоволенні позову ПАТ "Український професійний банк" до ОСОБА_1 про визнання нікчемного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21.01.2019р. у справі №554/9710/17 рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2018 року - скасоване та ухвалене нове рішення: визнано недійсним нікчемний правочин - договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ПАТ «Український Професійний банк» та ОСОБА_1 , нотаріально посвідчений 28 травня 2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою Оленою Ярославівною за реєстровим № 1615; у задоволенні позовних вимог користь Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено (а.с.11-14).

04.09.2019р. між ТОВ "СК-Авто-Рент" (покупець) та ПАТ «Український професійний банк» (продавець) було укладено договір №75 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності (а.с.5-7).

Вказаний договір укладено за результатами проведення електронного аукціону (а.с.9).

Відповідно до п.1.1 договору продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які є відмінними від права власності та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому щодо нерухомого майна: нежитлові приміщення, що розташовані в будинку за планом земельної ділянки «А-5», загальною площею 94,80 кв.м., та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.1.3 договору майнові права вважаються переданими покупцю з моменту підписання цього договору.

Зазначений договір укладений за результатами електронного аукціону UA-EA-2019-07-24-000301-b (а.с.9-10).

04.09.2019р. сторонами було підписано акт прийому-передачі №1 до договору №75 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності (а.с.8).

Відповідно до протоколу установчих зборів засновників ТОВ «Криптоінвест» №1 від 13.02.2018р. постановлено: створити Товариство з обмеженою відповідальністю «Криптоінвест»; призначити директора - ОСОБА_2 ; затвердити статутний капітал Товариства у розмірі 12901000,00 грн. (а.с.111-112).

Також, вказаним рішенням установчих зборів засновників, оформленим протоколом, постановлено, що ОСОБА_1 здійснює майновий внесок у вигляді нерухомого майна, зокрема, нежитлові приміщення, що розташовані в будинку за планом земельної ділянки «А-5», та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер №01.

Позивач, вважаючи, що відповідач набув право власності на нежитлове приміщення, передане ОСОБА_1 у статутний фонд товариства, неправомірно, оскільки судом визнано недійсним договір купівлі-продажу від 28.05.2015р. за яким ОСОБА_1 придбав нежитлові приміщення, у зв`язку з чим рішення установчих зборів засновників №1 від 13.02.2018р. про прийняття вказаного приміщення є незаконним, звернувся до суду з позовом про скасування вказаного рішення.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст.4 ГПК України, юридичні та фізичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів

Виходячи зі змісту вказаних статей, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини 1 та пунктів 4, 5 частини 3 статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява, крім іншого повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема, факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсними рішення установчих зборів ТОВ «Криптоінвест» від 13.02.2018р., оформленого протоколом №1.

Позивач вважає, що нежитлові приміщення були незаконно внесені до статутного фонду відповідача, оскільки ОСОБА_1 набув право власності на нежитлове приміщення на підставі правовстановлюючого документу (договору купівлі-продажу) визнаного судом недійсним, тобто такого, що не створює юридичних наслідків.

Слід зазначити, що вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

Відповідно до частин 1, 3 статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно зі ст.10 Закону України "Про господарські товариства" (у редакції, чинній на час прийняття оскарженого рішення) учасники мають право, зокрема, брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

Як встановлено ч.1 ст.12 вказаного Закону товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Відповідно до пункту 4 протоколу №1 від 13.02.2018р. частки у статутному капіталі ТОВ «Криптоінвест» розподілено наступним чином: ОСОБА_2 - 0,008% частки; ОСОБА_1 - 99,992% частки.

Тобто наведене свідчить, що позивач не значився в переліку засновників ТОВ "Криптоінвест".

Згідно з п.8 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» перелік засновників та учасників юридичної особи відноситься до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Також, слід вказати, що майнові права на нерухоме майно - нежитлові приміщення, що розташовані в будинку за планом земельної ділянки «А-5», загальною площею 94,80 кв.м., та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , позивач набув лише 04.09.2019р., тобто після прийняття рішення установчих зборів засновників ТОВ "Криптоінвест" від 13.02.2018р.

Оскільки позивач не є та не був учасником (засновником) відповідача, тому він не є належним суб`єктом оскарження рішень, прийнятих установчими зборами відповідача.

Крім того, позивачем не доведено незаконність рішення установчих зборів засновників ТОВ "Криптоінвест", оформлене протоколом №1 від 13.02.2018р. Недотримання вимог закону під час скликання, проведення загальних зборів або прийняття ними рішень не може визнаватися порушенням прав того позивача, який не є учасником (акціонером, членом) юридичної особи.

Наведені позивачем в позовній заяві обставини внесення ОСОБА_1 до статутного капіталу ТОВ «Криптоінвест» нерухомого майна з порушенням вимог законодавства не можуть бути підставою для скасування оспорюваного рішення, оскільки на момент внесення ОСОБА_1 у якості вкладу до статутного капіталу нерухомого майна, позивач не був ні учасником товариства, ні власником спірного нерухомого майна, і тому дії відповідача щодо прийняття вказаного майна не породжували для позивача жодних правових наслідків.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Слід зазначити, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому (висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-265цс16).

Таким чином, майнове право - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

В позовній заяві позивач, як на правову підставу своїх вимог, посилається на приписи ст.ст.317, 318 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст.318 ЦК України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Зі змісту договору купівлі-продажу майнових прав від 04.09.2019р. вбачається, що позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення, що розташовані в будинку за планом земельної ділянки «А-5», загальною площею 94,80 кв.м., та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому відсутні підстави стверджувати, що прийняттям оспореного рішення установчих зборів від 13.02.2018р. порушені будь-які права позивача саме як власника нерухомого майна.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог ТОВ «СК-Авто-Рент» за їх недоведеністю й безпідставністю.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив, своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні та подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В порядку ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.10.20

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - до справи

2,3 - сторонам (рек.)