Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1016/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Назаренко В.В., представник за довіреністю від 18.09.2020 (приймав участь в судовому засіданні 24.09.2020), Демський А.Л., представник за довіреністю від 01.10.2020 (приймав участь в судовому засіданні 12.10.2020),

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лого-Транс" (м.Київ)

до Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (м.Радомишль, Житомирська область)

про стягнення 626816,03грн.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 24.09.2020 до 12.10.2020.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лого-Транс" звернулося до господарського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" про стягнення 626816,03грн з яких: 598184,88грн основного боргу, 17128,35грн пені, 6717,32грн 3% річних, 4785,48грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 28.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 24.09.2020.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 24.09.2020 до 12.10.2020.

07.10.2020 на адресу суду від позивача надійшов супровідний лист від 05.10.2020 з доданими документами.

Представник позивача в судовому засіданні 12.10.2020 підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві (а.с.1-4).

Відповідач в судові засідання 24.09.2020 та 12.10.2020 не з`явився, повноважного представника не направив, відзив на позов не подав хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендоване повідомлення (а.с.43) та список згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів №4430 від 24.09.2020 (штрихкодовий ідентифікатор поштового відправлення - 024), (а.с.55). Поштове відправлення про направлення відповідачу копії ухвали від 24.09.2020 згідно відомостей з офіційного сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення (за номером ідентифікатора 024) під час доставки вручено 28.09.2020 представнику за довіреністю (а.с.56).

Водночас суд враховує, що відсутність представника відповідача, відповідно до ст.216 ГПК України, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.2 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

З огляду на те, що неявка в засідання суду представника відповідача та неподання відповідачем письмового відзиву, не перешкоджають розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2020 між Приватним акціонерним товариством "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (замовник/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лого-Транс" (виконавець/позивач) було укладено договір про надання маркетингових послуг №01012020 (далі - договір) (а.с.21-23).

Укладений між сторонами у справі договір є за своєю правовою природою договором про надання послуг.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.2 ст.901 ЦК України, положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно п.1.1 договору, виконавець, на виконання умов цього договору обов`язується надавати замовнику маркетингові послуги, а замовник зобов`язується сплачувати виконавцю за це винагороду в розмірі та на умовах, визначених нижче в цьому договорі.

Відповідно до пункту 1.3 договору, виконавець надає замовнику послуги, передбачені п.п.1.1 п. 1 цього договору, у роздрібній мережі торговельних точок на території України.

Пунктом 1.4 договору сторони погодили, що замовник, у разі належного та своєчасного виконання обов`язків, передбачених п.1.1. цього договору, зобов`язується виплатити виконавцю винагороду в належному порядку та розмірах, та на умовах, визначених цим договором, а саме:

1) за належне та своєчасне виконання зобов`язань, передбачених п.п.1.1. п.1 цього договору, замовник зобов`язується сплатити виконавцю грошову винагороду, її розмір та строки оплати зазначені в п.3 даного договору.

За умовами пункту 2 договору, факт надання відповідних послуг з боку виконавця засвідчується Актом приймання-передачі наданих послуг, що складається та підписується сторонами, а також скріплюється їх печатками після надання відповідних послуг, а також фото звітом виконавця, який останній зобов`язаний надати замовнику разом з Актом приймання передачі наданих послуг у двох примірниках. Акт складається сторонами щомісячно.

Відповідно до пункту 3 договору, замовник зобов`язаний оплатити виконавцю надані маркетингові послуги, передбачені в пункті 1 цього договору, шляхом банківського перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, вказаний в пункті 16 цього договору, у сумі, вказаній у відповідному підписаному двома сторонами Акті приймання-передачі наданих послуг.

Цей договір набирає чинності з "01" січня 2020 року та діє по "31" грудня 2020 року, включно. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань, передбачених умовами договору (пункт 14 договору).

Судом також враховується, що протоколом узгодження розбіжностей до договору від 01.01.2020 в редакції виконавця було погоджено наступні пункти:

- факт надання відповідних послуг з боку виконавця засвідчується Актом приймання-передачі наданих послуг, що складається та підписується сторонами, також скріплюється їх печатками після надання відповідних послуг. Виконавець також зобов`язаний надавати замовнику разом з Актом приймання-передачі наданих послуг відповідний фото звіт. Акт складається сторонами щомісячно у двох примірниках (п.2 договору);

- замовник зобов`язаний підписати Акт приймання-передачі наданих послуг не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дати його отримання у двох примірниках від виконавця разом з оригіналом рахунку на оплату, та повернути один примірник виконавцю, або у той же строк надати виконавцю письмові обґрунтовані заперечення від його підписання та вимагати їх усунення. У випадку не направлення замовником підписаного Акту приймання-передачі наданих послуг або обґрунтованих заперечень щодо його підписання у вищезазначений строк, отриманий замовником від виконавця Акт вважається підписаним з боку замовника, а послуги вважаються наданими належним чином та в повному обсязі у відповідності до всіх умов договору, і піддягають оплаті в повному обсязі в строки, передбачені договором (п.2.1 договору);

- замовник зобов`язаний оплатити виконавцю надані маркетингові послуги, передбачені в пункті 1 цього договору, шляхом банківського перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, вказаний в пункті 16 цього договору, у сумі, вказаній у відповідному підписаному двома сторонами Акті приймання-передачі наданих послуг протягом 7 (семи) банківських днів з дати підписання двома сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг та отримання замовником від виконавця оригіналу рахунку на оплату (п.3 договору).

Пунктами 3 та 4 протоколу розбіжностей передбачено, що з моменту підписання цього протоколу викладені в ньому положення договору діють в "Узгодженій редакції" цього протоколу. Всі інші умови договору, не змінені цим протоколом, діють у редакції договору і сторони підтверджують по них свої зобов`язання.

Договір та протокол узгодження розбіжностей підписані представниками сторін, їх підписи скріплені печатками підприємств.

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання маркетингових послуг №01012020 від 01.01.2020, просить стягнути з відповідача 626816,03грн з яких: 598184,88грн основного боргу, 17128,35грн пені, 6717,32грн 3% річних, 4785,48грн інфляційних втрат за несвоєчасне виконання проведення розрахунків.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На виконання умов договору про надання маркетингових послуг №01012020 від 01.01.2020, позивачем було надано відповідачу маркетингові послуги на суму 598184,88грн, а замовником такі послуги прийнято в повному обсязі без зауважень, що підтверджується Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №1 від 15.03.2020 (а.с.27).

Відповідно до умов договору, позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату №67 від 15.03.2020 на суму 598184,88грн (а.с.53).

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як зазначалось вище, в пункті 3 протоколу узгодження розбіжностей сторони погодили, що замовник зобов`язаний оплатити виконавцю надані маркетингові послуги, передбачені в пункті 1 цього договору, шляхом банківського перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, вказаний в пункті 16 цього договору, у сумі, вказаній у відповідному підписаному двома сторонами Акті приймання-передачі наданих послуг протягом 7 (семи) банківських днів з дати підписання двома сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг та отримання замовником від виконавця оригіналу рахунку на оплату.

Таким чином, відповідно до умов договору про надання маркетингових послуг №01012020 від 01.01.2020 та положень ч.1 ст.530, відповідач зобов`язаний був оплатити отримані від позивача послуги на суму 598184,88грн (Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №1 від 15.03.2020) - у строк до 24.03.2020.

Позивач направляв на адресу відповідача претензію №21 від 23.04.2020 з вимогою провести розрахунки за надані послуги, сплативши заборгованість у загальному розмірі 604558,98грн (а.с.28-30). Однак, відповідач відповіді на зазначену претензію позивача не надав, розрахунки з позивачем не провів.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На час розгляду справи, відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за отримані послуги у встановлений строк не виконав, у зв`язку з чим у відповідача існує заборгованість перед позивачем в сумі 598184,88грн, що підтверджується довідкою про стан заборгованості від 05.10.2020 (а.с.52).

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 598184,88грн основного боргу є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача 17128,35грн пені, 6717,32грн 3% річних та 4785,48грн інфляційних втрат.

Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені, господарський суд враховує наступне.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.2 та ч.3 ст.549 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 4 протоколу узгодження розбіжностей сторони погодили, що за порушення строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі одинарної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період протермінування, від протермінованої суми.

Відповідно до поданого розрахунку, за порушення відповідачем строків оплати позивачем нараховано пеню в сумі 17128,35грн за період з 23.03.2020 по 06.08.2020 (розрахунок а.с.11).

Перевіривши проведені нарахування пені та з огляду на те, що прострочення оплати наданих послуг на суму 598184,88грн, починається з 25.03.2020, суд встановив, що правомірним є нарахування пені за період з 25.03.2020 по 06.08.2020 в сумі 16801,48грн

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 16801,48грн підлягають задоволенню. Вимоги про стягнення пені в сумі 326,87грн (17128,35грн - 16801,48грн) є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, господарський суд враховує вищенаведене, а також таке.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до зазначеної норми позивачем було нараховано до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 4785,48грн за квітень 2020 на суму заборгованості 598184,88грн та 3% річних в сумі 6717,32грн за період з 23.03.2020 по 06.08.2020 (розрахунок а.с.11-12).

Здійснивши перевірку проведених позивачем нарахувань 3% річних, з огляду на те, що прострочення оплати товару починається з 25.03.2020, правомірним є нарахування 3% річних в сумі 6619,26грн за період з 25.03.2020 по 06.08.2020 на суму заборгованості 598184,88грн.

Отже обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 6619,26грн. В частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 98,06грн (6717,32грн - 6619,26грн = 98,06грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних втрат, господарський суд вважає їх обґрунтованими, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 4785,48грн правомірними і такими, що підлягають задоволенню.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 598184,88грн основного боргу, 16801,48грн пені, 6619,26грн 3% річних та 4785,48грн інфляційних втрат є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні позову в частині стягнення 326,87грн пені та 98,06грн 3% річних суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується витрат на надання правової допомоги у розмірі 4000,00грн, суд зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗР №21/1754 від 13.11.2018, видане Зонову Б.С. (а.с.33).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Судом встановлено, що 16.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лого-Транс" (замовник) та Адвокатським бюро "Богдана Зонова" (виконавець) було укладено договір №4 про надання правової допомоги, за умовами якого виконавець за дорученнями замовника бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами (п.п.1.1. договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору, юридичні послуги, що надаються виконавцем, оплачуються замовником у залежності від обсягу часу, що його витрачено виконавцем на надання юридичних послуг за договором, з розрахунку вартості 1год./800грн без ПДВ.

Оплата юридичних послуг, що надаються згідно з договором, здійснюється у такому порядку:

4.3.1 виконавець надає замовнику рахунок, детальний опис робіт та акт виконаних робіт з розрахунком суми оплати, виходячи з обсягу часу, що його було витрачено на надання юридичних послуг за договором, ставок зазначених в п.4.1 договору, фактичних витрат виконавця, зазначених в п.4.2 договору.

4.3.2 у разі відсутності у замовника заперечень з приводу суми оплати він зобов`язується сплатити визначену суму протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту акту виконаних робіт (пункт 4.3 договору).

За умовами пункту 4.4 договору, факт надання послуг за договором підтверджується актами, що підписуються сторонами.

На виконання вимог даного договору адвокатським бюро було надано позивачу звіт (детальний опис виконаних робіт) від 06.08.2020 та рахунок-фактуру №СФ-0000009 від 07.08.2020 на суму 4000,00грн (а.с.35-36).

07.08.2020 актом наданих послуг ТОВ "Лого-Транс" та Адвокатське бюро "Богдана Зонова" погодили, що вартість послуг включаючи консультації, підготовчі дії, підготовку та подання позовної заяви до суду становить 4000,00грн (а.с.34).

У даному акті наданих послуг від 07.08.2020 вказано, що послуги надані в повному обсязі, оформлені належним чином, сторони не мають претензій одна до одної.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Отже, керуючись приписами ст.129 ГПК України, враховуючи, що позивачем підтверджено правовий статус представника - адвоката, надано докази оплати послуг прийнятих згідно з актом виконаних робіт від 07.08.2020 по наданню правової допомоги в Господарському суді Житомирської області, оцінивши заявлені до стягнення витрати, юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, з урахуванням всіх аспектів цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на підготовку матеріалів як кваліфікований фахівець, суд встановив, що сума витрат на професійну правничу допомогу, яка заявлена до стягнення, погоджена сторонами, узгоджена з предметом позову, наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг та обсягом таких послуг.

Факт понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00грн підтверджується платіжним дорученням №80 від 17.08.2020 (а.с.37).

Відповідач заперечень стосовно заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу не подав, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку - витрати на правничу допомогу), у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, оскільки позовні вимоги у даній справі задоволені частково, суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на оплату правничої допомоги пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 3997,29грн. Витрати на оплату послуг адвоката в частині стягнення 2,71грн господарським судом покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (12201, Житомирська область, Радомишльський район, м.Радомишль, вул. Микгород, буд.71; ідентифікаційний код 05418365) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лого-Транс" (04050, м.Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 12; ідентифікаційний код 37817344):

- 598184,88грн основного боргу,

- 16801,48грн пені,

- 6619,26грн 3% річних,

- 4785,48грн інфляційних втрат,

- 3997,29грн витрат на оплату послуг адвоката,

- 9395,87грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 15.10.20

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - до справи,

2,3 - сторонам (рек. з пов.).