ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2020 Справа № 905/1314/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Хабарової М.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
доКомунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради
простягнення 14 057,38 грн
Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради інфляційних втрат у розмірі 751,33 грн, 3% річних у розмірі 1001,48 грн, пені у розмірі 12005,54 грн та збитків у розмірі 299,03 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №3721/18-КП-6 постачання природного газу від 07.11.2018 в частині здійснення своєчасної оплати поставленого товару. Крім того, в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення збитків у розмірі 299,03 грн позивач посилається на те, що у березні та квітні 2019 року відповідачем спожито природний газ в обсязі меншому, ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1 договору, у зв`язку чим позивачем здійснено нарахування збитків на підставі п. п. 3.13, 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2018 №2496.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 20.07.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1314/20, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

10.08.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив посилаючись на ті обставини,що він є виконавцем та виробником житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, а тому нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями суперечить вимогам ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

10.08.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання в порядку статей 42, 169, ч. ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Листом Господарського суду Донецької області від 10.08.2020 повідомлено сторін, що у зв`язку з перебуванням судді Хабарової М.В. у відпустці з 10.08.2020 по 31.08.2020, розгляд вказаного клопотання відповідача буде вирішено в терміновому порядку після виходу судді з відпустки, про що буде винесено відповідну ухвалу та учасники процесу будуть повідомлені у встановленому порядку.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 01.09.2020 у задоволенні клопотання Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач можливістю подання відповіді на відзив відповідно до ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд Донецької області

ВСТАНОВИВ:

07.11.2018 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яке змінило тип товариства з публічного на приватне та перейменувалось і на даний час є Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник, позивач) та Комунальним виробничим підприємством «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради (споживач, відповідач) підписано договір №3721/18-КП-6 постачання природного газу (далі - Договір).

Сторонами підписані та скріплені печатками Додаткові угоди №1 від 06.12.2018, №2 від 20.03.2019, №3 від 29.03.2019, №4 від 29.03.2019, №5 від 19.04.2019 до Договору, якими були внесені зміни до договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 06.12.2018 постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 06.12.2018 природний газ, що поставляється за цим Договором використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

За правилами п. 2.1 Договору в редакціях Додаткової угоди №2 від 20.03.2019 та Додаткової угоди №5 від 19.04.2019 постачальник передає споживачу в період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 122,225 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м): листопад 2018 року - 12,313 тис.куб.м, грудень 2018 року - 16,772 тис.куб.м, січень 2019 року - 45,993 тис.куб.м, лютий 2019 року - 24,047 тис.куб.м, березень 2019 року - 19,1 тис.куб.м, квітень 2019 року - 2,200 тис.куб.м.

Відповідно до п. 2.2 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 06.12.2018 споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п. 2.1 цього Договору повністю покривають потреби споживача у відповідних розрахункових періодах для потреб, визначених пунктом 1.2 цього Договору. Споживач самостійно визначає обсяги, зазначені у пункті 2.1 цього договору, і несе відповідальність за правильність їх визначення.

Згідно з п. 3.8 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 06.12.2018 приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.11 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 06.12.2018 встановлено, що споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим Договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Згідно з п. 4.2 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 06.12.2018 ціна за 1000 куб.м. газу становить 6235,51 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) -20%. Усього разом з податком на додану вартість - 7482,61 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 06.12.2018 оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 06.12.2018).

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу (на території підконтрольній українській владі) за Договором, підписаних представниками постачальника та споживача, скріплених їх печатками, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 891261,38 грн, зокрема:

- у листопаді 2018 року в обсязі 12,313 тис.куб.м на суму 92133,40 грн (акт від 30.11.2018);

- у грудні 2018 року в обсязі 16,772 тис.куб.м на суму 125498,36 грн (акт від 31.12.2018);

- у січні 2019 року в обсязі 45,993 тис.куб.м на суму 344147,77 грн (акт від 31.01.2019);

- у лютому 2019 року в обсязі 24,047 тис.куб.м на суму 179934,37 грн (акт від 28.02.2019);

- у березні 2019 року в обсязі 17,975 тис.куб.м на суму 134499,95 грн (акт від 31.03.2019);

- у квітні 2019 року в обсязі 2,011 тис.куб.м на суму 15047,53 грн (акт від 30.04.2019);

Відповідач, газ за вказаними актами прийняв, спору щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень не має.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обов`язки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У ст. 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки відповідачем отримано газ, відповідно до вищезазначених актів, у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в терміни, передбачені сторонами у Договорі.

Як свідчать матеріали справи (операції по підприємству «Краматорська тепломережа КВП» з 01.10.2018 по 30.09.2019 та банківські виписки по рахунку позивача) відповідач умови Договору щодо оплати вартості природного газу виконав, однак з порушенням погоджених сторонами строків оплати, зокрема:

- акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2018 на суму 92133,40 грн відповідач оплатив 27.12.2018 (17000,00 грн) та 20.02.2019 (75133,40 грн), тоді як повинен був здійснити оплату у повному обсязі до 26.12.2018 (включно);

- акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2018 на суму 125498,36 грн відповідач оплатив 20.02.2019 (74666,60 грн) та 21.02.2019 (50631,76 грн), тоді як повинен був оплатити до 25.01.2019 (включно);

- акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2019 на суму 344147,77 грн відповідач оплатив 21.02.2019 (99368,24 грн), 22.02.2019 (150000,00 грн) та 29.03.2019 (94779,53 грн), тоді як повинен був оплатити до 25.02.2019 (включно);

- акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2019 на суму 179934,37 грн відповідач оплатив 29.03.2019, тоді як повинен був оплатити до 25.03.2019 (включно);

- акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 на суму 15047,53 грн відповідач оплатив 27.06.2019, тоді як повинен був оплатити до 27.05.2019 (включно).

Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 на суму 134499,95 грн відповідач оплатив в строки передбачені договором (25.04.2019).

Таким чином, матеріалами справи доведено факт порушення відповідачем строків оплати за отриманий природний газ по Договору.

Оскільки відповідачем несвоєчасно здійснювалася оплата природного газу, поставленого у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року, позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період прострочення.

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в ст. ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 06.12.2018 у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеню від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором позивачем нарахована пеня у загальній сумі 12005,54 грн, з яких: 4997,92 грн за період з 27.12.2018 по 19.02.2019 за зобов`язання листопада 2018 року, 3144,42 грн за період з 26.01.2019 по 20.02.2019 за зобов`язання грудня 2018 року, 2897,92 грн за період з 26.02.2019 по 28.03.2019 за зобов`язання січня 2019 року, 532,41 грн за період з 26.03.2019 по 28.03.2019 за зобов`язання лютого 2019 року, 432,87 грн за період з 28.05.2019 по 26.06.2019 за зобов`язання квітня 2019 року.

Статтею 1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13.01.2015 №85-VIII визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» встановлено мораторій на час проведення антитерористичної операції на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами-виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснює свою господарську діяльність у м.Краматорськ Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275.

Указом Президента України №116/2018 від 30.04.2018 введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України від 30.04.2018 «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» (документи для службового користування).

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях визначено тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України (стаття 1 Закону). Також, відповідно до підпункту 8 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, внесено зміни до таких законодавчих актів - стаття 3 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» доповнено абзацом десятим такого змісту: «антитерористична операція може здійснюватися одночасно із відсіччю збройної агресії в порядку статті 51 Статуту Організації Об`єднаних Націй та/або в умовах запровадження воєнного чи надзвичайного стану відповідно до Конституції України та законодавства України».

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє зробити висновок про те, що антитерористична операція та всі нормативні акти, які визначали гарантії прав громадян на території її проведення в Україні, не припинилася, вона здійснюється одночасно із відсіччю збройної агресії Російської Федерації в окремих районах Донецької та Луганської областей, а мораторій, встановлений ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» щодо нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами-виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції, продовжує діяти.

Крім того, п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пунктах 5, 6 статуту позивача, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №747 від 25.05.1998 (в редакції, яка діяла на момент прийняття Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси») встановлено, що метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку. Предметом діяльності позивача є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Згідно з п. 6 статуту позивача, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №26 від 06.03.2019, предметом діяльності компанії є видобування нафти і природного газу, газу (метану) вугільних родовищ; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання нафти, скрапленого газу та газового конденсату та інше.

Законом України «Про енергозбереження» визначено, що: «енергозбереження» - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; «паливно-енергетичні ресурси» - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до п. 1.5 ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент прийняття Закону) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо; п. 1 ч. 1 ст. 13 названого Закону в зазначеній редакції).

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до інформації, яка наявна у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Відповідно до наданих відповідачем до відзиву ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг Серій АД №041871, №041872, №041873 Комунальне виробниче підприємство «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради є виробником, здійснює транспортування та постачання теплової енергії. Тобто, відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг.

Так, з п. 1.2 Договору вбачається, що природний газ, що поставляється за цим договором використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Тобто, Комунальне комерційне підприємство «Тепломережа» Вугледарської міської ради» споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), приймаючи до уваги, що Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є постачальником енергоресурсу, положення ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору №3721/18-КП-6 постачання природного газу від 07.11.2018.

Приймаючи до уваги вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 12005,54 грн є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в силу прямої норми ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Аналогічну правову позицію наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18, від 26.06.2020 у справі №905/21/19, постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №905/3272/16 та від 25.10.2018 у справі №905/2949/17, від 13.06.2019 у справі № 905/297/18, 06.09.2019 у справі №905/1885/18, від 06.02.2020 у справі № 905/1309/18, від 13.02.2020 у справі №913/230/19, від 03.03.2020 у справі №913/412/19, від 03.03.2020 у справі №913/408/19, від 18.03.2020 у справі №913/407/19, від 30.04.2020 у справі №913/409/19, 10.06.2020 у справі №905/609/19.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 751,33 грн за період з 01.01.2019 по 31.01.2019 за зобов`язання листопада 2018 року.

Також, зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 1001,48 грн, з яких: 416,49 грн за період з 27.12.2018 по 19.02.2019 за зобов`язання листопада 2018 року, 262,03 грн за період з 26.01.2019 по 20.02.2019 за зобов`язання грудня 2018 року, 241,49 грн за період з 26.02.2019 по 28.03.2019 за зобов`язання січня 2019 року, 44,37 грн за період з 26.03.2019 по 28.03.2019 за зобов`язання лютого 2019 року, 37,10 грн за період з 28.05.2019 по 26.06.2019 за зобов`язання квітня 2019 року.

Оскільки факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати спожитої електроенергії встановлений судом та відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат також визнаються судом обґрунтованими та правомірними.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд визнає його часткового невірним, оскільки з урахуванням сплати відповідачем 27.12.2018 частини заборгованості у сумі 17000,00 грн, 3% річних на зобов`язання за листопад 2018 року за період з 27.12.2018 по 19.02.2019 необхідно було нараховувати на зменшену суму заборгованості у розмірі 75133,40 грн (92133,40 грн - 17000,00 грн).

За здійсненим судом перерахунком розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, становить 924,63 грн.

В іншій частині вимоги позивача про 3% річних задоволенню не підлягають, у зв`язку їх з безпідставністю.

Вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 751,33 грн підлягають задоволенню за розрахунком позивача перевіреним судом.

Крім того, посилаючись на те, що у березні та квітні 2019 року відповідачем спожито природний газ в обсязі меншому, ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1 договору, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 299,03 грн на підставі п. п. 3.13, 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2018 №2496.

Відповідно до п. 11.2 Договору в редакції додаткової угоди №1 від 06.12.2018, пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13,5.7, абз.5 підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. 3 підп. 2) п.6.4 договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється на електронну адресу споживача, зазначену в пункті 12 договору та розміщується на офіційному сайті постачальника.

Так, пунктом 3.13 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 22.11.2018 передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору. При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

- 3.13.1 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

- 3.13.2 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф-Vп) х Ц х К, де:

Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vn - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 Договору;

Ц - ціна природного газу за цим договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7 Договору в редакції додаткової угоди №1 від 06.12.2018 передбачено, що відшкодування постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 Договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 Договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до пп. 8 п. 6.2 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 06.12.2018 споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 Договору.

Відповідно до пп. 4 п. 6.3 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 06.12.2018 постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1 договору у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Вказані пункти Договору, що почали діяти з 01.03.2019, узгоджуються з положеннями п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (далі - Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 року № 2496 (із змінами).

Відповідно до п. 2.1 Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 20.03.2019 постачальник передає споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 19,1 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 17,975 тис.куб.м.

Таким чином, відповідач у березні 2019 року фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 1,12500 тис.куб.м ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 Договору.

20.05.2019 року позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих. №26-1295-19 від 16.05.2019, змінену в частині розрахунку суми збитків листом від 27.11.2019 року за вих. № 26-4245-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 Договору та п. 1 Розділу VI Правил у розмірі 257,38 грн за різницю між замовленим в березні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 року природного газу за Договором, згідно детального розрахунку, який міститься в матеріалах справи.

Акт-претензія від №26-1295-19 отриманий відповідачем 23.05.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №335.

Лист від 27.11.2019 року за вих. № 26-4245-19 отриманий відповідачем 05.12.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №440.

Відповідно до п. 2.1 Договору в редакції Додаткової угоди №5 від 19.04.2019 постачальник передає споживачу у квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 2,200 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 30.04.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 2,011 тис.куб.м.

Таким чином, відповідач у квітні 2019 року фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 0,18900 тис.куб.м ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1 Договору.

19.06.2019 року позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих. №26-2168-19 від 12.06.2019, змінену в частині розрахунку суми збитків листом від 27.11.2019 за вих. № 26-4248-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 Договору та п. 1 Розділу VI Правил у розмірі 41,65 грн за різницю між замовленим в квітні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019 року природного газу за Договором, згідно детального розрахунку, який міститься в матеріалах справи.

Акт-претензія від №26-2168-19 отриманий відповідачем 02.07.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №342.

Лист від 27.11.2019 року за вих. № 26-4248-19 отриманий відповідачем 05.12.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №440.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України одним з правових наслідків порушення зобов`язання є встановлене договором або законом є відшкодування збитків.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч.1 ст. 623 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку збитків, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено відхилення від обсягу замовленого газу та інші показники, отже, розрахунок збитків, визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення збитків у розмірі 299,03 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И РІ Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради (84301, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, 2Б, ідентифікаційний код 00131133) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6 ідентифікаційний код 20077720) інфляційні втрати у розмірі 751 (сімсот п`ятдесят одна) грн 33 коп, 3% річних у розмірі 924 (дев`ятсот двадцять чотири) грн 63 коп., збитки у розмірі 299 (двісті дев`яносто дев`ять) грн 03 коп. та судовий збір у розмірі 295 (двісті дев`яносто п`ять) грн 32 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» та п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Хабарова