РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.09.2020Справа № 910/10856/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Котранса »

До Комунального підприємства « Київтранспарксервіс »

Про визнання недійсним правочину про розірвання договору від 18.11.2019 р. № ДАТ 2.11 - 01.19

Суддя Пінчук В.І.

Секретар судового засідання Дімітрова Ю.Ю.

Представники сторін:

Від позивача Яковенко А.О. - адвокат

Від відповідача Ковтунець Ю.С. - предст.

Обставини справи

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю « Котранса » звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства « Київтранспарксервіс » про визнання недійсним одностороннього правочину, який вчинений КП « Київтранспарксервіс », оформлений листом від 10.07.2020 № 053/05-2553 про розірвання договору від 18.11.2019 р. № ДАТ 2.11 - 01.19, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю « Котранса » та Комунальним підприємством « Київтранспарксервіс »

Ухвалою від 30.07.2020 відкрите провадження у справі № 910/10856/20, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначення судового засідання на 10.09.2020 р.

Ухвалою від 10.09.2020 р. розгляд справи відкладався до 24.09.2020 р., у зв`язку з нез`явленням у судове засідання представника позивача.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд -

В С Т А Н О В И В:

18.11.2019 р. між позивачем ( користувачем ) та відповідачем ( оператором ) був укладений договір № ДАТ 2.11 - 01.19

Предметом вказаного договору, згідно п.1.1 договору є надання послуг бронювання та передплаченого користування 68 місць для паркування транспортних засобів, визначених користувачем на майданчику для паркування за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1, розташованому в межах ІІ-ІІІ територіальної зони паркування.

Згідно п. 4.6 договору № ДАТ 2.11 - 01.19 від 18.11.2019 р. користувач самостійно визначає перелік транспортних засобів, які мають право користування передплаченими місцями для паркування та власними силами здійснює контроль за доступом транспортних засобів до передплачених місць для паркування.

Цей договір набирає чинності з 01.01.2020 р. і діє до 31.12.2020 р. ( п. 6.1 договору ).

Пунктом 6.3 вказаного договору передбачено, що будь - яка із сторін має право достроково розірвати цей договір, за умови письмового повідомлення іншої сторони про розірвання договору не менш, ніж за 15 ( п`ятнадцять ) календарних днів до запланованої дати розірвання договору.

Листом від 10.07.2020 р. № 053/05-2553 відповідач повідомив позивача про розірвання з 01.08.2020 р. в односторонньому порядку договору № ДАТ 2.11 - 01.19 від 18.11.2019 р. на підставі п. 6.3 договору.

Позивач вважає розірвання вказаного договору в односторонньому порядку протиправним посилаючись на те, що спірний договір є договором оренди, а відповідно до ч.1 ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається і з цих підстав просить суд визнати недійсним правочин відповідача про розірвання договору від 18.11.2019 р. № ДАТ 2.11 - 01.19, який оформлений листом від 10.07.2020 № 053/05-25

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що при укладанні договору № ДАТ 2.11 - 01.19 від 18.11.2019 р. сторонами погоджено умови одностороннього розірвання договору, а саме: будь - яка із сторін має право достроково розірвати цей договір, за умови письмового повідомлення іншої сторони про розірвання договору не менш, ніж за 15 ( п`ятнадцять ) календарних днів до запланованої дати розірвання договору. ( п. 6.3 договору )

Тобто умовами вказаного договору передбачено право сторін розірвати договір в односторонньому порядку достроково.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами, згідно ст. 73 вказаного кодексу України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Натомість, позивач всупереч вимогам вказаної статті не надав суду обґрунтованих доказів того, що договір від 18.11.2019 р. № ДАТ 2.11 - 01.19 є договором оренди і що правочин ( оформлений листом від 10.07.2020 № 053/05-2553 ) про розірвання договору від 18.11.2019 р. № ДАТ 2.11 - 01.19 суперечить вимогам чинного законодавства, а саме ч. 1 ст. 291 Господарського кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст.129, 232, 233, 236 - 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 08.10.2020 р.

Суддя В.І.Пінчук