ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1419/20

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудс Делівері" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 124, кв. 55)

до Фізичної особи-підприємця Аксьоненка Євгенія Володимировича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 7970,22 грн. заборгованості згідно договору поставки № 986/1 від 04.09.2019 р., у тому числі - 6115,52 грн. основного боргу, 25,04 грн. 3% річних, 611,54 грн. штрафу, 1218,12 грн. пені,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудс Делівері" (далі - ТОВ "Фудс Делівері", позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Аксьоненка Євгенія Володимировича (далі - ФОП Аксьоненко Є.В., відповідач) про стягнення 7970,22 грн. заборгованості згідно договору поставки № 986/1 від 04.09.2019 р., у тому числі - 6115,52 грн. основного боргу, 25,04 грн. 3% річних, 611,54 грн. штрафу, 1218,12 грн. пені.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 986/1 від 04.09.2019 р., згідно з яким відповідачеві було поставлено товар на загальну суму 6115,52 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1381 від 30.01.2020 р., № 2185 від 12.02.2020 р., № 2221 від 12.02.2020 р., № 2401 від 14.02.2020 р., № 2745 від 20.02.2020 р. Проте, ФОП Аксьоненком Є.В. оплата за поставлений товар не здійснювалась, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 6115,52 грн. основного боргу, 25,04 грн. 3% річних, 611,54 грн. штрафу, 1218,12 грн. пені і судові витрати покласти на останнього.

Водночас, ТОВ "Фудс Делівері" у позовній заяві було заявлене клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену позивачем у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудс Делівері" позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Аксьоненка Євгенія Володимировича про стягнення 7970,22 грн. заборгованості згідно договору поставки № 986/1 від 04.09.2019 р., у тому числі - 6115,52 грн. основного боргу, 25,04 грн. 3% річних, 611,54 грн. штрафу, 1218,12 грн. пені, підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.07.2020 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи № 911/1419/20 постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, передбачені ст. 167 Кодексу.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 30.03.2020 р.) було передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

18.06.2020 р. Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 р.

Вказаним законом внесено зміни до п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, та встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 731-IX, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Судом встановлено, що за спливом вказаного 20-денного строку від відповідача заяви про продовження строку для подання відзиву не надходило. Водночас, відзиву на позов або будь-яких інших заперечень чи пояснень по суті спору до справи подано не було.

З огляду на зазначене, у відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

04.09.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудс Делівері" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Аксьоненком Євгенієм Володимировичем (покупець) було укладено договір поставки № 986/1, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця продукти харчування (товар), а покупець - прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами, викладеними у додатках до цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору під додатками до цього договору маються на увазі додаткові угоди, специфікації, додатки, узгоджені постачальником замовлення покупця, рахунки та видаткові накладні, які видаються постачальником. Всі додатки до даного договору становлять його невід`ємну частину.

Згідно з п. 1.4 договору поставка товару здійснюється окремими партіями. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) кожної партії товару узгоджується сторонами шляхом оформлення замовлень (специфікацій) на поставку товару відповідно до умов, визначених цим договором.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що право власності на товар, а разом з ним і ризик його випадкової загибелі, переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент отримання товару.

Відповідно до п. 5.1 договору вартість кожної одиниці товару та загальна вартість кожної партії товару, яка поставляється за цим договором, визначається сторонами відповідно до специфікації договору та вказується у видаткових накладних.

Згідно з п. 5.2 договору загальна сума договору складається з суми вартості товару, що поставляється із видатковими накладними до договору протягом терміну його дії.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що розрахунок за кожну партію товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів у безготівковій формі на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 6.2 договору розрахунок здійснюється в національній валюті - гривні.

Згідно з п. 6.4 договору покупець зобов`язався здійснити оплату товару не пізніше 14 календарних днів з дати приймання товару постачальником, що вказана в накладній.

Пунктом 6.6 договору передбачено, що днем здійснення платежу за договором, а отже, днем виконання свого платіжного зобов`язання покупцем, вважається день, в який сума, що підлягає оплаті, зарахована на банківський рахунок постачальника.

Відповідно до п. 7.3 договору приймання-передача товару здійснюється представниками обох сторін на складі доставки згідно наданих постачальником супроводжуючих документів на товар із підписанням відповідних накладних.

Згідно з п. 7.10 договору підписанням цього договору покупець свідчить, що особи, які будуть підписувати накладні, товарно-транспортні накладні про приймання товару від імені покупця, мають відповідні повноваження на таке підписання та прийняття товару в інтересах та на користь покупця. Покупець не має права не сплачувати поставлений постачальником товар та відмовитися від його приймання на підставі відсутності відповідних повноважень у особи, яка підписала від його імені відповідні документи і прийняла товар в інтересах і на користь покупця.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання сторонами умов даного договору, вони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та цим договором.

Відповідно до п. 9.3 договору у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов договору протягом 10 календарних днів покупець сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 10 % вартості несвоєчасно оплаченої партії продукції.

Згідно з п. 9.4 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов договору протягом більше ніж 10 календарних днів, покупець також сплачує на користь позивача пеню, яка обчислюється з 11-го дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Пунктом 9.10 договору передбачено, що для розрахунку розміру неустойки за цим договором вартість товару береться з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 12.1 договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками і скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2020 р. У випадку, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не заявить про намір припинити співробітництво за даним договором, даний договір вважається пролонгованим на тих же умовах на наступний календарний рік. Такий же порядок продовження строку дії договору передбачається на кожний наступний термін його дії.

На виконання умов договору поставки № 986/1 від 04.09.2019 р. постачальник поставив покупцю товар на загальну суму 6115,52 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1381 від 30.01.2020 р. на суму 290,04 грн., № 2185 від 12.02.2020 р. на суму 3157,20 грн., № 2221 від 12.02.2020 р. на суму 290,04 грн., № 2401 від 14.02.2020 р. на суму 290,04 грн., № 2745 від 20.02.2020 р. на суму 2088,20 грн.

Проте, в порушення своїх договірних зобов`язань, відповідач за вищевказаний товар не розрахувався, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 6115,52 грн., що і стало підставою для звернення останнього з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач заявлених до нього вимог не спростував, жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують виконання ним договірних зобов`язань щодо оплати поставленого позивачем товару за договором № 986/1 від 04.09.2019 р., суду не надав.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати товару настав, доказів його оплати відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 6115,52 грн. основного боргу за договором поставки № 986/1 від 04.09.2019 р. є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими належними доказами і, відповідно, підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, керуючись п.п. 9.3, 9.4 договору, просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за його розрахунком, здійсненим щодо кожної видаткової накладної, за якою мало місце прострочення платежу, за період з 26.02.2020 р. по 17.04.2020 р. складає 1218,12 грн., а також штраф у розмірі 611,54 грн.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 9.3 договору у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов договору протягом 10 календарних днів відповідач сплачує на користь позивача штраф в розмірі 10 % вартості несвоєчасно оплаченої партії продукції.

Поряд з цим, згідно з п. 9.4 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов договору протягом більше ніж 10 календарних днів, відповідач також сплачує на користь позивача пеню, яка обчислюється з 11-го дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З долученого до матеріалів справи розрахунку штрафу вбачається, що розмір штрафу було визначено позивачем в сумі 611,54 грн., у тому числі - на суму 290,04 грн. в сумі 29,00 грн., на суму 3157,20 грн. в сумі 315,72 грн., на суму 290,04 грн. в сумі 29,00 грн., на суму 290,04 грн. в сумі 29,00 грн., на суму 2088,20 грн. в сумі 208,82 грн.

Судом перевірено розрахунок штрафу, здійснений позивачем, та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що розмір пені було визначено позивачем в сумі 1218,12 грн., у тому числі - за період з 22.02.2020 р. до 17.04.2020 р. на суму 290,04 грн. в сумі 81,21 грн., з 07.03.2020 р. до 17.04.2020 р. на суму 3157,20 грн. в сумі 663,01 грн., з 07.03.2020 р. до 17.04.2020 р. на суму 290,04 грн. в сумі 60,91 грн., з 09.03.2020 р. до 17.04.2020 р. на суму 290,04 грн. в сумі 58,00 грн., з 15.03.2020 р. до 17.04.2020 р. на суму 2088,20 грн. в сумі 354,99 грн.

Разом з тим, судом перевірено розрахунок пені, здійснений позивачем, та встановлено, що він суперечить вимогам ст. 253 Цивільного кодексу України, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, зважаючи на положення п.п. 6.4, 9.4 договору, ст. 253 Цивільного кодексу України, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, нарахування пені у даному випадку можливе за період з 14.02.2020 р. по 17.04.2020 р. (видаткова накладна № 1381 від 30.01.2020 р.), з 27.02.2020 р. по 17.04.2020 р. (видаткова накладна № 2185 від 12.02.2020 р.), з 27.02.2020 р. по 17.04.2020 р. (видаткова накладна № 2221 від 12.02.2020 р.), з 29.02.2020 р. по 17.04.2020 р. (видаткова накладна № 2401 від 14.02.2020 р.), з 06.03.2020 р. по 17.04.2020 р. (видаткова накладна № 2745 від 20.02.2020 р.) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Однак, суд не може виходити за межі позовних вимог, у зв`язку з чим моментом виникнення заборгованості визначає дату, яка зазначена позивачем.

Отже, вірний розмір пені у даному випадку становить 134,67 грн., у тому числі -

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
290.0422.02.2020 - 12.03.20202011.0000 %0.060 %*3.49
290.0413.03.2020 - 17.04.20203610.0000 %0.055 %*5.71
3157.2007.03.2020 - 12.03.2020611.0000 %0.060 %*11.39
3157.2013.03.2020 - 17.04.20203610.0000 %0.055 %*62.11
290.0407.03.2020 - 12.03.2020611.0000 %0.060 %*1.05
290.0413.03.2020 - 17.04.20203610.0000 %0.055 %*5.71
290.0409.03.2020 - 12.03.2020411.0000 %0.060 %*0.70
290.0413.03.2020 - 17.04.20203610.0000 %0.055 %*5.71
2088.2015.03.2020 - 17.04.20203410.0000 %0.055 %*38.80
За таких обставин, за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 134,67 грн.

Також, зважаючи на те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення оплати за отриманий товар, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних з простроченої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку, розмір 3% річних визначено позивачем в сумі 25,04 грн., у тому числі - за період з 13.02.2020 р. до 17.04.2020 р. на суму 290,04 грн. в сумі 1,57 грн., з 26.02.2020 р. до 17.04.2020 р. на суму 3157,20 грн. в сумі 13,49 грн., з 26.02.2020 р. до 17.04.2020 р. на суму 290,04 грн. в сумі 1,24 грн., з 28.02.2020 р. до 17.04.2020 р. на суму 290,04 грн. в сумі 1,19 грн., з 05.03.2020 р. до 17.04.2020 р. на суму 2088,20 грн. в сумі 7,55 грн.

Судом перевірено розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, та встановлено, що він є арифметично невірним, оскільки суперечить вимогам ст. 253 Цивільного кодексу України.

За розрахунком суду, зробленим з урахуванням п. 6.4 договору та ст. 253 Цивільного кодексу України, 3% річних підлягають стягненню з відповідача частково в сумі 24,45 грн., а саме -

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
290.0414.02.2020 - 17.04.2020643 %1.52
3157.2027.02.2020 - 17.04.2020513 %13.20
290.0427.02.2020 - 17.04.2020513 %1.21
290.0429.02.2020 - 17.04.2020493 %1.16
2088.2006.03.2020 - 17.04.2020433 %7.36
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме - у розмірі 24,45 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудс Делівері".

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Аксьоненка Євгенія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудс Делівері" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 124, кв. 55, код 39819673) 6115 (шість тисяч сто п`ятнадцять) грн. 52 коп. основного боргу, 611 (шістсот одинадцять) грн. 54 коп. штрафу, 134 (сто тридцять чотири) грн. 67 коп. пені, 24 (двадцять чотири) грн. 45 коп. 3% річних, 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн. 11 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складене 15.10.2020 р.

Суддя В.М. Бабкіна