ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" жовтня 2020 р. Справа № 924/744/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Смаровоза М.В., при секретарі судового засідання Желіхівській О.О., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек"

про визнання поруки припиненою

за участю представників:

позивача: Бойко Р.В.;

відповідача 2: Перепелиця О.С. (присутній у режимі відеоконференції до оголошення перерви у засіданні 06.10.2020р.).

У засіданні 06.10.2020р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

До господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок", в якій просить суд: визнати припиненою поруку товариства з обмеженою відповідальністю СК Бужок за договором поруки № 1П/16АФ-15 від 16.03.2015р., який укладений між товариством з обмеженою відповідальністю Серединецьке, товариством з обмеженою відповідальністю Агротек та товариством з обмеженою відповідальністю СК Бужок.

В обґрунтування позовної заяви відзначено, зокрема, що 16.03.2015р. між ТОВ «Агротек» (лізингодавець) та ТОВ «Серединецьке» (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №16АФ-Г5 (основний договір), відповідно до якого ТОВ «Агротек» передає на умовах фінансового лізингу для ТОВ «Серединецьке» майно, а саме: дисплей GS 2630 в кількості 8 штук загальною вартістю 200387,17 євро, що підтверджується додатком 1 до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р. Відповідно до-пункту 4.2. основного договору ТОВ «Серединецьке» зобов`язане сплатити 17,09% авансового платежу від вартості майна, що становить 34236,15 Євро та одноразову комісію згідно пункт 4.3. основного договору, що становить 0,00 євро.

Також, як зазначив позивач, пунктом 10.1. основного договору визначено, що ціна договору становить гривневий еквівалент 228240,96 євро, що за Міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 5197366,20 грн. Крім того, вказано, що підпунктом 10.2.1. основного договору визначено, що платежі, як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане майно становлять гривневий еквівалент 27853,79 євро.

Разом з тим, зазначено, що відповідно до додатку №2 до основного договору платежі вносяться до 20 числа кожного місяця де перший платіж вноситься до 20.04.2015р., а останній платіж 20.05.2016р. Загальна сума, яка підлягає компенсації становить 166151,02 євро, а комісійна винагорода 27853,79 євро.

В подальшому, як стверджує позивач, 16.03.2015р. між ТОВ «Агротек», ТОВ «Серединецьке» та ТОВ «СК Бужок» укладено та підписано договір поруки №1П/16АФ-15, де основною умовою є, що ТОВ «СК Бужок» (поручитель/позивач) солідарно відповідає за виконання ТОВ «Серединецьке» перед ТОВ «Агротек» по основному договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії основного договору (пункт 1.1. договору поруки 1П). Пізніше, 10.04.2015р. між лізингодавцем та лізингоодержувачем складено та підписано акт приймання-передачі, який є додатком №3 до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р., згідно якого лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав дисплей GS 2630 в кількості 8 штук (2014 року випуску, із серійними номерами: PCGU2UF500515, PCGU2UF500424, PCGU2UF500404, PCGU2UF500098, PCGU2UF493643, PCGU2UF493891, PCGU2UF500747, PCGU2UF500336) нa загальну вартість 200387,17 євро або 5074298,58 грн.

Позивач зауважив, що як стало відомо із судових спорів за заявами ТОВ «Агротек» - між ТОВ «Агротек» та ТОВ «Серединецьке» в період з дати укладення договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р. до даного часу укладалися додаткові угоди до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р. Однак, будь-яким чином лізингодавець та лізингоодержувач не повідомив поручителя (ТОВ «СК Бужок») про укладення та підписання додаткової угоди, якою змінено основні умови основного договору, а саме: ціна, графік платежу, відповідальність.

13.07.2016р. між ТОВ «Агротек» та ТОВ «Серединецьке» укладено та підписано додаткову угоду №2 до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р., якою внесені зміни до основного договору, а саме: змінено графік внесення платежів, змінено вартість майна, ціну договору, визначено графік погашення для прострочених платежів, збільшено відповідальність до 365% річних за несвоєчасну сплату лізингових платежів. Також, вказано, що пунктом 1 додаткової угоди №2 пункт 10.1. основного договору викладається в новій редакції, де ціна договору становить гривневий еквівалент 270397,23 євро. Крім того, викладено в новій редакції підпункт 10.2.1. основного договору, де платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане майно становлять гривневий еквівалент 70010,06 євро. При цьому, як вказує позивач, в порівнянні з першою редакцією основного договору ціна договору збільшена на 42156,27 євро, а платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю збільшена на 42156,27 євро.

Пункт 4 додаткової угоди №2 пункт 7.2. основного договору викладено у новій редакції, де відповідальність встановлюється на рівні 365% річних.

Позивач вважає, що додатковою угодою №2 у ТОВ «Серединецьке» підтверджує порушення виконання умов основного договору, з якої вбачається, що зобов`язання за квітень 2015р. по травень 2016р. належним чином не виконувалися. Черговим платежам за цей період визначений інший графік сплати.

30.03.2018р. між ТОВ «Агротек» та ТОВ «Серединецьке» укладено та підписано додаткову угоду №3 до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 11,03.2015р., якою внесені зміни до основного договору, а саме: змінено графік внесення платежів, змінено вартість майна, ціну договору, визначено графік погашення для прострочених платежів.

Також, як зазначив позивач, пунктом 2 додаткової угоди №3 пункт 10.1. основного договору викладається в новій редакції, де ціна договору становить гривневий еквівалент 282745,13 євро. Також викладено в новій редакції підпункт 10.2.1. основного договору, де платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане майно становлять гривневий еквівалент 80048,99 євро.

При цьому, як вказує позивач, в порівнянні з першою редакцією основного договору ціна договору збільшена на 54504,17 євро, а платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю збільшена на 54504,17 євро.

Крім того, як стверджує позивач, додатковою угодою №3 у ТОВ «Серединецьке» підтверджує порушення виконання умов основного договору, з якої вбачається, що зобов`язання за вересень 2015 року по жовтень 2017р. належним чином не виконувалися. Черговим платежам за цей період визначений інший графік сплати.

Проаналізувавши договір поруки №1П/16АФ-15 від 16.03.2015р., який укладений між ТОВ «Агротек», ТОВ «СК Бужок» та ТОВ «Серединецьке», договір фінансового лізингу-№16АФ-15 від 16.03.2015р., який укладений між ТОВ «Агротек» та ТОВ «Серединецьке» та нормативно-правові акти, які регулюють дані відносини, позивач вважає, що порука у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України, в редакції яка діяла на моменту укладення договору поруки, є припиненою.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на практику Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2020р. по справі № 924/482/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №641/9926/15-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі №408/8040/12, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2019р. справа №759/10308/15-ц провадження № 6іН8255св18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018р. у справі № 758/6863/14-ц (провадження № 14-224цс18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі №408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014р. по справі №6-53цс14, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.06.2019р. у справі №554/1566/17, у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014р. у справі № 6-53цс14, постанові Верховного Суду України від 06.09.2017р. у справі № 6-623цс17, у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014р. у справі №6-53цс14, у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017р. у справі №6-623цс17, у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015р. по справі №6-369цс15, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2019р. по справі № 278/1077/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018р. по справі №408/8040712-ц (провадження №14-145цс18), у постанові Великої Палати Верховного Суд від 03.07.2019р. по справі №1519/2-3165/11, у постанові Великої Палати Верховного Суд від 19.06.2019р. по справі №523/8249/14-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.11.2019р. у справі №2-1052/11, позивач просить позов задовольнити.

17.07.2020р. позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої звертає увагу суду, що термін пред`явлення вимоги не є строком дії договору поруки, а є суб`єктивним правом лізингодавця звернутися до поручителя щодо виконання умов договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р. із врахуванням додаткової угоди №2 від 13.07.2016р. до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р., ТОВ «Серединецьке», що базується на практиці розгляду аналогічних справ Верховним Судом в т.ч. і на постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №641/9926/15-ц.

Сплата лізингових платежів за договором фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р. відповідно до додатку 2 передбачалася у строки визначені графіком внесення лізингових платежів щомісячно (до 20 числа кожного місяця у період з 20.04.2015р. по 20.10.2017р.).

При цьому, зазначено, що у додатковій угоді №2 від 13.07.2016р. до договору фінансового лізингу № 16АФ-15 від 16.03.2015р. сторони визначили, що у лізингоодержувача існує прострочення сплати лізингових платежів за квітень 2015р. - травень 2016р. і додатково визначають сплату у строк до 20.09.2016р., до 20.08.2017р. та 20.10.2017р. Пунктом 5.3.1 Договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р. сторони визначили, що лізингодавець має право відмовитися від договору та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж: частково або у повному обсязі та прострочення становить більше 30 календарних днів.

Підпунктом 8.1.1. договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р. сторони визначили, що договір може бути розірваний в однобічному порядку з ініціативи лізингодавця, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленому в цьому договорі (на підставі письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору). В цьому випадку договір вважається розірваним з моменту отримання лізингоодержувачем письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору.

Крім того, позивач звертає увагу суду на той факт, що умови договору поруки про те, що поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абз.3 ч.3 ст.202 ЦК України та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання з поручителем у належній формі.

Зазначене підтверджує факт необхідності узгодження з поручителем (ТОВ «СК Бужок») внесення змін до договору фінансового лізингу, якими збільшено його обсяг відповідальності.

Отже, з огляду на правові позиції, а саме у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15.06.2020р. по справі № 138/240/16-ц, позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020р. по справі №910/23028/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. по справі №910/13109/18 строк пред`явлення вимоги лізингодавця до поручителя (ТОВ «СК Бужок») має обчислюватися з 20.04.2015р. Такий висновок, вважає позивач, випливає з того, що у додаткові угоді №2 від 13.07.2016р. до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2016р. (яка складена та підписана лізингодавцем та лізингоодержувачем) сторони зафіксували не виконання зобов`язання сплати лізингових платежів за квітень 2015р.

У відзиві на позов, поданому 08.07.2020р. представник відповідача вказує таке. На думку позивача, його порука за спірним договором припинилась 21.05.2018р. на підставі другого речення пункту 4 статті 559 Цивільного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент укладення договору), оскільки ТОВ «Агротек» не пред`явило до нього вимоги протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання по договору фінансового лізингу № 16АФ-15 від 16.03.2015р. Однак, відповідач, із даною позицією позивача ТОВ "Агротек" в повному обсязі не погоджується з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 16АФ-15, відповідно до п. 1.1. якого сторони передбачили, що відповідно до умов цього договору лізингодавець зобов`язується передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу (майно), а лізингоодержувач зобов`язаний прийняти майно та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Відповідно до п. 11.1. договору строк дії договору з 16.03.2015р. по 20.05.2016p., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного договору.

Також, як вказує відповідач, відповідно до графіку внесення лізингових платежів (додаток № 2 до договору фінансового лізингу № 16АФ-15 від 16.03.2015р.) загальна сума лізингових періодичних платежів складає 194004,81 євро за період з 20.04.2015р. по 20.05.2016р.

Крім того, зазначено, що 16.03.2015р. між ТОВ «Агротек» (лізингодавець), ТОВ «СК Бужок» (поручитель) та ТОВ «Серединецьке» (лізингоодержувач) укладено договір поруки №1П/16АФ-15, предметом якого є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.3015 року (основний договір).

Відповідач також звертає увагу на те, що сторони при укладенні договору поруки1П/16АФ-15 від 16.03.2015р. були вільні у визначенні умов договору, на свій розсуд прийняли даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши вказаний договір, а тому всі його умови з моменту укладення стали однаково обов`язковими для виконання сторонами.

У подальшому, 13.07.2016р. сторонами договору лізингу укладено додаткову угоду №2 до договору лізингу, якою збільшено ціну договору, а також визначено інший графік платежів до 20.10.2017р. Крім того, у додатковій угоді №2 продовжено строк дії договору лізингу до 20.12.2017р. включно.

30.03.2018р. сторони договору лізингу уклали додаткову угоду №3 до договору лізингу, якою збільшено ціну договору та визначено інший графік платежів до 20.06.2019р. Разом з тим, у додатковій угоді №3 продовжено строк дії договору лізингу до 20.06.2019р. включно.

Пунктом 6 вказаних додаткових угод встановлено, що вони вступають в силу з моменту їх підписання сторонами, є невід`ємною частиною договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р., і діють до закінчення його строку дії.

Однак, пунктом 6.3. договору поруки № 1П/16АФ-15 від 16.03.2015р. сторони погодили, що у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою відповідальність поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім).

Таким чином, попри укладення вказаних вище додаткових угод обсяг відповідальності ТОВ «СК Бужок» залишився без змін, а саме: в частині зобов`язань відповідача 1 перед відповідачем 2, що випливає із договору фінансового лізингу від 16.03.2015р. №16АФ-15 у межах первісного графіку внесення лізингових платежів (додаток № 2).

Разом з тим, як вказує відповідач, відповідно до п. 6.2. договору поруки №1П/16АФ-15 від 16.03.2015р. він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту припинення забезпеченого нею зобов`язання. Також порука припиняється, якщо лізингодавець в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже сторони у договорі поруки за взаємною згодою передбачили інший строк для пред`явлення вимоги до поручителя, ніж той, який існував у редакції статті 559 ЦК України станом на момент укладення договору поруки, що не суперечить законодавству.

Враховуючи викладене, відповідач зазначив, що умовами договору поруки № 1П/16АФ-15 від 16.03.2015р. сторони без заперечень та зауважень, в добровільному порядку узгодили, що лізингодавець вправі пред`явити вимогу поручителю протягом 3 років з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (згідно першого речення частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України), а не протягом шести місяців (згідно другого речення частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України).

Так, відповідач звертає увагу на те, що договором фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р. лізингодавець та лізингоодержувач погодили викласти графік внесення лізингових платежів (додаток № 2), згідно якого дата останнього періодичного платежу припадає на 20.05.2016р.

Отже, як стверджує відповідач, сторони договору фінансового лізингу встановили, зокрема, строк виконання позичальником окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі даного договору.

Враховуючи те, що сторонами у договорі поруки визначено трирічний строк для пред`явлення вимоги до поручителя за простроченими зобов`язаннями лізингоодержувача по кожному із періодичних платежів, вказаний строк по останньому платежу згідно первісного графіку внесення лізингових платежів (додаток № 2) по договору №16АФ-15 від 16.03.2015р. спливає 20.05.2019р., вважає відповідач.

У зв`язку із цим ТОВ "АГРОТЕК" наголошує на тому, що враховуючи терміни сплати по первісному графіку внесення лізингових платежів по договору №16АФ-15 від 16.03.2015р., порука позивача за зобов`язаннями відповідача 1 перед відповідачем 2, що випливає із договору фінансового лізингу від 16.03.2015 року №16АФ-15, не є припиненою.

Вказане підтверджується тим, що 05.02.2019р. ТОВ «Агротек» звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, зокрема до ТОВ «СК Бужок» на підставі договору поруки №1П/16АФ-15 від 16.03.2015р. (справа № 904/421/19).

Також, як зауважив відповідач, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2019р. відкрито провадження у справі № 904/421/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕК" до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АРМАДА ЛТД", товариства з обмеженою відповідальністю "Євразія-Сервіс", Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" про солідарне стягнення 6155705,97 грн.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що ТОВ «Агротек» звернулося у межах трирічного строку, встановленого пунктом 6.2 договору поруки №1П/16АФ-15 від 16.03.2015р., до поручителя (ТОВ «СК Бужок») за простроченими зобов`язаннями лізингоодержувача (ТОВ «Серединецьке») по договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р.

Крім того, ТОВ «Агротек» зазначає про те, що практика Верховного Суду, на яку позивач посилається у своєму позові, не може братися судом до уваги, оскільки у тих справах строк дії поруки «до повного виконання зобов`язань за основним договором» (або ж «до настання певних обставин») не відповідає визначенню строку, узгодженого в п. 6.2. спірного договору поруки.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на практику Верховного Суду, викладену у постановах Верховного Суду України від 17.09.2014р. по справі № 6-6цс14, від 03.02.2016р. по справі № 6-18цс16, від 29.06.2016р. по справі № 6-272цс16, від 14.06.2017р. по справі № 644/6558/15-ц, від 22.08.2018р. по справі № 2-1169/11, від 21.02.2018р. по справі № 668/5023/15-ц, від 14.11.2018р. по справі № 757/6407/14-ц, від 23.05.2019р. у справі № 913/320/18, від 15.07.2019р. по справі № 711/191/14-ц, від 24.07.2019р. по справі № 285/3340/15-ц, від 19.08.2019р. по справі № 308/3908/14-ц, від 06.02.2020р. по справі № 924/482/19, від 06.02.2020р. по справі № 924/482/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. по справі № 3-1169/11, відповідач просить суд у позові відмовити.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

16.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Агротек» (лізингодавцем) та товариством з обмеженою відповідальністю «Серединецьке» (лізингоодержувачем) укладено договір фінансового лізингу № 16АФ-15 (далі договір), відповідно до умов якого лізингодавець зобов`язується передній на умовах фінансового і лізингу у платне користування предмет лізингу (майно), а лізингоодержувач зобов`язаний прийняти майно га зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в додатку № 1 «Специфікація» (п. 1.1 договору)

Згідно із п. 1.2. договору строк користування не може бути менше одного року.

Як передбачено п. 2.1. договору вартість майна становить гривневий еквівалент 200387,17 євро, що розраховується за курсом продажу євро, встановленим у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг", сформованим на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті укладання цього договору, та на дату укладання цього договору становить 4583038,40 грн.

Вартість майна у гривні підлягає перерахунку за Міжбанківським курсом на дату, що передує даті підписання акту приймання-передачі майна, відповідно до умов п. 2.1.1 договору.

Відповідно до п. 4.1. договору всі платежі за договором здійснюються в національній валюті України відповідно до умов цього договору та додатку № 2 «Графік внесення лізингових платежів» до договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі.

Розділом 5 договору визначені права та обов`язки сторін, де в п. 5.3. вказано, що лізингодавець має право, зокрема: відмовитись від договору та вимагати повернення майна від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення оплати становить більше 30 календарних днів. Вилучення майна у лізингоодержувача не звільняє останнього від обов`язку сплати всіх несплачених до дати вилучення майна лізингових платежів, передбачених договором в тому числі несплаченої суми штрафних санкцій.

Розділом 7 договору визначені умови відповідальності сторін, де в п. 7.2. договору передбачено, що у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати трьохсот шістдесяти п`яти процентів річних, від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 от. 625 ЦК України).

Згідно із п. 8.1. договору договір може бути розірваний в однобічному порядку з ініціативи лізингодавця: якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі (на підставі письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору). В цьому випадку договір вважається розірваним з моменту отримання лізингоодержувачем письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору.

Пунктом 10.1. договору визначено, що ціна договору становить гривневий еквівалент 228240,96 євро, що за Міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 5197366,20 грн.

Підпунктом 10.2.1. основного договору визначено, що платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане майно становлять гривневий еквівалент 27853,79 євро.

Строк дії договору з 16.03.2015р. по 20.05.2016p., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами чах зобов`язань за цим договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного договору (11.1.).

Всі повідомлення за договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, врученні особисто або кур`єрською службою (кур`єром), за зазначеними адресами сторін. Датою отримання повідомлень, відправлених рекомендованим листом, буде вважатися дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача про: 1) вручення рекомендованого листа; або 2) відмову адресата від одержання рекомендованого листа; або 3) не проживання/незнаходження адресата за зазначеною адресою; або 4) закінчення терміну зберігання рекомендованого листа. Датою отримання повідомлень, вручених особисто або відправлених кур`єрською службою (кур`єром), буде вважатися дата їх вручення іншій стороні за договором (п. 12.5.).

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Відповідно до додатку № 1 до договору фінансового лізингу «Специфікація майна» вартість всього майна складає 200387,17 євро.

Відповідно до додатку №2 до договору фінансового лізингу платежі вносяться до 20 числа кожного місяця, де перший платіж вноситься до 20.04.2015р., а останній платіж 20.05.2016р. Загальна сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу становить 166151,02 євро, а платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно становить 27853,79 євро.

10.04.2015р. між лізингодавцем та лізингоодержувачем складено та підписано акт приймання-передачі, який є додатком №3 до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р., згідно якого лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав:дисплей GS 2630, в кількості 8 штук (2014 року випуску, із серійними номерами: PCGU2UF500515, PCGU2UF500424, PCGU2UF500404, PCGU2UF500098, PCGU2UF493643, PCGU2UF493891, PCGU2UF500747, PCGU2UF500336) загальною вартістю 200387,17 євро або 5074298,58 грн.

13.07.2016р. між ТОВ «Агротек» та ТОВ «Серединецьке» укладено та підписано додаткову угоду №2 до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р., якою внесені зміни до основного договору, а саме: змінено графік внесення платежів, змінено вартість майна, ціну договору, визначено графік погашення для прострочених платежів, збільшено відповідальність до 365% річних за несвоєчасну сплату лізингових платежів.

Згідно із п.1 додаткової угоди № 2 сторони дійшли згоди внести зміни до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р., виклавши п. 10.2.1, 10.1. та Графік внесення лізингових платежів (додаток № 2) у наступній редакції:

1.1. П. 10.2.1 викласти в наступній редакції: «Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно становлять гривневий еквівалент 70010,06 євро, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становлять 1594227,08 грн. Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку відповідно до п. 3.5.2 договору».

1.2. П. 10.1 викласти в наступній редакції; «Ціна договору становить гривневий еквівалент 270397,23 євро, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 6157323,48 грн., у тому числі ПДВ 750516,07 грн.

1.3. Викласти графік внесення лізингових платежів (додаток № 2) у редакції, визначеній у додатковій угоді № 2.

30.03.2018р. між ТОВ «Агротек» та ТОВ «Серединецьке» укладено та підписано додаткову угоду №3 до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р., якою внесені зміни до основного договору, а саме: змінено графік внесення платежів, змінено вартість майна, ціну договору, визначено графік погашення для прострочених платежів.

Пунктом 1 додаткової угоди №3 визначено, що станом на 30.03.2018р. сторони зафіксували, що зобов`язання (в тому числі прострочене) лізингоодержувача перед лізингодавцем в еквіваленті до євро становить 164556,57, в тому числі сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ 120502,82 євро, платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ в сумі 44053,75 євро.

Згідно із п. 2 додаткової угоди №3 сторони дійшли згоди внести зміни до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р., виклавши п. 10.2.1, 10.1, та Графік внесення лізингових платежів (додаток M№ 2) у наступній редакції: 1.1. П. 10.2.1 викласти в наступній редакції: «Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно становлять гривневий еквівалент 80048,99 євро, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становлять 1822 827,57 грн. Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку у відповідності до п. 3.5.2 договору».

1.2. П. 10.1 викласти в наступній редакції: «Ціна Договору становить гривневий еквівалент 282745,13 євро, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 6438 502,45 грн., у тому числі ПДВ 760516,07 грн.»

1.3. Викласти графік внесення лізингових платежів (додаток № 2) у редакції, наведеній у додатковій угоді № 3. Відтак, визначено інший графік платежів до 20.06.2019р. Разом з тим, у додатковій угоді №3 продовжено строк дії договору лізингу до 20.06.2019р. включно.

16.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Агротек» (лізингодавцем), товариством з обмеженою відповідальністю «СК Бужок» (поручителем), товариством з обмеженою відповідальністю «Серединецьке» (лізингоодержувачем) укладено договір поруки № 1П/16АФ-15 (далі договір), предметом якого є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу № 16АФ-18 під 16.03.2015p., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р. (п. 1.1. договору).

Згідно із п. 1.2. договору сторони договору встановлюють, що зобов`язання поручителя перед лізингодавцом є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та основним договором не потребують.

Як передбачено п. 1.3. договору поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом основного договору та обсягом зобов`язань лізингоодержувача за основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має. Для внесення будь-яких змін та доповнень до основного договору лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителями внесення таких змін.

Відповідно до п. 6.2. договору сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобов`язання. Також порука припиняється, якщо лізингодавець в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя (п. 4 ст. 559 ЦК України).

Згідно із п. 6.3. договору сторони договору встановлюють, що у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім).

Договір скріплений підписами та печатками сторін.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За приписами п. 1 ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 11 та ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобов`язання боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, тобто сплати боргу. Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як встановлено судом, 16.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 16АФ-15, відповідно до п. 1.1. якого сторони передбачили, що відповідно до умов цього договору лізингодавець зобов`язується передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу (майно), а лізингоодержувач зобов`язаний прийняти майно та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. У подальшому, 13.07.2016р. сторонами договору лізингу укладено додаткову угоду №2 до договору лізингу, якою збільшено ціну договору, а також визначено інший графік платежів до 20.10.2017р. Крім того, у додатковій угоді №2 продовжено строк дії договору лізингу до 20.12.2017р. включно. 30.03.2018р. сторони договору лізингу уклали додаткову угоду №3 до договору лізингу, якою збільшено ціну договору та визначено інший графік платежів до 20.06.2019р. Разом з тим, у додатковій угоді №3 продовжено строк дії договору лізингу до 20.06.2019р. включно.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою. Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Судом з`ясовано, що 16.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Агротек» (лізингодавцем), товариством з обмеженою відповідальністю «СК Бужок» (поручителем), товариством з обмеженою відповідальністю «Серединецьке» (лізингоодержувачем) укладено договір поруки № 1П/16АФ-15 (далі договір), предметом якого є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу № 16АФ-18 під 16.03.2015p., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015р. (п. 1.1. договору).

Як зазначено в ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Частинами 1, 2 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 статті 543 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Разом з тим, позивач стверджує, що порука СК "Бужок" по договору поруки від 16.03.2015р. є припиненою, посилаючись, зокрема на положення ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла станом на момент укладення договору поруки).

Відповідно до статті 559 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору поруки від 16.03.2015р.) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч.1). Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч.4).

Як стверджує позивач, підставою для припинення договору поруки від 16.03.2015р. є зміна основного зобов`язання без його згоди внаслідок укладення додаткових угод.

За змістом статті 559 ЦК України підставою припинення поруки є не сама зміна зобов`язання без згоди поручителя, а та зміна зобов`язання без згоди поручителя, яка має наслідком збільшення обсягу його відповідальності. Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно з частиною1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Свобода договору віднесена до загальних засад цивільного законодавства (стаття 3 Цивільного кодексу України). Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Пунктом 6.3. Договору поруки встановлено, що у тому разі, якщо без згоди Поручителя до Основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності Поручителя, обсяг відповідальності Поручителя залишається без змін (попереднім).

Відтак, враховуючи умови п.6.3 договору поруки від 16.03.2015р., приписи ст.553 ЦК України щодо можливості забезпечення порукою виконання зобов`язання частково, суд приходить до висновку, що під час укладення договору поруки від 16.03.2015р. сторони погодили, що разі внесення змін до договору фінансового лізингу без згоди поручителя, виконання зобов`язання забезпечується порукою лише в частині, визначеній на моменту укладення договору поруки, тобто у розмірі зобов`язань Лізингоодержувача перед Лізингодавцем в редакції договору фінансового лізингу станом на 16.03.2015р., і, відповідно, укладення додаткових угод до договору фінансового лізингу, якими збільшується розмір зобов`язань Лізингоодержувача перед Лізингодавцем не призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя СК "Бужок" за договором поруки від 16.03.2015р.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом частини третьої статті 651 ЦК України договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину. Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства. За правилами, передбаченими абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Під час укладення договору сторонами визначено, що обсяг відповідальності поручителя, навіть у разі зміни розміру основного зобов`язання, залишається незмінним.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність умов, визначених ч.1 ст.559 ЦК України, для припинення поруки за договором поруки №1П/16АФ-15 від 16.03.2015р., а саме відсутність збільшення обсягу відповідальності Поручителя перед Лізингодавцем.

Стосовно посилань позивача на те, що приписи частини першої статті 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя, судом враховується, що внесення змін до розміру основного зобов`язання, не призводить до внесення змін в договір поруки саме з огляду на домовленість сторін договору поруки, відображену у п.6.3 договору.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що вказані посилання позивача спростовуються встановленими під час розгляду справи обставинами.

Таким чином, порука СК "Бужок" за договором поруки №1П/16АФ-15 від 16.03.2015р. не є припиненою на підставі ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України. При цьому, судом не застосовується правовий висновок Великої Палати Верховного суду, висловлений у постанові по справі №910/13109/18 від 26.05.2020р., оскільки спірні правовідносини не є подібними, адже за договором поруки №1П/16АФ-15 від 16.03.2015р., який є предметом дослідження у справі № 924/744/20, не відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Стосовно позовних вимог про визнання поруки припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України судом враховується правовий висновок Верховного Суду у справі №924/482/19 (постанова від 06.02.2020р.). Зокрема, судом встановлено, що сторонами в подібному за змістом договорі поруки (п.6.2) передбачено, що порука припиняється, якщо лізингодавець в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя (п.4 ст.559 ЦК України). Отже, суд вважає, що строк дії договору поруки встановлений сторонами з огляду на положення ст.6 ЦК України. І сторони за взаємною згодою встановили лише одну умову при якій договір поруки може бути припиненим. У такому випадку суд вважає, що вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-6цс14 від 17.09.2014 року). Оскільки, як зазначалося вище, сторонами у договорі визначено строк дії поруки тривалістю у три роки, то саме такий строк для припинення дії поруки і підлягає застосуванню в даному випадку. Судом встановлено, що лізингодавець пред`явив вимогу до поручителя в межах встановленого договором трирічного терміну. При таких обставинах суд під час розгляду справи № 924/482/19 дійшов висновку, що порука, встановлена договором, не є припиненою.

Зважаючи на викладені обставини, враховуючи, що сторони у договорі поруки №1П/16АФ-15 від 16.03.2015р. за взаємною згодою передбачили інший строк для пред`явлення вимоги до поручителя, ніж той, який існував у редакції статті 559 ЦК України станом на момент укладення договору поруки, що не суперечить законодавству, суд констатує, що відсутні підстави вважати припиненою поруку СК "Бужок" за договором поруки №1П/16АФ-15 від 16.03.2015р. на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, тому в позові слід відмовити з огляду на його безпідставність.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у вигляді сплаченого при поданні позову судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 16.10.2020р.

Суддя М.В. Смаровоз