ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 Справа № 917/168/20

м.Полтава

за позовною заявою Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, вул.Старо-Троїцька, 13, м.Лубни, Полтавська область,37500 в інтересах держави в особі:

1. Полтавського обласного управління лісового господарства та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, вул.Гулака Артемовського,22, м.Полтава, 3000

2. Державного підприємства "Лубенське лісове господарство", вул.Інституцька, 6, м.Лубни, Полтавська область, 37500.

3. Полтавської обласної державної адміністрації, вул.Соборності,45, м.Полтава, 36000.

4. Державної екологічної інспекції Центрального округу, вул.Коцюбинського,6, м.Полтава, 36039

до 1. Лубенської районної державної адміністрації, пл. ак.Бекетова, 19, м.Лубни, Полтавська область,37500

2. Державного підприємства "Укрліктрави", вул.Бориса Грінченка,1, м.Київ, 01001

про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними державні акти на право постійного користування

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання

Обставини справи: 30.01.2020 до Господарського суду Полтавської області надійшов позов Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі: 1. Полтавського обласного управління лісового господарства та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, 2. Державного підприємства "Лубенське лісове господарство", 3. Полтавської обласної державної адміністрації, 4. Державної екологічної інспекції Центрального округу до Лубенської районної державної адміністрації та Державного підприємства "Укрліктрави", в якому просить суд:

1. Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 11.07.2012 №345 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування" Державного підприємства "Укрліктрави" земельними ділянками площею 3100,3025 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Березотіцької сільської ради Лубенського району Полтавської області.

2. Визнати недійсними державний акт на право постійного користування Державного підприємства "Укрліктрави" від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229314, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00035 щодо земельної ділянки площею 57,5290га.

3. Визнати недійсними державний акт на право постійного користування Державного підприємства "Укрліктрави" від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229313, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00034 щодо земельної ділянки площею 5,3995га.

4. Визнати недійсними державний акт на право постійного користування Державного підприємства "Укрліктрави" від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229317, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00026 щодо земельної ділянки площею 59,1338га.

5. Визнати недійсними державний акт на право постійного користування Державного підприємства "Укрліктрави" від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229312, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00033 щодо земельної ділянки площею 185,7722га.

6. Визнати недійсними державний акт на право постійного користування Державного підприємства "Укрліктрави" від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229311, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00032 щодо земельної ділянки площею 29,6660га.

7. Визнати недійсними державний акт на право постійного користування Державного підприємства "Укрліктрави" від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229316, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00030 щодо земельної ділянки площею 95,4194га.

8. Визнати недійсними державний акт на право постійного користування Державного підприємства "Укрліктрави" від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229315, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00029 щодо земельної ділянки площею 42,2925га.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.02.2020 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

11.03.2020 за вхід. №2877 від відповідача 1 - Лубенської районної державної адміністрації надійшов відзив на позов. Відповідач 1 проти позову заперечує, зазначає, що Розпорядження №345 від 11.07.2012 прийнято правомірно, а Лубенська районна державна адміністрації діяла в межах наданих повноважень. Крім того, відповідач 1 зазначає, що прокурором не доведено наявність підстав щодо представництва інтересів держави.

11.03.20 за вих. №3043 від Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області надійшла відповідь на відзив. Відповідь залучено судом до матеріалів справи

19.03.2020 від прокуратури надійшла відповідь на відзив. Відповідь залучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 11.08.2020 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 29.09.2020.

28.09.2020 від Полтавської обласної прокуратури надійшов лист з повідомленням, що про зміну назви з Прокуратури Полтавської області на Полтавська обласна прокуратура.

29.09.2020 від Полтавської обласної державної адміністрації надійшли пояснення.

У судовому засіданні 29.09.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача, суд встановив.

Лубенською місцевою прокуратурою Полтавської області встановлено, що на підставі розпорядження Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області №543 від 19.12.2011 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельні ділянки», у зв`язку з реорганізацією Державного підприємства «Дружба» на території Березотіцької сільської ради Лубенського району Полтавської області шляхом приєднання до Державного підприємства «Укрліктрави», останньому надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельні ділянки.

У подальшому Товариством з обмеженою відповідальністю «Лубни- Райземпроектсервіс» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку Державного підприємства «Укрліктрави» на території Березотіцької сільської ради Лубенського району, зокрема щодо наступних земельних ділянок:

- площею 57,5290 га з кадастровим номером :06:001:0023;

- площею 5,3995 га з кадастровим номером :06:001:0024;

- площею 59,1338 га з кадастровим номером :06:003:0005;

- площею 185,7722 га з кадастровим номером :06:002:0006;

- площею 29,6660 га з кадастровим номером :06:003:0002;

- площею 95,4194 га з кадастровим номером :06:003:0003;

- площею 42,2925 га з кадастровим номером :06:003:0004.

Розпорядженням голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області №345 від 11.07.2012 затверджено дані технічні документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування, та передано в постійне користування Державного підприємства «Укрліктрави» земельні ділянками загальною площею 3100,3025 га з них: рілля 2230,2369 га, сіножаті 256,5420 га, пасовища 265,4110 га, господарські шляхи і прогони 21,7759 га, господарські будівлі і двори 29,3622 га, землі вкриті лісовою рослинністю 152,0344 га, полезахисні лісосмуги 26,3210 га, інші захисні насадження 62,0207 га, чагарники 2,0168 га, яри 0,5283 га, штучні водотоки (канали) 0,3886 га, ставки 5,7784 га, болота 47,7000 га, забудовані землі 0,1863 га на території Березотіцької сільської ради для іншого сільськогосподарського призначення.

У подальшому Державним підприємством «Укрліктрави» виготовлено державні акти на право постійного користування наступними земельними ділянками:

- площею 57,5290 га - державний акт від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229314, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00035;

- площею 5,3995 га - державний акт від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229313, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00034;

- площею 59,1338 га - державний акт від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229317, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00026;

- площею 185,7722 га - державний акт від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229312, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00033;

- площею 29,6660 га - державний акт від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229311, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00032;

- площею 95,4194 га - державний акт від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229316, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00030;

- площею 42,2925 га - державний акт від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229315, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00029.

Прокурор у позові зазначає, що Розпорядженням голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області №345 від 11.07.2012 прийняте всупереч закону, у зв"язку з чим є незаконним та підлягає скасуванню, а державні акти визнанню недійсними.

З інформації Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 20.02.2019 №151 встановлено, що земельна ділянка, яка на праві постійного користування належить Державному підприємству «Укрліктрави», площею 185,7722 га (кадастровий номер:06:002:0006) має частковий перетин з межами Державного лісового фонду, а саме накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Лубенське лісове господарства» у 123, 124, 152 кварталах Приміського лісництва на території Березотіцької сільської ради Лубенського району Полтавської області за даними базового лісовпорядкування 2009 року. Площа перетину спірної земельної ділянки орієнтовно становить 4,3621 га.

Також, згідно з даними Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 20.02.2019 №152 земельна ділянка Державного підприємства «Укрліктрави», площею 59,1338 га (кадастровий номер :06:003:0005) має частковий перетин з межами Державного лісового фонду у кварталах 113, 111 Приміського лісництва Державного підприємства «Лубенське лісове господарства», при цьому площа перетину орієнтовно становить 6,0370 га.

Також має місце часткове накладення земель лісового фонду на ділянці площею 29,6660 га з кадастровим номером :06:003:0002.

Положення ст. ст. 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (ч.2 ст.1 Лісового кодексу України, тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У ст. 8 Лісового кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених пункт «ґ» ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України.

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються приписами Земельного кодексу України, а також нормативно- правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (ч.2 ст. З Земельного кодексу України).

За основним цільовим призначенням передбачено виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (пункт «е» ч.І ст. 19 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (ст.5 Лісового кодексу України).

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необгрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» ч.І ст. 164 Земельного кодексу України).

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ст. 57 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України).

Вказані земельні ділянки в силу положень ст. ст. 19, 57 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України, відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення. Земельні ділянки використовується для ведення лісового господарства Державним підприємством «Лубенське лісове господарство».

Дане підприємство створене на підставі наказу Міністрества лісового господарства України від 31.10.1991 №133 «Про організаційну структуру управління лісовим господарством України», засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і входить до сфери управління Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства, з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11.12.1986, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції регламентує процедуру їх виготовлення.

Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VTII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.

Таким чином, право користування спірними земельними лісовими ділянками посвідчується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування ДП «Лубенського лісового господарства», що відповідає правовому висновку висловленому Верховим судом України у справах №6-224цс14 від 21.01.2015, № 6- 50цс15 від 01.07.2015, Великою Палатою Верховного Суду у справі 368/1158/16-ц, позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі 366/1133/17, а також Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 № 488/402/16-ц.

Відповідно до п. 1 Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2007 №848, Державний лісовий кадастр та облік лісів ведеться Державним агентством лісових ресурсів України за єдиною для усіх лісів системою за рахунок коштів державного бюджету з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, їх раціонального використання та відтворення, здійснення постійного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді України.

Українське Державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання «Укрдержліспроект» засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 за № 119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України. Державне підприємство «Харківська державна лісовпорядна експедиція» входить до складу виробничого об`єднання «Укрдержліспроект».

Відповідно до п. 3.2.8 статуту виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» Державне підприємство «Харківська державна лісовпорядна експедиція» (як відповідний підрозділ), окрім інших функцій, забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду формування повидільних й інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру.

Таким чином, інформація надана Державним підприємством «Харківська державна лісовпорядна експедиція» щодо факту накладення меж спірних земельних ділянок на землі Приміського лісництва на території Березотіцької сільської ради Лубенського району Полтавської області, які перебувають в постійному користуванні Державного підприємство «Лубенського лісового господарства», з доданим викопіюванням з Публічної кадастрової карти України, є належним підтвердженням вказаних обставин, надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів.

Наявність земель лісогосподарського призначення в межах спірної земельної ділянки також підтверджується Планом лісонасаджень Приміського лісництва Державного підприємств «Лубенського лісового господарства» матеріалами лісовпорядкування 2009 року, які містять детальну характеристику території лісу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.08 № 610-р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками», зазначено, що з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок (далі ділянки)" Міністерству екології та природних ресурсів, Міністерству аграрної політики та продовольства, Міністерству оборони, Державному агентству лісових ресурсів та Державному агентству земельних ресурсів"; - зупинити прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення; - відкликати раніше надану згоду на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення у разі, коли місцевими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування не прийнято відповідні рішення або коли за результатами перевірки встановлено, що такі рішення прийняті з порушенням вимог законодавства.

Державне підприємство «Лубенського лісового господарства» будь-яких дозволів на вилучення даних земель лісового фонду, зміну їх цільового призначення, не надавало.

Крім цього, усупереч ст.ст. 123, 198 Земельного кодексу України, пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, при виділенні спірної земельної ділянки Державне підприємство «Лубенське лісове господарство» безпідставно не визначений як власник суміжної земельної ділянки та не залучений при закріпленні межовими знаками меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості), погодження меж земельної ділянки з ними не здійснено.

Згідно з Планом лісонасаджень радгоспу «Дружба» (правонаступником якого є ДП «Укрліктрави»), виготовленого Київською лісовпорядною експедицією у 1995 році, загальна площа лісонасаджень становить 208,3 га. Водночас відповідно до Плану лісонасаджень Березотоцької філії ДП «Укрліктрави» від 05.01.2015, загальна площа лісонасаджень даного підприємства збільшено до 240,4 га.

Порядок вилучення земельних ділянок визначає стаття 149 ЗК України, за приписами якої земельні ділянки, надані у постійне користування, зокрема, із земель державної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за згодою землекористувачів за рішеннями Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій відповідно до їх повноважень.

Частина шоста статті 149 ЗК України встановлює, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті.

Отже, згідно з наведеними приписами, вилучення для нелісогосподарських потреб спірної земельної ділянки державної власності, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «Лубенське лісове господарство», а також передання у постійне користування такої ділянки належало до повноважень Полтавської обласної державної адміністрації.

Відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади - Полтавської обласної державної адміністрації - означає, що держава як власник волю на відчуження цієї ділянки не виявляла.

Відповідно до положень статей 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

Зміна цільового призначення спірних земельних ділянок відбулась із порушенням ч.ч. 1, 2 ст. 20 Земельного кодексу України, а саме - без дотримання встановленого законом порядку отримання згоди на вилучення земельної ділянки у постійного користувача, без отримання висновку органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Крім того, згідно ч. З ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Проте відсутні докази щодо того, що Полтавське обласне управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України погодження на зміну цільового призначення вищевказаних земельних ділянок не надавали.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 Лісового кодексу України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням, що з огляду на незаконну зміну цільового призначення спірної земельної ділянки на землі сільськогосподарського призначення несе пряму загрозу знищення наявних лісових насаджень та унеможливить здійснення належних заходів по їх захисту та відновленню.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

У зв`язку із виявленими порушеннями при формуванні земельних ділянок, належних ДП «Укрліктрави» площею 59,1338 га (кадастровий номер :06:003:0005) та площею 185,7722 га (кадастровий номер :06:002:0006), встановлено факт включення земель Державного лісового фонду ДП «Лубенського лісового господарства», до земель ДП «Укрліктрави» під виглядом земель іншого сільськогосподарського призначення.

Лубенською місцевою прокуратурою Полтавської області встановлено, що формування частини земельних ділянок ДП «Укрліктрави» здійснено за рахунок земель водного фонду.

Так, земельні ділянки, які на праві постійного користування належать ДП «Укрліктрави», з кадастровими номерами :06:002:0006, :06:003:0005, з :06:001:0023, :06:001:0024, :06:003:0002, :06:003:0003. :06:003:0004 розташовані поблизу річок Сула та Удай в межах Березотіцької сільської ради Лубенського району Полтавської області та включають в себе землі водного фонду, що підтверджується інформацією з Державного підприємства «Полтавський науково - дослідний та проектний інститут» із відповідними схемами накладення земельних ділянок №01-19/2360 від 18.12.2019.

Земельні ділянки ДП «Укрліктрави» накладаються на землі водного фонду, а саме: -площею 57,5290 га з кадастровим номером :06:001:0023, площа накладень на землі водного фонду річки Сула становить 9,4568 га;

- площею 5,3995 га з кадастровим номером :06:001:0024, площа накладень на землі водного фонду річки Сула - 2,7951 га;

- площею 59,1338 га з кадастровим номером :06:003:0005, площа накладень на землі водного фонду річки Удай - 1,7486 га;

- площею 185,7722 га з кадастровим номером :06:002:0006, площа накладень на землі водного фонду річки Удай - 12,1605 га, річки Сула - 6,3025 га;

- площею 29,6660 га з кадастровим номером :06:003:0002, площа накладень на землі водного фонду річки Сула - 7,4662 га;

- площею 95,4194 га з кадастровим номером :06:003:0003 площа накладень на землі водного фонду річки Сула - 7,1605 га;

- площею 42,2925 га з кадастровим номером :06:003:0004, площа накладень на землі водного фонду річки Сула - 1,4345 га та 3,2979 га.

При цьому Регіональним офісом водних ресурсів у Полтавській області листом від 16.11.2018 №1472/01-02 повідомлено що річка Сула, з площею водозбору 19600 кв.км., відповідно до ст. 79 Водного кодексу України «Класифікація річок України», має статус «середня річка» та річка Удай з площею водозбору 7030 кв.км., має статус «середня річка».

Відповідно до ст. 4 Водного кодексу України та ч.І ст.58 Земельного кодексу України до земель водного фонду, серед іншого, належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою (ч. 2 ст. 58 Земельного кодексу України).

Прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення, засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони (статті 1, 88, 90 Водного кодексу України, статті 60, 61 Земельного кодексу України).

Частинами 1, З ст. 60 Земельного кодексу України встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Право на землі водного фонду, встановлене ч. З ст. 59 Земельного кодексу України, передбачає можливість передачі земель водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у постійне користування: державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо; державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об`єктами портової інфраструктури; державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури.

Натомість, з метою збереження та дотримання особливого режиму використання земель водного фонду статтею 61 Земельного кодексу України заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Таким чином, прибережна захисна смуга може використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності, а в її межах забороняється розорювання земель, будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних).

До складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню.

Ширина прибережних захисних смуг визначена ч. 2 ст. 88 Водного кодексу України, ч. 2 ст. 60 Земельного кодексу України та становить для середніх річок, водосховищ на них та озер - 50 метрів.

Пунктами 1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486, передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з відповідними органами, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 №434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.

Відповідно до ч. З ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства.

Отже, виходячи з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України, орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови №486, відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги.

Отже, фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством.

При цьому відсутність такого проекту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги (Аналогічна права и позиція зазначена у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі №915/1224/13, від 09.09.2014 у справі №915/1226/13, від 09.09.2014 у справі №915/1228/13).

Згідно ст. 89 Водного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.

Отже, однією з основних особливостей правового режиму прибережної захисної смуги є нерозривний зв`язок її використання із водним об`єктом, що з огляду на незаконну передачу спірних земельних ділянок у постійне користування ДП «Укрліктрави» для вирощування сільськогосподарського продукції несе пряму загрозу нанесення шкоди функціонуванню наявного водного об`єкта включно до його знищення в ході ведення сільськогосподарської діяльності.

Таким чином, води та землі водного фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання земельних ділянок, що обумовлює беззаперечний підвищений суспільний інтерес до правильного застосування законодавства у даній сфері, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини наведеною в п. 54 рішенні у справі «Трегубенко проти України».

З урахуванням положень ст. 19 Конституції України, Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 172 Цивільного кодексу України, держава як власник об`єктів права державної власності делегує відповідному органу виконавчої влади повноваження щодо здійснення права власності від її (держави) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюючи владні управлінські функції при прийнятті рішень щодо земель державної та комунальної власності мають діяти виключно у порядок та спосіб визначений законом.

Прийняття розпорядження Лубенською районною державною адміністрації Полтавської області № 345 від 11.07.2012 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування» ДП «Укрліктрави» свідчить про зміну цільового призначення земель лісового та водного фондів всупереч встановленого законом порядку та створює загрозу незаконного використання земель державної власності, що істотно суперечить інтересам держави.

Відповідачами не спростовані обставини викладені у позовній заяві, доказів протилежного суду не надано, а відтак вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 11.07.2012 №345 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування" Державного підприємства "Укрліктрави" земельними ділянками площею 3100,3025 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Березотіцької сільської ради Лубенського району Полтавської області є обґрунтованою.

Державний акт на право постійного користування на землю за правовою природою є лише документом, який посвідчує набуття відповідного права за рішенням компетентного органу і залежний від правомірних або неправомірних дій цієї особи, які можуть бути припинені в передбаченому законом порядку.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р., державний акт на право постійного користування земельною ділянкою є похідним від права на постійне користування земельною ділянкою, тому наслідком припинення права користування є скасування Державного акту.

Суд критично оцінює твердження відповідачів стосовно того, що прокурор не мав повноваження на звернення з цим позовом до суду, оскільки ці твердження спростовуються правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 15.10.19р. у справі №903/129/18.

Відповідно до п. З ст. 131і Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у справі № 822/1169/17 (рішення від 19.07.2018), прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.04.2019, справа № 910/3486/18, представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган; при цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Аналіз позиції Верховного Суду вказує на те, що лише звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з відповідним позовом можна вважати належним здійсненням інтересів держави. Інші вжиті заходи (зокрема, листування) не відповідають вимогам чинного законодавства.

Вказане також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.10.2019, справа № 903/129/18 (пункт 6.43 сам факт не звернення до суду уповноваженого органу (сільської ради) з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Городище та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини).

Відповідно до положень ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Статтею 84 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень), визначалось, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Виходячи із вшцевикладених норм законодавства та аналізуючи положення ст.ст. 59 та 122 Земельного кодексу України органом, який наділений повноваженнями розпоряджатись землями водного фонду у порядку, передбаченому земельним кодексом України є Полтавська обласна державна адміністрація.

Полтавська обласна державна адміністрація маючи відповідні повноваження, визначені у ст. 28 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», могла і повинна, як розпорядник земель державної власності, виявляти порушення земельного законодавства, провівши належну аналітичну роботу, вивчивши інформації з публічно доступних систем таких, як Публічна кадастрова карта України, публічна карта GISFile, портал нормативно грошової оцінки земельних ділянок, а також інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна та вжити відповідних заходів для захисту інтересів держави та громадян.

Проте, всупереч цим інтересам Полтавська обласна державна адміністрація упродовж тривалого часу до суду з позовом не звертається. Даний факт свідчить про бездіяльність сторони у справі та необхідність захисту інтересів держави саме прокурором.

Лубенською місцевою прокуратурою Полтавської область направлялися повідомлення від 04.04.2019 та від 16.04.2019 про виявлені порушення водного та земельного законодавства. Проте, Полтавською обласною державною адміністрацією, як органом уповноваженим розпоряджатися спірними земельними ділянками, з 2017 року по теперішній час жодних заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави у сфері земельних відносин та повернення незаконно переданих земельних ділянок вжито не було.

Відповідно до ч.3-4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України)

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідачів.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 11.07.2012 №345 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування" Державного підприємства "Укрліктрави" земельними ділянками площею 3100,3025 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Березотіцької сільської ради Лубенського району Полтавської області.

3. Визнати недійсними державний акт на право постійного користування Державного підприємства "Укрліктрави" від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229314, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00035 щодо земельної ділянки площею 57,5290га.

4. Визнати недійсними державний акт на право постійного користування Державного підприємства "Укрліктрави" від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229313, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00034 щодо земельної ділянки площею 5,3995га.

5. Визнати недійсними державний акт на право постійного користування Державного підприємства "Укрліктрави" від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229317, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00026 щодо земельної ділянки площею 59,1338га.

6. Визнати недійсними державний акт на право постійного користування Державного підприємства "Укрліктрави" від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229312, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00033 щодо земельної ділянки площею 185,7722га.

7. Визнати недійсними державний акт на право постійного користування Державного підприємства "Укрліктрави" від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229311, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00032 щодо земельної ділянки площею 29,6660га.

8. Визнати недійсними державний акт на право постійного користування Державного підприємства "Укрліктрави" від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229316, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00030 щодо земельної ділянки площею 95,4194га.

9. Визнати недійсними державний акт на право постійного користування Державного підприємства "Укрліктрави" від 10.08.2012, серія та номер: ЯЯ 229315, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00029 щодо земельної ділянки площею 42,2925га.

10. Стягнути з Лубенської районної державної адміністрації ( пл. ак.Бекетова, 19, м.Лубни, Полтавська область,37500, ) на користь Полтавської обласної прокуратури (м.Полтава, вул. 1100-річчя Полтави,7, код 02910060) - 8408,00грн. судового збору.

11. Стягнути з Державного підприємства "Укрліктрави" ( вул.Бориса Грінченка,1, м.Київ, 01001, код 37471692) на користь Полтавської обласної прокуратури (м.Полтава, вул. 1100-річчя Полтави,7, код 02910060) - 8408,00грн. судового збору.

Видати накази з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв"язку з відпусткою судді повний текст рішення підписано: 12.10.2020

Суддя Кльопов І.Г.