ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" жовтня 2020 р.Справа № 922/2970/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

розглянувши заяву Іноземного підприємства "Малахіт" про відвід судді у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кораллус", м. Харків
до Іноземного підприємства "Малахіт", м. Харків
про визнання права користування майном,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кораллус", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Іноземного підприємства "Малахіт", в якому просить суд визнати за позивачем право користування нежитловими приміщеннями в літ. "У-2", розташованими за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13 на підставі договору суборенди нерухомого майна №У-2/1/2020 від 25.06.2020.

Ухвалою суду від 15.09.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кораллус" залишено без руху. Позивачу встановлений строк протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали суду усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду: підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; докази направлення відповідачу позовної заяви з доданими до неї документами; належним чином засвідчені копії документів, доданих до позовної заяви. Роз`яснено позивачу що в разі усунення недоліків у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст. 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

02.10.2020 до суду від ТОВ "Кораллус" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Відповідно до частини 3 статті 174 ГПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день її первинного подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

07.10.2020 до суду від ІП "Малахіт" надійшла заява про відвід судді Погорелової О.В., в якій заявник просить суд відвести суддю Погорелову О.В. від розгляду позовної заяви ТОВ "Кораллус" до ІП "Малахіт" про визнання права користування орендованим майном та передати справу на розгляд іншому складу суду.

В обґрунтування заяви про відвід заявник вказує на те, що як стало відомо заявнику 14-15 вересня 2020 року біля будівлі господарського суду Харківської області невстановленими особами було проведено масовий захід - несанкціонований мітинг за участю значної кількості людей. В своїх вимогах мітингарі зазначали про беззаконня, маніпулювання автоматизованим розподілом справ між суддями, використання схеми "рулетки" з метою підбору "вірних" суддів, вимагали скасування рішень, прийнятих господарським судом Харківської області, в тому числі ухвали, винесеної суддею Ємельяновою О.О. у справі №1318з-20, звинувачуючи останню в сприянні рейдерському захвату майна ТОВ "Таміра". ІП "Малахіт" вважає, що в діях невстановлених осіб, які діяли явно в інтересах ТОВ "Таміра", вбачається наявність ознак втручання у діяльність суддів щодо здійснення правосуддя, оскільки розповсюджена інформація, яка є відображенням точки зору мітингарів стосовно розгляду судом конкретних справ, послідовно підтверджує цілеспрямованим характер проведеної ними біля будівлі суду масової акції - залякування та тиск з метою отримання результату розгляду справи на користь ТОВ "Таміра". Зазначене є безпосередньою причиною вимушеної недовіри до суду, абсолютної невпевненості в об`єктивності судді Погорелової О.В., та обґрунтовані підозри у її упередженості та зацікавленості у результатах розгляду суду.

Законом України "Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", поширенням на Україну юрисдикції Європейського суду з прав людини, прийняттям Закону України "Про ратифікацію Протоколів № 12 та № 14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", з огляду на приписи ст. 9 Конституції України та ст. 3 ГПК України, господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватись нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону, Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Водночас, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність (ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу.

Згідно ч. ч. 7, 8 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України, питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Відповідно до ст. 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

При цьому, суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Заявником у своїй заяві про відвід судді Погорелової О.В. не наведено жодної з підстав для відводу судді, які містяться у ст.ст. 35, 36 ГПК України та не надано жодного відповідного доказу на підтвердження викладених осбтавин.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи заявника щодо упередженості, необ`єктивності та можливої зацікавленості судді Погорелової О.В.

В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Бочан проти України" від 03 травня 2007 року та "Олександр Волков проти України" від 09 січня 2013 року Європейським судом з прав людини нагадано, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (див., серед багатьох інших джерел, "Булут проти Австрії" (Bulut v. Avstria), рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-И, с. 356, п. 31, та "Томан проти Швейцарії" (Thomann v. Switzerland), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-111, с. 825, п. 30). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Виходячи з вищезазначеного, суд зазначає, що наведені ІП "Малахіт" підстави для відводу судді у справі є необґрунтованими, безпідставними та такими, що ґрунтуються на самих лише припущеннях заявника, а відтак суд визнає заявлений останнім відвід необґрунтованим.

Згідно ч. 3 ст. 39 ГПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Таким чином, оскільки, суд дійшов висновку про необґрунтованість відводу, вирішення питання про відвід судді Погорелової О.В. має бути здійснений суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 цього Кодексу.

Керуючись статтями 35, 36, 38, 39, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відвід судді Погореловій О.В., що був заявлений Іноземним підприємством "Малахіт" у справі 922/2970/20, визнати необґрунтованим.

Заяву Іноземного підприємства "Малахіт" про відвід судді Погорелової О.В. передати на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала підписана 08 жовтня 2020 року.

Суддя О.В. Погорелова