ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Справа № 918/159/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення господарського суду Рівненської області від 26 травня 2020 року у справі №918/159/20 (суддя - В.Г. Торчинюк)

за позовом управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради

до товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення штрафних санкцій в сумі 149 493 грн 76 коп.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Рівненської міської ради (надалі - Позивач) звернулось в Господарський суд Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» (надалі -Відповідач) про стягнення з Відповідача пені за несвоєчасне перерахування орендної плати в розмірі 147281 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем умов договорів оренди укладеними між Позивачем та Відповідачем, в результаті невчасного розрахунку за орендоване майно, Позивач покликаючись на умови договорів та норми чинного законодавства, нарахував Відповідачу штрафні санкції на підставі статті 233 Господарського кодексу України та просить суд задоволити позов.

17 березня 2020 року на адресу суду від Позивача надійшла заява, в якій останній просить суд збільшити розмір позовних вимог та стягнути з Відповідача на свою користь 149 493 грн 76 коп., заяву обґрунтовано тим, що Відповідач неналежним чином виконав зобов`язання за спірними договорами за січень 2020 року, відтак Позивач скористався своїм правом та нарахував пеню за договорами за січень 2020 року. Розглянувши заяву Позивача про збільшення позовних вимог, суд першої інстанції прийняв її до провадження.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 26 травня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 149493 грн 76 коп. пені.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що Позивач нарахував для Відповідача пеню, передбачену договорами та нормами Законів, зокрема, за період з 1 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року в розмірі 147 281 грн, з яких пеня за договором оренди споруд (передавальних пристроїв) складає 94 513 грн 48 коп. та пеня за договором оренди будівель котелень, теплопунктів - 52 767 грн 52 коп.. Перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені за договорами, суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що Позивач надав арифметично вірний розрахунок, із зазначенням вірних періодів та сум, на які такий розрахунок здійснювався. Відтак, місцевий господарський суд в своєму рішенні зазначив, що позов щодо стягнення з Відповідача пені за несвоєчасне перерахування орендної плати в розмірі 149 493 грн 76 коп. за період квітня 2019 року по січень 2020 року за договорами оренди споруд (передавальних пристроїв) та за договором оренди будівель котелень, теплопунктів є підставним та обгрунтованим. Що ж стосується заяви Відповідача про зменшення розміру пені, то місцевий господарський суд в своєму рішенні зазначив про те, що Відповідач, у свою чергу, не надав суду доказів, які б підтверджували наявність підстав, які передбачені нормами матеріального права для зменшення розміру пені судом, зокрема, доказів збитковості, відомостей щодо станів рахунків, тощо, відповідно у суду відсутні підстави для задоволення відповідного прохання Відповідача про зменшення розміру пені.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 152-157), в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач, зокрема виходив з того, що рішення місцевого господарського суду є необґрунтованим, таким, що прийнято не відповідно до обставин та матеріалів справи. Як зазначає Відповідач, Позивачем протиправно включено до розрахункового періоду день фактичної сплати суми заборгованості, який не може включатися до розрахункового періоду пені. Також, Відповідач зауважив, що Позивачем порушено вимоги частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, а саме розрахування пені здійснено поза межами шестимісячного строку її нарахування. Окрім того, Відповідач в апеляційній скарзі зазначив щодо можливості зменшення розміру пені, мотивуючи це відсутністю можливості в повному обсязі Відповідачем розпоряджатися коштами, які надходять на рахунки Відповідача, та систематичною несплатою населенням для Відповідача за отримані послуги.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17 серпня 2020 року справу №918/159/20 було прийнято до провадження суду в складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., судді Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б.. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача та запропоновано Позивачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Відповідачу.

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив від Позивача, в котрому Позивач, заперечив проти доводів апеляційної скарги Відповідача та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, Позивач зазначив, що даний розрахунок проведено відповідно до умов Договорів та вимог діючого законодавства України, що ж стосується зменшення розміру пені, то Відповідачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів які надають право для суду зменшувати розмір штрафних санкцій.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.

Суд констатує, що дана справа № 918/159/20 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з 1 січня 2020року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 2102 грн. Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 210200 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 17 серпня 2020 року було повідомлено сторін про те, що розгляд справи №918/159/20 буде проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 16 жовтня 2020 року включно.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

При цьому, суд виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2013 року між Позивачем (Орендодавець), Комунальним підприємством "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради (Балансоутримувач) та Відповідачем (Орендар) було укладено договір оренди, відповідно до якого в орендне користування Відповідачу передано споруди (передавальні пристрої) для розміщення підприємства житлово-комунальної галузі, що надає комунальні послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання (надалі - Договір оренди споруди; а.с. 6-9).

За умовами пункту 3.1 Договору орендни споруди, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна (затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року №786 (із змінами)), Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є власністю територіальної громади міста Рівного, затвердженої рішенням Рівненської міської ради від 6 жовтня 2009 №2884, рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10 березня 2009 №35 "Про затвердження орендних ставок за використання нерухомого майна, що є власністю територіальної громади м. Рівного" та за результатами конкурсу і становить за базовий місяць розрахунку - серпень 2013 року 68494 грн 76 коп. на місяць (без ПДВ).

У відповідності до пункту 3.4 Договору оренди споруди, орендна плата щомісячно підлягає коригуванню на індекс інфляції, який визначається Міністерством статистики України. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на попередній місяць.

Відповідно до пункту 3.3 Договору оренди споруди, Відповідач зобов`язався сплачувати орендну плату до двадцятого числа поточного місяця на підставі виставлених Позивачем відповідних рахунків.

Як визначено пунктом 6.4 Договору оренди споруди, до обов`язків Відповідача також належить вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

За умовами пункту 10.5 Договору оренди споруди, у випадку несвоєчасної сплати орендних платежів Відповідач сплачує на користь Позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочки. Несвоєчасною сплатою є непроведення оплати з боку Відповідача з першого числа (включно) місяця, наступного за звітним.

У відповідності до пункту 10.6 Договору оренди споруди, пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язань Відповідачем щодо здійснення орендної плати.

Окрім того, згідно з договором оренди будівель котелень, теплопунктів який укладено 29 жовтня 2009 року між Позивачем та Відповідачем (із змінами від 28 грудня 2009 року, 15 лютого 2010 року, 19 жовтня 2011 року, 29 листопада 2011 року, 23 лютого 2018 року; надалі - Договір; а.с. 12-23), в орендне користування Відповідачу передано будівлі котелень, теплопунктів для розміщення підприємства житлово-комунальної галузі, що надає комунальні послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання.

За умовами пункту 3.1 Договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року №786 (із змінами), Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є власністю територіальної громади міста Рівного, затвердженої рішенням Рівненської міської ради від 6 жовтня 2009 №2884, рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10 березня 2009 №35 "Про затвердження орендних ставок за використання нерухомого майна, що є власністю територіальної громади м. Рівного" та за результатами конкурсу і становить за базовий місяць розрахунку - жовтень 2009 року в сумі 43768 грн 96 коп. на місяць (без ПДВ).

Пунктом 3.4 Договору визначено, що орендна плата щомісячно підлягає коригуванню на індекс інфляції, який визначається Міністерством статистики України.

Відповідно до пункту 3.3 Договору, Відповідач зобов`язався сплачувати орендну плату до двадцятого числа поточного місяця на підставі виставлених Позивачем відповідних рахунків. До обов`язків Відповідача також належить вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

У відповідності до пункту 10.1 Договору, зобов`язання за даним договором повинні виконуватися належним чином відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства. За недотримання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно з пунктом 10.5 Договору: Відповідач, у випадку несвоєчасної сплати орендних платежів за даним Договором, сплачує на користь Позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочки; несвоєчасною сплатою є непроведення оплати з боку Відповідача з першого числа (включно) місяця, наступного за звітним; пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язань Відповідачем щодо здійснення орендної плати.

Позивачем на підтвердження виконання умов Договорів, а саме пункту 3.3 Договору оренди споруд, виставлялися для Відповідача відповідні рахунки щодо нарахування орендної плати за користування спорудами та майном із зазначенням відповідної суми (а.с. 105-114).

Окрім того, Позивачем в підтвердженням своїх позовних вимог щодо несвоєчасного проведення Відповідачем розрахунків по Договорах, було долучено до матеріалів справи копії виписки по рахунку Позивача за спірний період (а.с. 40-48).

У зв`язку із неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за Договорами, Позивач 8 листопада 2019 року направив на адресу Відповідача претензію за вих.№ 1502-08 про сплату орендної плати та пені за несвоєчасне перерахування орендної плати за користування спорудами (передавальними пристроями) на загальну суму 942 987 грн 09 коп. (а.с. 27).

У відповіді на претензію Позивача від 8 листопада 2019 року вих№03-05/3257/3260 Відповідач своїм листом від 27 листопада 2019 року повідомив про причини несплати орендної плати, зокрема зазначено про тяжкий фінансовий стан, у зв`язку із не оплатою населенням отриманих послуг, висловлено прохання не стягувати пеню, яка станом на 01 листопада 2019 року складала 1262 грн 60 коп. (а.с. 30)

Окрім того, Позивачем 08 листопада 2019 року направлено на адресу Відповідача претензію за вих.№1501-08 про сплату орендної плати та пені за несвоєчасне перерахування орендної плати за користування будівлями котелень, теплопунктів в розмірі 559 088 грн 45 коп. (а.с. 31-32).

У відповіді на претензію від 27 листопада 2019 року вих № 03-05/3238/3241 Відповідач повідомив про причини несплати орендної плати, зокрема щодо неоплати населенням за отримані послуги (а.с. 33-34).

З урахуванням наведених вище обставин справи, Позивач покликаючись на неналежне виконання Відповідачем умов Договорів оренди майна, в частині повного розрахунку та у визначені строки, звернувся до суду за захистом, порушеного на його думку права, з позовом до про стягнення пені.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 3 статті 3, статтею 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу дії статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як передбачено статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 149 493 грн 76 коп. за період з квітня 2019 року по січень 2020 року, слід зазначити наступне.

Відповідач обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу покликається на неправильне визначення Позивачем спірних періодів, а саме щодо включення у розрахунок Позивача дня фактичної сплати суми заборгованості та нарахування пені з порушенням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, а саме після шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами пункту 10.5 Договору оренди споруди, у випадку несвоєчасної сплати орендних платежів Відповідач сплачує на користь Позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочки. Несвоєчасною сплатою є непроведення оплати з боку Відповідача з першого числа (включно) місяця, наступного за звітним.

У відповідності до пункту 10.6 Договору оренди споруди, пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язань Відповідачем щодо здійснення орендної плати.

Згідно з пунктом 10.5 Договору: Відповідач, у випадку несвоєчасної сплати орендних платежів за даним Договором, сплачує на користь Позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочки; несвоєчасною сплатою є непроведення оплати з боку Відповідача з першого числа (включно) місяця, наступного за звітним; пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язань Відповідачем щодо здійснення орендної плати.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу дії частини 4 статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статі 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). (Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року в справі № 922/3782/17)

В той же час, зважаючи на заперечення Відповідача наведені в апеляційній скарзі (котрі дублюють його позицію зазначену у відзиві на позовну заяву) щодо невірного розрахунку пені, а саме щодо включенням в розрахунок Позивача днів в які було здійснено оплати та перевищенням строку нарахування пені, Відповідачем не було долучено до матеріалів справи будь-якого контррозрахунку.

Водночас, колегія суддів, дослідивши заявлений Позивачем розрахунок пені (а.с. 137-138), за визначений Позивачем період нарахування, констатує, що Позивачем неправильно визначено періоди розрахунку пені, базу її нарахування та невірно обрану методику розрахунку, що й стало підставою невірного визначення облікової ставки НБУ, і як наслідок невірного розміру пені.

Відповідно, колегія суддів здійснивши свій розрахунок пені в період визначений Позивачем у позовній заяві за допомогою інтерпритованого в систему «Ліга Закон» Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, зазначає, що сума пені за Договором оренди споруд складає 97633 грн 30 коп. (розрахунок додається), а згідно розрахунку Позивача - 94 617 грн 78 коп..

Що ж стосується пені за Договором оренди будівель, то розмір пені визначений колегією суддів складає 58 093 грн 23 коп. (розрахунок додається), а згідно розрахунку Позивача він складає 50 617 грн 81 коп. (а.с. 138).

відтак, виносячи рішення по даній справі суд враховує вищевстановлене (що заявлена до стягнення сума пені є меншою, ніж те, що згідно розрахунку суду підлягали до стягнення в спірний період), та відповідно констатує, що судове рішення апеляційного господарського суду є обмеженим сумою позовних вимог.

В той же час, колегія суддів констатує, що дослідивши розрахунок пені вбачається, що Позивач вірно визначив кількість днів прострочення, дане свідчить про те, що день сплати суми заборгованості не був включений до розрахункового періоду пені, дане повністю нівелює твердження Відповідача, наведені в апеляційній скарзі щодо включення дня фактичної сплати суми заборгованості в розрахунок Позивача.

Окрім того, Позивачем було здійснено розрахунок пені саме в межах частини 6 статті 232 Господарського процесуального кодексу України, що вбачається з розрахунку Позивача (а.с. 137-138) адже нарахування пені здійснювалося по кожному розрахунковому періоду окремо, у відповідності до пунктів 10.5 Договору (з першого числа місяця наступного за звітним в якому мала б бути здійснена оплата, з врахуванням проведених оплат) в межах шестимісячного терміну.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку правильності нарахування пені описану вище зазначає, що розмір цих вимог, навіть з урахуванням вірної кількості днів, значно перевищує розмір заявлений до стягнення Позивачем в його розрахунку. Однак, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення, суд не може виходити у рішенні за межі верхньої межі суми позовних вимог, то колегія суддів прийшла до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з Позивача на користь Відповідача 149 493 грн 76 коп. пені.

Дане рішення й було прийняте місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін.

Що ж стосується клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та обгрунтування причин такого зменшення, наведеного в апеляційній скарзі, то колегія судів зауважує наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси cторін, що заслуговують на увагу.

Крім того, в силу частини 2 статті 233 Гоподарського кодексу України, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд, відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до беззаперечного висновку, що суд наділений правом, а не обов`язком щодо зменшення розміру штрафних санкцій.

Водночас, апеляційний господарський суд констатує, що Відповідач, у свою чергу, не надав а ні місцевому господарському суду, а ні суду апеляційної інстанції будь-яких доказів, які б підтверджували наявність підстав, які передбачені нормами матеріального права для зменшення розміру пені судом, зокрема, доказів збитковості, відомостей щодо станів рахунків, тощо, а також не надав жодних доказів систематичної несплати послуг населення.

Відповідно апеляційний господарський суд констатує, що у колегії суду відсутні підстави для задоволення відповідного клопотання Відповідача про зменшення розміру пені.

Також Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що Відповідач покликався на ту обставину, що в його діях відсутня вина, а тому у відповідності до статті 614 Цивільного кодексу України останній звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання.

У відповідності до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відтак, висновки Відповідача є помилковими та надуманими, оскільки, як зазначалося вище, матеріалами справи підтверджено, неналежне виконання взятих на себе зобов`язань Відповідача, згідно укладених Договорів.

Усе вищеописане в своїй сукупності є підставою для відмови у задоволенні клопотання Відповідача щодо зменшення розміру пені. Відповідно колегія суддів відмовляє у клопотанні Відповідача щодо зменшенні розміру пені.

Дане рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом, а тому апеляційний господарський суд залишає без змін оспорюване рішення і в цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 270, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення господарського суду Рівненської області від 26 травня 2020 року у справі №918/159/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 26 травня 2020 року в справі №918/159/20 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу №918/159/20 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.