РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.10.2020Справа № 910/9064/20

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛАЙ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК Оріон"

про стягнення заборгованості в розмірі 199 167,71 грн та розірвання договору купівлі-продажу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛАЙ" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК Оріон" (далі - відповідач, Покупець) про стягнення заборгованості в розмірі 199 167,71 грн та розірвання договору купівлі-продажу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача умов укладеного договору купівлі-продажу № 1604 від 16.042020.

Ухвалою суду від 06.07.2020 було відкрите провадження за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

27.07.2020 через відділ діловодства та документообігу від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.04.2020 між ТОВ «АЛАЙ» та ТОВ «ГК «ОРІОН» укладено договір купівлі- продажу № 1604 (далі - договір).

Відповідно пункту 1.1. договору Продавець передає у власність Покупцю на визначених цим договором умовах, а Покупець приймає у власність та оплачує наступний товар: кабельна продукція та продукція охоронно-пожежного призначення.

Згідно з пунктом 2.3. договору оплата товару здійснюється 100% виставленого рахунку- фактури вартості товару, в грошовій одиниці України - гривні у безготівковій формі на банківський рахунок, з урахуванням ПДВ, Продавця не пізніше передостаннього робочого дня звітного періоду (поточного), в якому був відвантажений товар. У випадку не повного розрахунку Покупцем за прийнятий за звітній місяць товар, він передає в цей місяць у власність Продавця товар на несплачену суму. Першого числа місяця який наступає після такого повернення товару, Продавець відвантажує саме цей товар Покупцю.

Станом на 01.05.2020 наявна заборгованість в розмірі 5 715,89 грн, яка була сформована за квітень 2020 року. Дана заборгованість була погашена 28.05.2020 року.

Також станом на 01.06.2020 була сформована заборгованість за травень 2020 року в розмірі 170 666,42 грн.

Вказана сума заборгованості виникла внаслідок поставки позивачем товару, який не був оплачений відповідачем в повному обсязі, зокрема, у період з 04.05.2020 по 28.05.2020.

Оплата була проведена частково, а саме в розмірі 366 000,00 грн - 28.05.2020, 1 255,01 грн - 29.05.2020, 5 819,56 грн - 29.05.2020 та 13 615,00 грн - 29.05.2020.

З метою досудового врегулювання спору 02.06.2020 позивач звернувся до Продавця із листом № 80 щодо сплати заборгованості та розірвання договору.

Листом № б/н від 12.06.2020 ТОВ «ГК ОРІОН» відмовили в задоволені вимоги про сплату заборгованості та розірвання договору.

Так як Відповідач відмовився виконати умови договору та надати дозвіл на розірвання договору, що прямо передбачено договором купівлі-продажу № 1604 від 16.04.2020 ТОВ «АЛАЙ» звернувся із даним позовом до суду, в межах якого також просив суд стягнути з відповідача 28 501,29 грн штрафу.

У своєму відзиві відповідач наголошує на тому, що ним було скероване та направлено повідомлення про повернення товару, однак позивач відмовився від прийняття товару, про що відповідачем був складений акт.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

При цьому, відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом вище зазначено, матеріалами справи підтверджено та сторонами не спростовано, що протягом 04.05.2020-28.05.2020 було поставлено товару на загальну суму 551 540,90 грн, який був оплачений Покупцем в розмірі 386 590,37 грн. Таким чином розмір заборгованості становить 170 666,42 грн.

Частино1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З системного аналізу вказаних норм законодавства та умов укладеного договору, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Беручи до уваги той факт, що товар поставлений, строк оплати товару настав, а відповідач належними та допустимими доказами не спростував доводів Товариства, покладених в основу позову суд дійшов висновку про задоволення вимоги про стягнення 170 666,42 грн.

При цьому суд вважає помилковими твердження відповідача про відсутність підстав оплати товару через намір Покупця повернути його та відмови позивача в його прийнятті.

Такі доводи суду ґрунтуються на тому, що лист від 29.05.2020 на повернення товару був скерований позивачу 11.06.2020 (згідно опису вкладення доданого відповідачем та поштової квитанції № 223), у той час, як умовами пункту 2.3 договору передбачено повернення товару у поточний місяць поставки. Тобто у разі неможливості оплати товару такий товар мав бути повернутий 31 травня.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що у випадку невиконання вимог п. 2.3 Покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 16,7% від вартості товару який не було сплачено в обумовлений строки.

Перевіривши розрахунок заявленого штрафу, суд дійшов висновку про його обґрунтованість та правомірність його нарахування, а отже вимога про стягнення 28 501,29 грн штрафу підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про розірвання укладеного договору суд відзначає наступне.

Відповідно пункту 9.1. договору № 1604 від 16 квітня 2020 даний договір набирає законної сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2020 року.

Пунктом 9.2. договору передбачено, що дія даного договору достроково припиняється тільки за умов здійснення усіх взаєморозрахунків за ним та в наслідок взаємної письмової згоди Сторін про дострокове розірвання даного договору.

ТОВ «АЛАЙ» листом № 80 від 02.06.2020 щодо сплати заборгованості та розірвання договору просило надати згоду на розірвання договору купівлі-продажу № 1604 відповідно до пункту 9.2. договору. У відповідь було отримано лист № б/н від 12.06.2020 від ТОВ «ГК ОРІОН», яким відмовлено в задоволені вимоги про сплату заборгованості та розірвання договору.

Згідно з пунктом 9.3. договору даний договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у випадку невиконання іншою Стороною своїх зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно частини 1 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

З аналізу норм статей 638, 655-657, 689, 691, 692 ЦК України вбачається, що ціна є істотною умовою договору купівлі-продажу, а обов`язок з оплати товару є основним обов`язком покупця. Отже, порушення покупцем обов`язку щодо оплати фактично переданої частки є істотним порушенням договору. Аналогічний правовий висновок підтверджено і постановою Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 923/682/16.

Таким чином, порушення покупцем обов`язку щодо оплати фактично переданого товару є істотним порушенням договору і достатньою підставою для задоволення позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про те, що у позивача виникло право на розірвання спірного договору купівлі-продажу з підстав, зазначених статті 651 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню в цій частині.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛАЙ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК Оріон" про стягнення заборгованості в розмірі 199 167,71 грн та розірвання договору купівлі-продажу - задовольнити повністю .

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК Оріон" (04114, м.Київ, Подільський район, ВУЛИЦЯ ВИШГОРОДСЬКА, будинок 45, квартира 12-27; ідентифікаційний код 23718326) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛАЙ" (03134, м.Київ, Святошинський район ВУЛИЦЯ МИРУ буд. 19-У; ідентифікаційний код 35648326) 170 666,42 грн (сто сімдесят тисяч шістсот шістдесят шість гривень 42 копійки) вартості поставленого товару, 28 501,29 грн (двадцять вісім тисяч п`ятсот одну гривню 29 копійок) штрафу та 5 089,52 грн (п`ять тисяч вісімдесят дев`ять гривень 52 копійки) судового збору.

3. Розірвати договір купівлі-продажу № 1604 від 16.042020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГК Оріон" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛАЙ".

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ