РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.10.2020Справа № 910/9532/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" до Київської митниці Держмитслужби про стягнення 579 071,08 грн.,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Київської митниці ДФС заборгованості у розмірі 579 071,08 грн., з яких: 544 984,80 грн. - заборгованість за спожитий природний газ у січні-лютому 2020 року, 26 264,76 грн. - пеня, 4 008,72 грн. - три проценти річних, 3 812,80 грн. - інфляційні втрати, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу для споживачів, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, від 24 січня 2019 року № С/80-19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 3 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не менше строку карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

15 липня 2020 року через загальний відділ канцелярії суду позивач на виконання вимог вказаної ухвали подав документи для усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 липня 2020 року позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9532/20 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

7 серпня 2020 року через загальний відділ канцелярії суду надійшов відзив від 5 серпня 2020 року № 7.8-10/3479 на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що з 1 січня 2020 року по 29 лютого 2020 року у Київської митниці Держмитслужби, яка є правонаступником Київської митниці ДФС, перед Товариством виникла заборгованість за фактично спожитий газ в обсязі 60,541 тис. куб. м загальною вартістю 544 984,80 грн. Однак відповідач заперечив проти задоволення вимог позивача, з огляду на те, що уповноваженим державою органом, який здійснює списання коштів державного бюджету на виконання судових рішень про відшкодування шкоди, заподіяної юридичним особам, внаслідок незаконних дій, бездіяльності, є територіальний орган Державної казначейської служби України. Враховуючи зазначене, позовні вимоги про стягнення з Київської митниці ДФС на користь Товариства 26 264,76 грн. пені, 4 008,72 грн. трьох процентів річних та 3 812,80 грн. інфляційних втрати, заявлені до неналежного відповідача та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 2 вересня 2020 року відповідача у даній справі - Київську митницю ДФС, замінено її правонаступником - Київською митницею Держмитслужби (далі - Митниця).

8 вересня 2020 року через загальний відділ канцелярії суду надійшла відповідь позивача від 3 вересня 2020 року № 718/09-04 на відзив, в якій останній навів аргументи на спростування викладених відповідачем у відзиві обставин.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання сторонами у даній справі заяв по суті спору, в яких останні висловили свої правові позиції, доводи та міркування щодо спірних вимог, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, в яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2019 року між Товариством і Київською митницею ДФС (правонаступником якої є Митниця) було укладено договір постачання природного газу для споживачів, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, № С/80-19, за умовами якого позивач зобов`язався передати у власність Київській митниці ДФС в 2019 році природний газ, а остання - прийняти та оплатити його вартість у розмірах, строки та порядку, що визначені цією угодою.

Наведений правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

Згідно з пунктом 1.2 даного договору (з урахуванням додаткової угоди до нього від 9 грудня 2019 року № 5) річний плановий обсяг постачання газу - 135,974 тис. куб.м.

У пункті 1.3 вказаного правочину сторони погодили планові обсяги постачання газу по місяцях.

Відповідно до пункту 1.5 цієї угоди передача газу за договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування.

За умовами пункту 2.3 даного правочину обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1 договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених у заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ.

Визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється у такому порядку:

- за підсумками розрахункового періоду споживач до п`ятого числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог Кодексу ГРМ;

- на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника;

- споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу;

- у випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку на підставі даних оператора ГРМ. Споживач у такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набранням таким рішенням законної сили обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника;

- у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акта приймання-передачі газу або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 цього договору розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами та тарифами, що встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. У випадках, передбачених законодавством, до ціни на природний газ можуть додаватись збори та інші платежі, які є обов`язковими для сторін з моменту введення їх в дію.

За умовами пункту 3.3 даного правочину (з урахуванням додаткової угоди до нього від 9 грудня 2019 року № 5) ціна газу становить 7 515,00 за 1000 куб. м, крім того ПДВ - 1 503,00 грн., всього з ПДВ - 9 018,00 грн., враховуючи вартість замовлення послуг розподілу потужностей. Ціна, зазначена в пункті 3.2. договору, може змінюватись протягом його дії відповідно до законодавства України про публічні закупівлі. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3. даної угоди, застосовується ними при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим правочином (пункт 3.4 угоди).

Відповідно до пунктів 4.1-4.3 договору розрахунковий період за ним становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно. Оплата газу здійснюється споживачем шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки після надходження коштів з Державного бюджету України на реєстраційний рахунок споживача на цілі, визначені договором. Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Пунктом 11.1 цього правочину (з урахуванням додаткової угоди до нього від 28 грудня 2019 року № 7) передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 1 лютого 2019 року до 31 січня 2020 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Товариство посилалося на те, що протягом січня-лютого 2020 року позивач на виконання умов вищезазначеного договору поставив 60,541 тис. куб. м природного газу на загальну суму 545 958,74 грн. Проте ні Київська митниця ДФС, ні її правонаступник вартість поставленого природного газу не сплатили, заборгувавши таким чином Товариству 544 984,80 грн. (з урахуванням переплати за попередні періоди у розмірі 973,94 грн.).

Судом встановлено, що позивач згідно з умовами вказаного договору підготував та підписав акти приймання-передачі природного газу від 31 січня 2020 року № РН-0000587 на суму 293 292,42 грн. та від 29 лютого 2020 року № РН-0001499 на суму 252 666,32 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ні Київська митниця ДФС, ні Митниця примірники зазначених актів не підписали, однак відповідач у своєму відзиві підтвердив наявність заборгованості перед Товариством за період з 1 січня 2020 року по 29 лютого 2020 року за фактично спожитий газ в обсязі 60,541 тис. куб. м загальною вартістю 544 984,80 грн.

Даний обсяг спожитого газу також підтверджується наявними в матеріалах справи даними оператора ГРМ - публічного акціонерного товариства "Київгаз". Зокрема, обсяг спожитого природного газу відповідачем у січні 2020 року становив 32,523 тис. куб. м, а в лютому 2020 року - 28,018 тис. куб. м.

28 квітня 2020 року позивач направив на адресу Київської митниці ДФС претензію від 27 квітня 2020 року № 152/082-19 з вимогою погасити заборгованість у розмірі 544 984,80 грн. Однак дана претензія була залишена без відповіді та задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що у відповідача виник обов`язок оплатити вартість поставленого позивачем за вищенаведеним договором природного газу у січні 2020 року в сумі 293 292,42 грн. до 1 лютого 2020 року.

У той же час судом встановлено, що даний договір (з урахуванням додаткової угоди до нього від 28 грудня 2019 року №7) у частині постачання газу діяв до 31 січня 2020 року, а отже, постачання природного газу відповідачу у лютому 2020 року положеннями цієї угоди не регулюється. Однак, враховуючи те, що факт прийняття природного газу на суму 252 666,32 грн., поставленого Товариством у лютому 2020 року, відповідачем не заперечується, в останнього виник обов`язок оплатити зазначений товар після його прийняття.

Оскільки загальна сума основного боргу відповідача перед Товариством, яка становить 544 984,80 грн. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Митниця на момент прийняття рішення не надала документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства до відповідача про стягнення вказаної суми заборгованості, у зв`язку з чим даний позов в цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого йому природного газу, позивач просив суд стягнути з Митниці пеню у сумі 26 264,76 грн., нараховану за період 2 лютого 2020 року по 14 травня 2020 року на загальну суму основного боргу у розмірі 545 958,74 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2.2 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених цією угодою, останній сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день його прострочення.

Під час дослідження матеріалів справи судом було встановлено, що заявлена позивачем до стягнення сума пені розрахована неправильно. Так, з урахуванням встановлених судом обставин справи та положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача на користь Товариства підлягає пеня у розмірі 16 420,95 грн., нарахована за період з 2 лютого 2020 року по 14 травня 2020 року на 292 318,48 грн. заборгованості зі сплати вартості природного газу, поставленого Митниці у січні 2020 року, за вирахуванням 973,94 грн. переплати за попередні періоди. У зв`язку з тим, що вищенаведений договір діяв до 31 січня 2020 року, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування пені на заборгованість з оплати вартості природного газу, поставленого Товариством у лютому 2020 року, оскільки така поставка не охоплюється договором, а отже, пеня, передбачена пунктом 6.2.2 цього правочину, не може нараховуватись на вказану суму заборгованості. Отже, у стягненні з відповідача пені в розмірі 9 843,81 грн. слід відмовити.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого йому природного газу, позивач також просив суд стягнути з Митниці 4 008,72 грн. трьох процентів річних та 3 812,80 грн. інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми боргу відповідно до наданого Товариством розрахунку.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 4 008,72 грн. трьох процентів річних, а саме: 2 476,16 грн. - три проценти річних, нараховані з 2 лютого 2020 року по 14 травня 2020 року на заборгованість у сумі 293 292,42 грн., та 1 532,57 грн. - три проценти річних, нараховані за період з 2 березня 2020 року по 14 травня 2020 року на заборгованість у сумі 252 666,32 грн.

Судом встановлено, що позивач під час розрахунку трьох процентів річних не зменшив основний борг на суму переплати за попередні періоди у розмірі 973,94 грн. З огляду на зазначене, за перерахунком суду стягненню з відповідача підлягає 4 000,50 грн. трьох процентів річних, що включає: 2 467,93 грн. - три проценти річних, нараховані за період з 2 лютого 2020 року по 14 травня 2020 року на заборгованість у сумі 292 318,48 грн., та 1 532,57 грн. - три проценти річних, нараховані за період з 2 березня 2020 року по 14 травня 2020 року на заборгованість у сумі 252 666,32 грн. Водночас у стягненні з відповідача 8,22 грн. даних компенсаційних виплат слід відмовити.

Оскільки заявлений Товариством до стягнення розмір інфляційних втрат не перевищує суми, обрахованої судом, та відповідає вимогам чинного законодавства, позовна вимога про стягнення з відповідача суми цих компенсаційних виплат у розмірі 3 812,80 грн. підлягає задоволенню.

У той же час суд відхиляє заперечення Митниці стосовно того, що належним відповідачем у даній справі є територіальний орган Державної казначейської служби України, з огляду на їх безпідставність, оскільки обов`язок сплатити вартість спожитого природного газу, а також пеню, три проценти річних та інфляційні витрати, нараховані позивачем у зв`язку з простроченням оплати відповідних сум, покладається саме на відповідача, оскільки цей обов`язок виник з договірних зобов`язань.

За таких обставин позов Товариства підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Київської митниці Держмитслужби (03124, місто Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 8-А; ідентифікаційний код 43337359) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (18002, місто Черкаси, вулиця Гоголя, будинок 137; ідентифікаційний код 36860996) 544 984 (п`ятсот сорок чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп. основного боргу, 16 420 (шістнадцять тисяч чотириста двадцять) грн. 95 коп. пені, 4 000 (чотири тисячі) грн. 50 коп. трьох процентів річних, 3 812 (три тисячі вісімсот дванадцять) грн. 80 коп. інфляційних втрат та 8 538 (вісім тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. 29 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 6 жовтня 2020 року.

Суддя Є.В. Павленко