Господарський суд
Житомирської області
____________________________________________________________________
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

"05" жовтня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/422/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді: Сікорської Н.А.

за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Жива Нива"

за участю у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про скасування рішення державного реєстратора

за участю представника відповідача: Орєхов Р.В., довіреність від 02.09.2019

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Жива Нива" про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Новоград-Волинського районного нотаріального округу Житомирської області Люлевича Анатолія Івановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29471902 від 29.04.2016, № 29472665 від 29.04.2016.

Ухвалою господарського суду від 18.05.2020 суд відкрив справу за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Позовна заява мотивована наступними обставинами.

В червні 2016 року Позивач уклав додаткові угоди про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок, укладених впродовж 2006-2011 років з власниками цих земельних ділянок.

Під час реєстрації вказаних угод стало відомо, що приватним нотаріусом Люлевич А.І. прийнято рішення про державну реєстрацію договорів оренди - індексний номер №29472665 від 29.04.2016р. про державну реєстрацію договору оренди від 25.04.2016р., укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Жива Нива»; індексний номер №29471902 від 29.04.2016р. про державну реєстрацію договору оренди від 25.04.2016р., укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Жива Нива».

Зазначені рішення Позивач вважає протиправними, оскільки земельні ділянки, зазначені у цих договорах оренди, перебувають в оренді у ТОВ «Хлібороб» за договорами оренди земельних ділянок від 20.06.2011р., укладених з ОСОБА_1 строком на 10 років, зареєстрованим у відділі Держкомзему у Андрушівському районі Житомирської області 11.05.2012.

Як на правову підставу позовних вимог, позивач посилається на норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, ст.ст. 13, 31 Закону України «Про оренду землі».

Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву заперечив проти доводів та вимог позивача, вказавши, що фактично позивач просить скасувати не лише рішення державного реєстратора про реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, а й одночасно рішення про реєстрацію первісного права власності третьої особи на земельні ділянки.

Зазначає, що жодних зареєстрованих договорів оренди земельних ділянок між позивачем та третьою особою станом на 29.04.2016р. не існувало. Крім того, звертає увагу на пропуск позивачем строку позовної давності для оскарження рішення державного реєстратора від 29.04.2016р.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що приватним нотаріусом як державним реєстратором не перевірено чи вже зареєстровано право оренди на спірні земельні ділянки, не зроблено запит до органів влади, які проводили оформлення та/або реєстрацію прав. Просив позов задовольнити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , в порядку ст.ст. 168 ГПК України, письмових пояснень щодо позову або відзиву на позовну заяву не надала.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав 24.09.2020р. на електронну пошту суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, ухвали суду, які направлялися на адресу третьої особи, повернуті відділенням поштового зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.85-87, 126-128).

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведе, суд зазначає, що третя особа не була позбавлена права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду про відкриття провадження та про відкладення розгляду справи у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на вищевикладене, суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою повідомлення третьої особи про розгляд справи судом.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка учасників справи в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 (орендодавець) та СТОВ "Хлібороб" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки від 20.06.2011р. (а.с.15-17), відповідно до п.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Степківської сільської ради.

Згідно п.1.2 договору земельна ділянка належить орендодавцю на юридичному титулі права власності, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ №015449, кадастровий номер 0:05:000:0070.

Відповідно до п.2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,5328 га.

20.06.2011р. між ОСОБА_1 (орендодавець) та СТОВ "Хлібороб" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (а.с.18-23), відповідно до п.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Степківської сільської ради.

Згідно п.1.2 договору земельна ділянка належить орендодавцю на юридичному титулі права власності, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ №015448, кадастровий номер 0:05:000:0069.

Відповідно до п.2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,5330 га.

Дані договори укладено на 10 років. Після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Зазначені договори оренди земельних ділянок зареєстровані в Управлінні Держкомзему в Андрушівському районі Житомирської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено записи від 11.05.2012 №№01687 та НОМЕР_1 .

За актами приймання-передачі від 20.06.2011р. орендодавець передав зазначені земельні ділянки орендарю (а.с.16 на звороті, а.с.19 на звороті).

Як свідчать матеріали справи, зокрема, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 13.04.2020р. (а.с.26, 27) 25.04.2016р. між ОСОБА_1 (орендодавець, власник земельної ділянки) та ТОВ "Жива нива" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,5330 га, кадастровий номер 0:05:000:0069, строком на 7 років.

25.04.2016р. між ОСОБА_1 (орендодавець, власник земельної ділянки) та ТОВ "Жива нива" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,5328 га, кадастровий номер кадастровий номер 0:05:000:0070, строком на 7 років.

Приватним нотаріусом Люлевич Анатолієм Івановичем Новоград-Волинського районного округу, прийняті рішень про державну реєстрацію договорів оренди на вищезазначені земельні ділянки, а саме:

- Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29471902 від 29.04.2016 р., про державну реєстрацію Договору оренди землі б/н укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Жива нива", укладеного строком на 7 років;

- Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29472665 від 29.04.2016 р., про державну реєстрацію Договору оренди землі б/н укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Жива нива", укладеного строком на 7 років.

Вважаючи зазначені рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень незаконними, СТОВ "Хлібороб" звернулося до суду з даним позовом.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно зі статтями 5, 7, 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК.

Так, за частиною 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт 6); справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (пункт 10); інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункт 15).

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18).

Водночас, за змістом частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на землю, реєстрації або обліку прав на землю, яка (права на яку) є предметом спору, сторонами яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи, що виникають із земельних правовідносин, за винятком тих, розгляд яких визначено в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Разом із цим критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога СТОВ "Хлібороб" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29471902 від 29.04.2016р., №29472665 від 29.04.2016р., прийнятого приватним нотаріусом Новоград-Волинського нотаріального округу Житомирської області Люлевич А.І. щодо реєстрації права оренди ТОВ «Жива Нива» на земельні ділянки, власником яких є ОСОБА_1 , за наявності чинних договорів оренди земельних ділянок, укладених СТОВ "Хлібороб" і ОСОБА_1 , що, у свою чергу, унеможливлює здійснення державної реєстрації договорів оренди землі, укладених між Відповідачем та Третьою особою, до закінчення строку дії попередніх договорів.

Тобто, позивач вважає, що у нього виник спір з особою, право якої зареєстровано, з приводу реєстраційних дій.

Однак, таке твердження Позивача є помилковим, з огляду на наступне.

Як свідчать предмет і підстави позову, заявлені СТОВ «Хлібороб», товариство взяло в оренду у власника - фізичної особи ОСОБА_1 земельні ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер 0:05:000:0070 та 0:05:000:0069.

Під час дії договорів оренди, укладених позивачем та третьою особою у справі, право оренди на зазначені земельні ділянки приватний нотаріус 29.04.2016р. зареєстрував за ТОВ «Жива Нива» на підставі укладених між відповідачем і третьою особою договорів оренди.

Отже, допущено одночасну державну реєстрацію декількох прав оренди на одні й ті самі земельні ділянки.

Тобто, виходячи зі змісту позовної заяви, СТОВ «Хлібороб» звернулося до суду за захистом свого права користування спірними земельними ділянками, порушеного власником цієї земельної ділянки (третьою особою) шляхом укладення договору про надання права користування цими самими земельними ділянками із ТОВ «Жива Нива» і реєстрації права користування ними Відповідачем за собою.

Спір у цій справі виник внаслідок незаконної, на думку позивача, реєстрації нотаріусом права оренди з іншим орендарем, на той час як правовідносини на підставі договору оренди між позивачем і фізичною особою (власником орендованої земельної ділянки), яка у цій справі є третьою особою, на той час не припинилися.

Такий спір має розглядатися як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Тобто, оспореному рішенню про державну реєстрацію передує невирішений спір між учасниками орендних правовідносин про право цивільне, а саме про право на оренду конкретної земельної ділянки.

Цей спір стосується захисту цивільного права, зокрема випливає із договірних відносин, є приватноправовим і за суб`єктним складом має розглядатися за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки фізичної особи - власника земельної ділянки.

Неоспорювання позивачем дій третьої особи (власника земельної ділянки) не може бути підставою для розгляду спору господарськими судами, адже предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків цієї фізичної особи і спір у позивача виник саме із власником земельної ділянки як орендодавцем.

Оскільки позивач оспорює рішення державного реєстратора, прийняте за наслідком укладення договору оренди власника земельної ділянки (третя особа) та відповідача, то предмет спору, як і результат його вирішення, безпосередньо стосується прав і обов`язків не тільки відповідача, а й фізичної особи - власника земельної ділянки.

Отже, належними сторонами справи у цьому спорі є позивач, відповідач і власник земельної ділянки, який є стороною (орендодавцем, власником) договорів, укладених із позивачем і відповідачем.

Власник земельної ділянки є фізичною особою, яка не має статусу підприємця, чого сторони не заперечують. Саме із цих підстав справа у цьому спорі не належить до юрисдикції господарських судів відповідно до пункту 6 частини 1 статті 20 ГПК та має бути розглянута за правилами цивільного судочинства.

Таку ж правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.11.2019 у справі № 920/40/19.

Крім того, Верховний Суд зробив висновок про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. ч.1 ст.231 ГПК України у справах №№922/813/19, 922/810/19, 922/812/19, 922/811/19 з аналогічними правовідносинами.

Щодо посилання позивача на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.08.2019р. у справі №806/1109/16, то слід вказати, що висновок Верховним Судом про необхідність розгляду вказаної справи за правилами господарського судочинства зроблений у адміністративній справі з іншим суб`єктним складом сторін, без участі третьої особи (орендодавця), у залежності від якого й застосовувалися судом норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 231 ГПК.

Згідно п.5 ч. 1 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на викладене, питання повернення судового збору буде вирішуватись в разі надходження до суду відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст. 231, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Повний текст ухвали підписано: 12.10.2020

Суддя Сікорська Н.А.

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек.)

4- третій особі - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) (рек.)