ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2519/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ФОП Михайличенко Олександра Миколайовича, м. Лозова
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краєвид-Агро", с. Алісівка
про стягнення 33350,00 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФОП Михайличенко Олександр Миколайович, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Краєвид Агро", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги заправки кондиціонерів в ЗЗК та чистки випарника за договором про надання послуг №04/04/2017 КрА від 04.04.2017 у розмірі 33350,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов вказаного договору в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг. Судові витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.08.2020 відкрито провадження у справі №922/2519/20; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на позов.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію вказаної ухвали від 13.08.2020.

Позивачем копію ухвали отримано 15.08.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №020157/1.

Відповідач отримав копію ухвали суду 13.08.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №020157/3.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляд даної справи, а останні в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про розгляд судом справи, а тому не були позбавлені можливості реалізувати власні процесуальні права в межах даної справи.

28.08.2020 до суду від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій відповідач просить суд застосувати у справі №922/2519/20 строк позовної давності до позовних вимог на загальну суму 29600,00 грн. та відмовити у задоволенні позову в цій частині.

З огляду на вказані обставини, а також на встановлений законом строк для розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати спір по суті за наявними в матеріалах справи документами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

04.04.2017 між ТОВ "Краєвид Агро" (замовник, відповідач) та ФОП Михайличенко О.М. (виконавець, позивач) був укладений договір про надання послуг №04/04/2017КрА (далі - договір) відповідно до умов якого виконавець зобов`язується заправити кондиціонери в ЗЗК, почистити випарника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги виконавця.

Відповідно до п. 2.1 договору, оплата послуг виконавця здійснюється замовником згідно узгодженої ціни вказаної у рахунках після підписання актів виконаних робіт.

Згідно п. 2.2 договору, виконавець після закінчення надання послуг складає акт, який замовник зобов`язується підписати протягом трьох робочих днів з дня його отримання від виконавця. У випадку, якщо замовник не погоджується з якістю, кількістю наданих послуг, що зазначені в акті, замовник надсилає вмотивовану відмову від підписання акту протягом трьох робочих днів з моменту отримання від виконавця такого акту.

Оплата послуг виконавця здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, що зазначений у даному договорі, протягом 15 банківських днів з моменту підписання акту.

Відповідно до п. 6.1 договору, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині повного виконання хоча б однією із сторін - по моменту повного виконання.

На виконання умов договору у період з 21.03.2017 по 05.09.2017, позивач надав послуги відповідачеві на загальну суму 33350, 00 грн., що підтверджується актами виконаних робіт підписаними між сторонами (а.с. 14-19, 22), а саме: акт виконаних робіт №1 від 21.03.2017, акт виконаних робіт №2 від 22.03.2017, акт виконаних робіт №3 від 28.03.2017, акт виконаних робіт №4 від 12.05.2017, акт виконаних робіт №5 від 16.05.2017, акт виконаних робіт №6 від 01.06.2017, акт виконаних робіт №7 від 02.06.2017, акт виконаних робіт №8 від 02.06.2017, акт виконаних робіт №9 від 05.09.2017.

Жодних претензій щодо якості наданих послуг і щодо оформлення актів виконаних робіт відповідачем не заявлялось. У відповідності до положень пункту 2.3 договору про надання послуг, відповідач зобов`язаний сплатити кошти позивачу за надані послуги протягом 15 днів з моменту підписання Акту.

30.09.2019 між сторонами був підписаний акт звірки взаємних розрахунків (а.с.20) в якому сторони підтвердили наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 33350,00 грн.

30.09.2019 позивачем на адресу відповідача був надісланий лист з вимогою про оплату заборгованості. Проте даний лист залишений без відповіді, заборгованість не оплачена.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України невиконання або, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) є порушенням цього зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Вказана позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладених у його постанові від 04.12.2019 у справі 916/1727/17.

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, останній визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати наданих послуг у розмірі 33350,00 грн.

Як зазначалося вище, відповідачем у справі подана заява про застування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 із змінами та доповненнями).

Позивач звернувся з даним позовом до суду 07.08.2020 (згідно поштового штампу на конверті).

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, який застосовується до вимог про стягнення заборгованості у розмірі 29600,00 грн. за актами виконаних робіт №1 від 21.03.2017, акт виконаних робіт №2 від 22.03.2017, акт виконаних робіт №3 від 28.03.2017, акт виконаних робіт №4 від 12.05.2017, акт виконаних робіт №5 від 16.05.2017, акт виконаних робіт №6 від 01.06.2017, акт виконаних робіт №7 від 02.06.2017, акт виконаних робіт №8 від 02.06.2017.

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 5 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі, коли суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту.

За змістом наведених норм, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у спорі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу. Тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України (аналогічні позиції викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.08.2019 у справі №910/11614/18, від 22.08.2019 у справі № 910/15453/17, від 03.09.2019 у справі № 920/903/17, від 19.11.2019 у справі № 910/16827/17).

Водночас позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права (висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц та від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17).

Отже, суд має право надати особі (визнати право на) судовий захист порушеного права за сукупності умов:

- особа (позивач) наведе поважні, на її думку, причини пропуску позовної давності при зверненні до суду за захистом порушеного права, вказавши на конкретні обставини, які об`єктивно перешкоджали їй звернутися за захистом порушеного права у межах позовної давності, та надасть суду докази, що підтверджують існування цих обставин (стаття 74 ГПК України);

- суд за результатами оцінки доказів, наданих на підтвердження цих обставин, встановить їх існування та дійде висновку про їх об`єктивний характер, і, відповідно, про існування поважних причин пропуску позовної давності при зверненні позивача за захистом порушеного права.

За відсутності будь-якої з наведених умов, суд не має права визнавати існування поважних причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, надавати у зв`язку з цим особі (позивачу) судовий захист порушеного права та задовольняти відповідні вимоги (аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 910/9158/16).

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності не заявлено. Жодних поважних причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 29600,00 грн. заборгованості.

Позовні вимоги в частині стягнення 3750,00 грн. заборгованості за актом в виконаних робіт №9 від 05.09.2017 суд визнає обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Краєвіид Агро" (64811, Харківська область, Близнюківський район, с. Алісівка, вул. Центральна, 32, ) на користь ФОП Михайличенко Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) - 3750,00 грн. заборгованості та 236,36 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - ФОП Михайличенко Олександр Миколайович ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Краєвіид Агро" (64811, Харківська область, Близнюківський район, с. Алісівка, вул. Центральна, 32, ).

Рішення підписано 12 жовтня 2020 року.

Суддя О.В. Погорелова