ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2020 р. Справа№ 902/105/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Косоригіна Віталія Олеговича

на рішення Господарського суду Київської області

від 22.05.2020

у справі №902/105/20 (суддя - Заєць Д.Г)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Одемо"

до Фізичної особи-підприємця Косоригіна Віталія Олеговича

про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Одемо" (надалі - позивач, ТОВ "Одемо") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Косоригіна Віталія Олеговича (надалі - відповідач, ФОП Косоригін В.О.) про стягнення заборгованості у розмірі 191 800, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з надання послуг по ремонту та технічного обслуговування машин і устаткування промислово призначення.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.05.2020 у справі №902/105/20 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 191 800, 00 грн заборгованості, 2 877, 00 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що матеріалами справи підтверджено факт попередньої оплати позивачем коштів за надання послуг по ремонту та технічного обслуговування машин і устаткування промислово призначення. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували належне виконання відповідачем своїх обов`язків з надання оплачених позивачем послуг господарському суду не надано. Зазначений факт відповідачем не спростовано, а отже вимога про стягнення з відповідача 191 800, 00 грн попередньої оплати є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2020 у справі №902/105/20 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, у зв`язку з неправильним дослідженням та оцінкою доказів. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції розглянуто спір у цій справі за відсутності відзиву на позовну заяву, що позбавило останнього на захист конституційних прав.

Щодо надання послуг, скаржник стверджує про те, що після погодження загальної вартості робіт, на об`єкт було завезено інструмент та ряд необхідного матеріалу для виконання робіт. В подальшому було розпочато роботи та по мірі їх виконання та використання для цього необхідного матеріалу відповідачем виставлялися позивачу рахунки, що підтверджується наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями №5186 від 18.10.2019, №5210 від 22.10.2019, №15 від 01.11.2019, у графі призначення платежу, яких зазначено "оплата за послуги". Решта коштів, а саме передоплата згідно платіжного доручення №60 від 13.11.2019 за послуги, які відповідачем не були надані позивачу, на думку скаржника не підлягають поверненню, оскільки такі послуги не надані не з вини останнього.

Також скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на листи-претензії позивача №04/12 від 04.12.2019 та №15/1 від 15.01.2020, надіслані на адресу відповідача, в яких різняться суми стягуваних коштів.

Окрім того, в тексті апеляційної скарги скаржником викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, з обґрунтуванням причин такого пропуску.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2020 апеляційну скаргу ФОП Косоригіна В.О. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2020 апеляційну скаргу ФОП Косоригіна В.О. на рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2020 у справі №902/105/20 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення її недоліків.

27.07.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого долучено квитанцію про сплату судового збору №0.0..1 від 24.07.2020 на суму 3 120, 00 грн та лист з описом вкладення, що підтверджує надсилання позивачу на адресу: 23140, Вінницька обл., Жмеринський район, с. Демидівка, вул. Колгоспна, буд. 1-Б копіїї апеляційної скарги з доданими до неї додатками.

У зв`язку з перебуванням головуючої судді (судді-доповідача) Зубець Л.П. з 20.07.2020 у відпустці, вирішити питання щодо руху апеляційної скарги у цій справі у визначений законодавством строк було неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2020, у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючою суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, для вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2020 прийнято справу №902/105/20 до провадження у визначеному вище складі колегії суддів. Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження задоволено, поновлено ФОП Косоригіну В.О. пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Косоригіна В.О. на рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2020 у справі №902/105/20.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ФОП Косоригіна В.О. на рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2020 у справі №902/105/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2020 у справі №902/105/20 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.

Також роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Зокрема, позивач у своєму відзиві зазначає наступне:

- на період дії карантину державні органи, в тому числі господарський суд першої інстанції, працювали в звичайному режимі, однак із обмеженням особистого відвідування. Усі дії, в тому числі подання процесуальних заяв по справі, мали можливість вчинятись шляхом використання поштового зв`язку або електронного поштового зв`язку;

- єдиним належним та допустимим доказом у даній категорії справ, який підтверджував би надання відповідачем послуг позивачу є належним чином оформлений акт приймання-передачі наданих послуг/виконаних робіт. Проте як встановлено судом першої інстанції, сторонами було домовлено про передоплату за спірні роботи, зобов`язання які позивачем виконано, грошові кошти сплачені в повному обсязі, в свою чергу відповідачем належним чином зобов`язання не виконано, замовлені позивачем послуги не надано;

- листи-претензії позивача №04/12 від 04.12.2019 та №15/1 від 15.01.2020 надсилались на адресу відповідача із проміжком часу більше як місяць, кожна із претензій містить посилання на платіжні доручення, кошти за які вимагає до повернення позивач. Так у претензії від 04.12.2019 зазначено три платіжних доручення, з передоплати послуг, замовлених у відповідача, а у претензії від 15.01.2020 зазначено п`ять платіжних доручення, з тих же підстав. Тобто, логічним є збільшення суми стягнення у претензії, яка датована пізнішою датою.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 07.10.2019 ТОВ "Одемо" та ФОП Косоригін В.О. дійшли згоди щодо надання послуг (робіт) з ремонту та технічного обслуговування машин та устаткування промислового призначення на умовах повної передоплати.

Перелік замовлених послуг (робіт), їх кількість, обсяги, ціна та загальна вартість узгоджено обома сторонами в оформлених рахунках №24 від 07.10.2019, №28 від 22.10.2019, №29 від 22.10.2019, №32 від 01.11.2019.

На підставі виставлених рахунків позивачем здійснено передоплату у розмірі 191 800, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №5122 від 08.10.2019, №5186 від 18.10.2019, №60 від 13.11.2019, №5210 від 22.10.2019, №15 від 01.11.2019.

Відповідач свої зобов`язання із надання послуг з ремонту та технічного обслуговування машин і устаткування промислового призначення не виконав, оплачені позивачем послуги не надав.

Позивачем на адресу відповідача надсилались претензії №04/12 від 04.12.2019, №15/01 від 15.01.2020 з вимогою про повернення сплачених коштів у розмірі 191 800, 00 грн у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань та невиконанням робіт, проте, відповідачем зазначені вимоги залишені без відповіді та реагування.

З огляду на те, що у досудовому порядку сторонами не було врегульовано даний спір, заборгованість відповідача з оплати наданих послуг погашена не була, позивач звернувся до місцевого господарського суду з даним позовом про стягнення з відповідача 191 800, 00 грн основної заборгованості.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню та відповідно присудив до стягнення з відповідача на користь позивача зазначену суму.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини першої статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 8 ст. 179 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з міцевим господарським судом про те, що між сторонами укладено договір надання послуг у спрощений спосіб, у зв`язку з чим, враховуючи прийняття замовлення на послуги з боку відповідача, про що свідчать виставленні позивачу рахунки на оплату та саме платіжні доручення про оплату спірних ремонтних робіт/послуг, у відповідача виник обов`язок щодо належного виконання цих послуг/робіт.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГК України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували належне виконання останнім своїх обов`язків з надання оплачених позивачем послуг. Зазначений факт відповідачем не спростовано.

Оскільки між сторонами не погоджувалися інші строки виконання зобов`язання щодо виконання робіт, тому, відповідно до ст. 692 ЦК України, відповідач повинен був виконати зазначені у рахунках роботи наступного дня, після здійснення позивачем оплати та/або повернути отриману попередню оплату за ненадані послуги у строк, визначений в претензії (вимозі).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірного дійшов висновку про те, що вимога про стягнення з відповідача 191 800, 00 грн попередньої оплати є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо посилання скаржника в апеляційній скарзі на порушення конституційних прав останнього у зв`язку з тим, що судом першої інстанції розглянуто спір у цій справі за відсутності відзиву на позовну заяву, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом апеляційної інстанції враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Отже, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся з даним позовом до Господарського суду Вінницької області у лютому 2020 року.

В подальшому, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 12.02.2020 справу №902/105/20 передано за підсудністю до Господарського суду Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.03.2020 залишено позовну заяву без руху та лише 31.03.2020 судовим актом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цій справі.

З моменту звернення позивача до господарського суду і відкриття провадження по справі №902/105/20 минуло майже два місяці. При цьому, про отримання відповідачем копій позовної заяви, процесуальних документів по справі свідчать поштові повідомлення, приєднані до матеріалів справи.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів неможливості подання відзиву на позовну заяву у законодавчо встановлений строк, а отже посилання на карантинні обмеження, які діють в Україні, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби необґрунтовані.

З урахуванням вищевикладеного, місцевим господарським судом забезпечено правильний, своєчасний і безперешкодний розгляд справи по суті, здійснений в межах строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

На переконання колегії суддів апеляційної інстанції, ФОП Косоригіним В.О. не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Відповідно апеляційна скарга ФОП Косоригіна Віталія Олеговича задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2020 у справі №902/105/20 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Косоригіна Віталія Олеговича на рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2020 у справі №902/105/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2020 у справі №902/105/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Фізичною особою-підприємцем Косоригіним Віталієм Олеговичем.

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2020 у справі №902/105/20, зупинену ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2020.

5 Матеріали справи №902/105/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 19.10.2020.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк