ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" жовтня 2020 р. Справа№ 910/5051/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Ходаківської І.П.
суддів: Владимиренко С.В.
Демидової А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія"
на рішення господарського суду міста Києва від 01.07.2020 (повний текст рішення складено та підписано 01.07.2020)
у справі № 910/5051/20 (суддя Підченко Ю.О.)
за позовом Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"
до Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія"
про стягнення грошових коштів 5 314, 70 грн

Короткий зміст позовних вимог.

В квітні 2020 року Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" (далі за текстом позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова компанія" (далі за текстом відповідач) про стягнення 5 314, 70 грн шкоди в порядку суброгації (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом; а.с. 79-80).

Позов обґрунтовано тим, що позивач згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту № УА 0211642, укладеного із ОСОБА_1 здійснив виплату страхового відшкодування страхувальникові в розмірі 13 751, 18 грн, тому згідно із положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.07.2020 у справі №910/5051/20 позов задоволено повністю; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія" на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" суму страхового відшкодування в розмірі 5 314, 70 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102, 00 грн.

Рішення мотивоване виникненням у відповідача обов`язку, у зв`язку з настанням страхового випадку, відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу в розмірі фактичних витрат за мінусом франшизи та з урахуванням часткової виплати відповідачем відшкодування.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська Пожежно-Страхова Компанія" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.07.2020 у справі №910/5051/20 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник зауважує на тому, що при розрахунку страхового відшкодування має враховуватися фізичний знос транспортного засобу. За розрахунком скаржника, з урахуванням фізичного зносу та франшизи, сума страхового відшкодування складає 6 436, 48 грн, яка була сплачена позивачу.

До апеляційної скарги скаржником додані в копіях: консультаційний висновок спеціаліста № 16-D/72/9 від 07.07.2020 про величину фізичного зносу транспортного засобу SKODA FABIA (державний номер НОМЕР_1 ), страховий акт № ОЦ/049/000/20/0031 на перерахування коштів за претензією ПАТ «СК «Країна» від 14.05.2020, платіжне доручення №10941 від 14.05.2020. При цьому, обґрунтовуючи подання цих доказів до суду апеляційної інстанції скаржник посилається на зміни в перебігу процесуальних строків, передбачених Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ.

Отже скаржник вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на апеляційну скаргу).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2020 справу №910/5051/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія" на рішення господарського суду міста Києва від 01.07.2020 у справі №910/5051/20 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія" на рішення господарського суду міста Києва від 01.07.2020 у справі №910/5051/20; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (ст.ст.12, 270 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

16.08.2019 між позивачем та ОСОБА_1 , як страхувальником, укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №УА 0211642, за умовами якого позивач зобов`язався відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу SKODA FABIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2010 (застрахований транспортний засіб).

20.09.2019 в м. Києві по вул. Добровольчих Батальонів - вул. Лаврська, відбулася дорожньо-транспортна пригода, де ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом FORD TRANSIT CONNECT, державний номер НОМЕР_2 , порушуючи ПДРУ, скоїв зіткнення із застрахованим транспортним засобом, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2019 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, визнано гр. ОСОБА_2

23.09.2019 до позивача звернувся страхувальник ОСОБА_1 із заявою про настання 20.09.2019 страхового випадку із застрахованим транспортним засобом та 28.10.2019 із заявою на виплату страхового відшкодування.

11.11.2019 позивачем складений страховий акт № 30/55724/2.1.5.1, відповідно до якого розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті становить 13 751,18 грн.

Вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля було визначено на підставі ремонтної калькуляції № 55724 від 25.09.2019 18 688, 98 грн

На підставі зазначеного страхового акта страхувальнику виплачено страхове відшкодування в сумі 13 751,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 18214 від 11.11.2019.

02.12.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією вих. №15664/19 від 28.11.2019 щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 13 751,18 грн.

14.05.2020 відповідачем на рахунок позивача перераховано 6 436, 48 грн відшкодування згідно страхового акта № ОЦ/049/000/20/0031 від 14.05.2020.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і сторонами не заперечуються.

Спір у справі стосується стягнення 5 314, 70 грн недовиплаченої суми страхового відшкодування в порядку суброгації.

Під суброгацією слід розуміти перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.
За змістом ст. 980 ЦК України, ст. 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.
Згідно зі ст. 999 ЦК України і ст.ст. 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.
У ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Отже, зазначені норми свідчать, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.
Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
За змістом ч. 3 ст. 985 цього Кодекс особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Водночас норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
За змістом ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено згідно зі ст. 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 910/3650/16, від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17).
Отже, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), що підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність.
Так, згідно зі ст. 29 і п 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
За змістом пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика) відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.
У постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 з урахуванням викладених норм зазначено, що якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, та за мінусом франшизи.
З огляду на недоведеність позивачем використання для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу методом заміни складових частин з певним ступенем зносу, пред`явлення особою, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого, до страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17, 06.07.2018 у справі №924/675/17.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував обсягу відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання його страхувальником шкоди цим третім особам і дійшов помилкового висновку про обов`язок відповідача відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності, виходячи із розміру фактично здійснених позивачем витрат із виплати страхового відшкодування та за мінусом лише франшизи.
Відповідно до пунктів 7.38, 7.39 Методики при визначені розміру коефіцієнта зносу КТЗ береться до уваги не тільки строк експлуатації останнього (7 років - для інших легкових КТЗ), а також враховується винятки, зокрема, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.
Матеріалами справи підтверджується, що строк експлуатації транспортного засобу SKODA FABIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2010, який вироблений не у країнах СНД, станом на момент дорожньо-транспортної пригоди перевищував 7 років.
Згідно із п. 7.36 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, ринкова вартість окремої складової частини враховує її комплектність і фактичний технічний стан, умови, у яких вона експлуатувалася (зберігалася), особливості кон`юнктури ринку регіону. Ринкова вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу визначається за формулою Ссз= Ц с х (1- Ез), де:
Ссз - вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, грн;
Ц с - ціна нової складової частини, грн;
Ез - коефіцієнт фізичного зносу.
Згідно з пунктом 7.37 Методики коефіцієнт фізичного зносу Ез визначається за формулою: Ез=1-С/Цн, де: С - ринкова вартість, грн; Цн - ціна нового КТЗ в Україні або в провідних країнах-експортерах за інформацією з довідкової літератури.
Відповідно до пункту 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:
Сврз = Ср + См + Сс х (1- Ез), де:
Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;
См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;
Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;
Ез - коефіцієнт фізичного зносу.
Як вбачається з позовної заяви, розмір відшкодування розрахований позивачем без урахування коефіцієнта фізичного зносу, що є неправомірним.
З метою спростування позовних вимог відповідачем надано свій розрахунок суми страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,5683), відповідно до страхового акта №ОЦ/049/000/20/0031 та консультаційного висновку суб`єкта оціночної діяльності № 16-D/72/9 від 07.07.2020, становить 6 436, 48 грн
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 внесено зміни до п. 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України та викладено його в такій редакції: « 4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020, зокрема, внесено зміни до п. 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України та викладено його у такій редакції: « 4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З урахуванням карантинних обмежень та змін в перебігу процесуальних строків колегія вважає за можливе поновити відповідачу строк на подання доказів та долучити їх до матеріалів справи (консультаційний висновок спеціаліста №16-D/72/9 від 07.07.2020, страховий акт №ОЦ/049/000/20/0031 на перерахування коштів за претензією ПАТ «СК «Країна» від 14.05.2020, платіжне доручення №10941 від 14.05.2020).
Отже, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу за визначеною Методикою формулою (Сврз = Ср + См + Сс х (1- Ез) 1 702, 24 + 2 697, 02 + 9 351, 92 * (1- 0,5683) = 8 436, 48 грн та за мінусом франшизи становить 6 436, 48 грн (8 436, 48 - 2 000). Ця сума і була сплачена позивачу в порядку суброгації.
За змістом ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів.
Згідно зі ст.ст. 76-78 цього Кодексу належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.
Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доведення певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.
В порушення зазначених процесуальних норм, позивач належним чином не підтвердив розмір заявленого до стягнення відшкодування, а також не спростував розрахунок відповідача.
Позивачем не надано свого розрахунку страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.
За таких обставин, колегія не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.
Посилання позивача на те, що при проведенні спеціалістом дослідження без огляду транспортного засобу було порушено пункт 5 Методики, колегія вважає недостатньо обґрунтованими, оскільки положення Методики не визначають наслідки непроведення такого огляду. Відповідний висновок спеціаліста є доказом у справі та підлягає дослідженню та оцінці.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія" підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 01.07.2020 у справі №910/5051/20 - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати.

Витрати скаржника по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок позивача з урахуванням вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 01.07.2020 у справі №910/5051/20 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЕЛЕКТРИКІВ, будинок 29А, код 20842474) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія" (04080, місто Київ, ВУЛИЦЯ КИРИЛІВСЬКА, будинок 40, код 20602681) 3 153, 00 грн (три тисячі сто п`ятдесят три гривні нуль копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

Матеріали справи №910/5051/20 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12.10.2020.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова