ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.10.2020 Справа № 920/717/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Жерьобкіної Є.А.,

за участю секретаря судового засідання Гребенюк С.В.,

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу № 920/717/20

за позовом Фермерського господарства Коровинський пенькозавод (вул. Сарничева, 5, с. Жуківка, Буринський район, Сумська область, 41750),

до відповідача Буринської міської ради (вул. Першотравнева, 1, м. Буринь, Сумська область, 41700),

про визнання незаконним та скасування рішення,

представники учасників справи:

Від позивача Алфімов В.В. (довіреність від 01.06.2020);

Від відповідача не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення 22-ї сесії 7-го скликання Буринської міської ради Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 05.04.2012 за № 8 укладеного з ОСОБА_1 від 15.02.2019, що прийняте без дотримання вимог ст.ст. 18, 24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст.ст. 23, 30 Закону України Про оренду землі, ст. 629 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, як орендаря.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 20.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі №920/717/20, задоволене клопотання Фермерського господарства Коровинський пенькозавод про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження; призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 26.08.2020, 10:30; відповідачу наданий п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву (з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України); відповідачу наданий п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; позивачу наданий семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив.

Статтею 252 ГПК України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. №6854 від 11.08.2020), в якому просить суд відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю. Відповідач зазначає, що на виконання спірного рішення між відповідачем та ОСОБА_1 15.02.2019, за взаємною згодою, було підписано додаткову угоду до договору оренди землі від 05.04.2012 за № 8. Після підписання додаткової угоди саме ОСОБА_1 , а не ФГ Коровинський пенькозавод було сплачено до міського бюджету протягом 2019 року 470 000 грн. Оскаржуване рішення від 15.02.2019 є ненормативним правовим актом, що передбачає конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта, застосовується одноразово і після його реалізації вичерпує свою дію. З огляду на зазначене, вимога про скасування відповідного рішення втратила свою актуальність, у зв`язку з тим, що воно виконане шляхом укладення між відповідачем та ОСОБА_1 додаткової угоди про внесення змін до договору № 8 від 23.04.2012.

12.08.2020 позивач подав відповідь на відзив (вх. №6915 від 12.08.2020), в якій підтримує позовні вимоги та зазначає, з посиланням на правову позицію Великої палати Верховного Суду у постановах від 15.05.2019 у справі №693/267/18-ц, від 19.02.2020 у справі № 530/879/18, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, що з моменту реєстрації фермерського господарства обов`язки землекористувача здійснює саме ФГ Коровинський пенькозавод, а не громадянин якому надавалась земельна ділянка для фермерського господарства.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 26.08.2020 відкладено розгляд справи по суті з повідомленням сторін на 05.10.2020, 12:30.

Позивач підтримує позовні вимоги.

Додаткових заяв чи клопотань станом на 05.10.2020 від учасників справи до суду не надходило.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 05.04.2012 між Буринською районною державною адміністрацією Сумської області та громадянином ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі № 8, за умовами якого в оренду ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (організації фермерського господарства) було передано земельну ділянку площею 296,3549 га, у тому числі рілля 296,3549 га строком на 10 років з орендною платою у розмірі 5 % нормативної грошової оцінки землі, що складає 280 599 грн. 19 коп. в рік.

Земельна ділянка передана в користування ОСОБА_1 згідно з актом про передачу та прийом земельної ділянки від 05.04.2012.

Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Буринському районі Сумської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23.04.2012 № 01097.

Станом на 01.09.2019 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки кадастрові номери :09:001:0136, :08:001:0006, :09:001:0134, :08:001:0005, :09:001:0135 за Буринською міською радою на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 18-10507/16-18-СГ від 22.12.2018, рішення Буринської міської ради від 22.12.2018 про прийняття в комунальну власність Буринської міської ради з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення та акту приймання-передачі нерухомого майна від 22.12.2018, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області та Буринською міською радою.

Вказані земельні ділянки знаходились у користуванні ОСОБА_1 за договором від 05.04.2012 № 8.

До державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09.01.2019 також внесено актуальну інформацію про інше речове право, зокрема право оренди земельної ділянки орендаря ОСОБА_1 на земельні ділянки кадастрові номери :09:001:0136, :08:001:0006, :09:001:0134, :08:001:0005, :09:001:0135.

Рішенням 22 сесії 7 скликання Буринської міської ради від 15.02.2019 вирішено внести зміни до договору оренди землі за №8 від 05.04.2012, зареєстрованого за №01097 від 23.04.2012, укладеного між Буринською районною державною адміністрацією Сумської області та ОСОБА_1 , щодо об`єкта оренди, орендодавця, нормативної грошової оцінки землі, розміру та рахунків для сплати орендної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем без дотримання вимог ст.ст. 18, 24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст.ст. 23, 30 Закону України Про оренду землі, ст. 629 Цивільного кодексу України, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, як орендаря земельних ділянок. Зокрема позивач, з посиланням на практику Верховного Суду зазначає, що після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Буринська міська рада у встановленому законом порядку не повідомила ФГ "Коровинський пенькозавод" про зміну власника орендованих фермерським господарством земельних ділянок. Пунктом 34 договору оренди землі №8 від 05.04.2012 передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15.

Згідно із частинами першою та другою статті 1 Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» (далі - Закон № 973-IV) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

За положеннями частини четвертої статті 1 Закону № 973-IV фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Згідно зі статтею 8 Закону № 973-IV фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 973-IV землі фермерського господарства можуть складатися із, зокрема, земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Згідно зі статтею 19 Закону № 973-IV до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Відповідно до частини другої статті 20 Закону № 973-IV майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у статуті термін.

З наведених норм права вбачається, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію на земельних ділянках, наданих їм в оренду для ведення фермерського господарства. При цьому фермерське господарство створюється після набуття громадянином, який виявив бажання створити фермерське господарство, права користування земельною ділянкою. Землі фермерського господарства складаються, у тому числі із земельних ділянок, що використовується ним на умовах оренди. Право користування такими земельними ділянками зазначається в його статуті, який має містити відомості про земельну ділянку, а також термін, на який передається це майнове право.

Отже, в силу наведених вище норм права, після укладення громадянином договору оренди земельної ділянки державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства та створення цим громадянином фермерського господарства, права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі переходять від громадянина до фермерського господарства з дня проведення його державної реєстрації.

Подібні висновки неодноразово викладались Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 677/1865/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 574/381/17-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 628/778/18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 922/538/19.

Державна реєстрація Фермерського господарства Коровинський пенькозавод була проведена 27.08.2012 (запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 1 000516).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У відповідності до п. 2 роз`яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів", підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

За приписами п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до пунктів "а"-"г" статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належать розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

За змістом статті 122 Земельного кодексу України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

З аналізу наведених норм у їх сукупності можна зробити висновок, що прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, що пов`язані із реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних правовідносин. Тобто рішення органу місцевого самоврядування є підставою для виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків фізичних та юридичних осіб.

Разом з цим, відповідно до ст. 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

У пункті 34 договору сторони визначили, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Відповідно до статей 653, 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Статтею 188 Господарського кодексу України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Враховуючи приписи вказаних норм, суд дійшов до висновку, що оскаржуване рішення є реалізацією відповідачем права на внесення пропозиції щодо зміни умов договору. При цьому, внаслідок прийняття відповідного рішення зміни до договору автоматично не набувають чинності, оскільки зміна вчиняється в такій самій формі, що й договір, тобто шляхом укладення додаткової угоди за взаємною згодою сторін, тому у зв`язку з прийняттям відповідного акта права та охоронювані законом інтереси позивача як землекористувача не порушуються.

Посилання позивача на неповідомлення відповідачем фермерського господарства про зміну власника земельних ділянок в порушення приписів ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та статті 148-1 Земельного кодексу України не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки кадастрові номери :09:001:0136, :08:001:0006, :09:001:0134, :08:001:0005, :09:001:0135 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Буринською міською радою здійснено 01.09.2020 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 18-10507/16-18-СГ від 22.12.2018, рішення Буринської міської ради від 22.12.2018 про прийняття в комунальну власність Буриснської міської ради з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення та акту приймання-передачі нерухомого майна від 22.12.2018, укладеного між Головним управління Держгеокадастру у Сумській області та Буринською міською радою.

До державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09.01.2019 внесено актуальну інформацію про інше речове право, зокрема право оренди земельної ділянки орендаря ОСОБА_1 .

За приписами ст. 31 Закону України «Про оренду землі», особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України, зокрема особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Судом встановлено, що повідомленням від 16.01.2019 Буринська міська рада повідомила ОСОБА_1 як орендаря за договором про перехід права власності на земельні ділянки, які останній орендує, від держави до територіальної громади Буринської міської ради, в якому зазначила нового власника, його місцезнаходження, кадастрові номери земельних ділянок, їх місце розташування та площі, платіжні реквізити для сплати орендної плати (фіскальний чек від 17.01.2019 № 5197).

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV державній реєстрації прав підлягають: речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право оренди (суборенди) земельної ділянки.

За змістом частини першої статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

З наведених норм права вбачається, що право оренди земельної ділянки виникає після державної реєстрації такого права, яка проводиться державним реєстратором у порядку, передбаченому Законом № 1952-IV, на підставі договору оренди землі та інших документів, що згідно із законодавством підтверджують набуття права оренди земельної ділянки.

Отже, після проведення державної реєстрації фермерського господарства та переходу до нього в силу вищенаведених норм Закону № 973-IV прав і обов`язків орендаря земельної ділянки за договором оренди землі таке господарство звертається до державного реєстратора для проведення державної реєстрації відповідного права оренди на підставі поданого ним договору оренди землі державної та комунальної власності, укладеного засновником цього фермерського господарства.

При цьому укладення з орендодавцем та подання державному реєстратору додаткової угоди до договору оренди землі про заміну орендаря з громадянина на фермерське господарство чинним законодавством України не передбачено, відповідно не є обов`язковим.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 927/79/19.

Докази того, що станом на дату повідомлення відповідачем про зміну власника земельної ділянки ОСОБА_1 , як орендаря за договором, право оренди було зареєстроване саме за фермерським господарством матеріали справи не містять, тому суд дійшов висновку про дотримання відповідачем положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та статті 148-1 Земельного кодексу України щодо повідомлення орендаря про зміну власника земельної ділянки.

Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що на дату направлення Буринською міською радою повідомлення, ОСОБА_1 був керівником та представником Фермерського господарства Коровинський пенькозавод.

Судом також встановлено, що 15.02.2019 між відповідачем та ОСОБА_1 (орендар) було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 05.04.2012 № 8, зареєстрованого за № 01097 від 23.04.2012, згідно з якою замінено сторону орендодавця на Буринську міську раду, у зв`язку з переходом права власності державної форми у комунальну на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018 за № 18-10507/16-18-СГ; викладено у новій редакції пункт 2 договору щодо об`єкта оренди (земельні ділянки, що розташовані на території Жуківського старостинського округу Буринської міської ради кадастровий № :09:001:0134 площею 51,5317 га, кадастровий № :09:001:0136 площею 90,0665 га, кадастровий номер :08:001:0006 площею 10, 9617 га, кадастровий номер :08:001:0005 площею 88,8934 га, кадастровий номер :09:001:0135 площею 55,0032 га); викладено у новій редакції пункт 5 договору щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, пункт 9 щодо розміру орендної плати (12%); доповнено договір пунктом 29 щодо підстав для зміни умов договору в частині розміру орендної плати.

Саме у зв`язку з укладенням додаткової угоди про внесення змін до договору, з урахуванням приписів статей 653, 654 Цивільного кодексу України, змінюються зобов`язання орендаря відповідно до змінених умов щодо об`єкта оренди, розміру орендної плати та порядку її сплати, тощо.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення 22-ї сесії 7-го скликання Буринської міської ради Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 05.04.2012 за № 8 укладеного з ОСОБА_1 , оскільки оскаржуване рішення не суперечить вимогам чинного законодавства і судом не встановлено, що цим рішенням порушуються права та охоронювані законом інтереси Фермерського господарства Коровинський пенькозавод.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Витрати Фермерського господарства Коровинський пенькозавод по сплаті судового збору покласти на Фермерське господарство Коровинський пенькозавод.

3. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням ч. 4 Розділу Х (Прикінцеві положення) та пп. 17.5. п. 17 Розділу XI (Перехідні положення) Кодексу.

Повне рішення складено 09.10.2020.

Суддя Є.А. Жерьобкіна