УХВАЛА

м. Київ

12.10.2020Справа № 910/15353/20

Суддя Господарського суду міста Києва Пукшин Л.Г., розглянувши матеріали позовної заяви Інституту загальної енергетики Національної академії наук України (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 172)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗН УА» (01001, м. Київ, вул. Московська, 19/1), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 - місце постійної діяльності)

про спростування недостовірної інформації, поширеної засобами масової інформації

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Інститут загальної енергетики Національної академії наук України з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗН УА», ОСОБА_1 , у якій просить суд зобов`язати ТОВ «ЗН УА» протягом 7 днів після набрання рішенням Господарського суду міста Києва сили, розмістити у друкованому виданні газети «Дзеркало тижня. Україна» та на web- сайті: https://zn.ua спростування недостовірної інформації, яка була розміщена у статті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » журналіста ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у газеті «Дзеркало тижня» шляхом розміщення повідомлення наступного змісту: «Розміщена інформація у статті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » журналіста ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у газеті «Дзеркало тижня» стосовно доповіді Інституту загальної енергетики (ІЗЕ) НАН України не відповідає дійсності. На XVII Міжнародному форумі «Паливно- енергетичний комплекс України: сьогодення та майбутнє» 06.11.2019 року у м. Києві директором ІЗЕ НАН України була зроблена доповідь «Перспективи та проблеми розвитку Об`єднаної енергосистеми України в умовах її приєднання до енергосистеми ЄС і гіпертрофованого використання у її складі вітрових і сонячних електростанцій». Під час доповіді було зазначено, що: «За умови роботи великих потужностей вітрових (ВЕС) та сонячних (СЕС) електростанцій енергетична система України починає працювати нестабільно, можливі тяжкі системні аварії аж до її розпаду (блек-аут), що спостерігалось в інших країнах. Виправити цю ситуацію може використання спеціальних акумуляторних батарей (АБ) та резервних станцій (PC). Але власники ВЕС та СЕС законодавчо звільнені від їх закупівлі. Згідно Закону України «Про альтернативні джерела енергії» (закон про «зелений» тариф) капіталовкладення на придбання АБ та PC повинно забезпечуватись надбавкою до тарифу на електроенергію, тобто, її споживачами (населення, промисловість і ін.). Окрім того, цей же закон зобов`язує ринок електроенергії встановлювати власникам ВЕС та СЕС тарифи у 2 - 3 рази вищі за ті, які мають традиційні електростанції. Таких неймовірних преференцій для ВЕС та СЕС немає в жодній країні Європи. У доповіді строго математично та розрахунково доведено, що при вже дозволених обсягах ВЕС та CEO (12,55 ГВт) витрати споживачів на їх електроенергію будуть у 12,5 разу (!) більшими за їх витрати на енергію традиційних електростанцій. Оскільки зазначений закон надає право власникам ВЕС та СЕС необмежено збільшувати їх потужність, тарифи на електроенерго будуть необмежено зростати, що призведе до гіперінфляції в Україні та її дефолту. Тому, щоб уникнути цієї катастрофи, необхідно законодавчо якомога швидше позбавити власників ВЕС та СЕС усіх пільг при будівництві та експлуатації ВЕС і СЕС».

Розглянувши матеріали позовної заяви Інституту загальної енергетики Національної академії наук України, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

У відповідності до частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття "суд, встановлений законом" стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України", заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Так, статтею 1 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності. Такими особами, зокрема, є кредитори у справі про банкрутство, а також особи учасники корпоративних спорів.

Судом встановлено, що заявлений позов стосується спростування недостовірної інформації, яка була поширена у засобах масової інформації.

У позовній заяві позивач визначив відповідачами, зокрема, фізичну особу (громадянина України) ОСОБА_3 як автора статті, в якій, на думку позивача, подана недостовірна інформація, та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗН УА» як власника інформаційно-аналітичного тижневика «Дзеркало тижня», в якому була опублікована стаття автора « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (друкований випуск НОМЕР_1 за ІНФОРМАЦІЯ_3).

Оскільки, окрім юридичної особи, що, на думку позивача, поширила недостовірну інформацію в належному їй інформаційно-аналітичному тижневику, одним із відповідачів є фізична особа як автор публікації, який не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності, справу слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №757/43793/18-ц.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд відмовляє у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Інституту загальної енергетики Національної академії наук України у відкритті провадження у справі.

2. Позовну заяву та додані до неї документи повернути заявнику.

Додаток: позовна заява та додані до неї документи на 72 аркушах.

Ухвала набирає законної сили 12.10.2020 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л. Г. Пукшин