ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2020 р. Справа№ 910/18236/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

за участі секретаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Підченко Ю.О.) від 17.07.2020 (повний текст складено 27.07.2020) у справі №910/18236/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання договору недійсним,-

за участю представників згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору № 4И16122Г від 17.11.2016.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказав, що ПАТ КБ «Приватбанк», володіючи повною фінансовою інформацією про товариство, усвідомлюючи високі економічні показники діяльності товариства, висунув позивачу пропозицію, щодо можливості участі позивача у процедурі «трансформації» кредитного портфеля ПАТ КБ «Приватбанк», яка зі слів співробітників банку, була ініційована Національним Банком України, та відповідно до рішення Правління Національного банку України від 05.10.16 №323/БТ, ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язано розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля. При цьому, за твердженнями позивача, ПАТ КБ «Приватбанк» наголошував на тому, що кредитні зобов`язання попередніх боржників забезпеченні ліквідними активами, у тому числі корпоративними правами, товаром в обороті, цінними паперами та іншим.

Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір та договори поруки, спрямовані на отримання прибутку від реалізації таких активів або набуття права власності на них, так як зі слів банку сукупна вартість активів, що передані такими третіми особами в якості забезпечення своїх зобов`язань банку, у декілька разів перевищують заборгованість таких осіб перед банком, при цьому, обов`язковою умовою на якій наполягав позивач було набуття ним права власності на акти, що забезпечували зобов`язання боржників перед банком, що узгоджено сторонами у п. 10 Договору поруки.

У зв`язку з тривалим невиконанням банком умов п.8 та п. 10 договору поруки, банк не мав на меті передати позивачу документи, що підтверджували наявність забезпечення зобов`язань боржників у вигляді цінних для позивача активів, а лише використовував інформацію про такі активи для спонукання позивача укласти договір поруки з метою реалізації плану «трансформації» (на виконання вимог Національного Банку України), чим ввів позивача в оману, щодо істотних умов договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2020 у справі №910/18236/19 відмовлено в задоволені позову, у зв`язку з тим, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили про введення відповідачем позивача в оману при вчиненні спірного правочину, не доведено факту обману, наявності умислу в діях відповідача та істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2020 у справі №910/18236/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки тій обставині, що у відповідача на момент укладення кредитного договору та договорів поруки були відсутні договори, які підтверджують існування забезпечення. Позивач намагався отримати такі документи в судовому порядку, проте судовими рішеннями у таких справах встановлено відсутність обов`язку банку надавати такі документи позивачу.

Відсутність договорів, укладених в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами боржників, за яких перед банком поручився позивач шляхом укладання договорів поруки, підтверджує факт введення позивача банком в оману, оскільки саме факт існування таких договорів та можливість отримання прав на забезпечене майно спонукали позивача укласти спірний кредитний договір.

26.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/18236/19, розгляд справи призначено на 01.10.2020.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2020, у зв`язку з перебуванням суддів Кропивної Л.В. та Калатай Н.Ф., які входять до складу колегії суддів і не є суддями - доповідачами, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 справу прийнято до провадження у новому складі суду: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

01.10.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти задоволення останньої та зазначав, що позивач помилково та навмисно стверджує про мету укладення ним кредитного договору, вважаючи його наслідком укладення договорів поруки, в той час як всі докази підтверджують зворотне, а саме те, що укладення кредитного договору відбулось для фінансування поточної діяльності позивача, тоді як укладення договорів поруки відбулось внаслідок вільного волевиявлення позивача.

В судовому засіданні 01.10.2020 колегія суддів заслухала представників сторін.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2016 між ПАТ КБ "Приватбанк" (банк) та ТОВ "Імперія Холдінг" (позичальник) укладено Кредитний договір № 4И16122Г.

Пунктом А.1. кредитного договору визначено вид кредиту, а саме відновлювальна кредитна лінія - кредит, що надається позичальнику частинами або повністю до дати, зазначеної у п. А.З., у межах ліміту цього договору, у тому числі після часткового або повного погашення по кредиту, таким чином, щоб фактична заборгованість за кредитом не перевищувала встановлений ліміт кредитного договору.

За умовами п. А.2. кредитного договору ліміт цього кредитного договору: ,00 грн, на наступні цілі: фінансування поточної діяльності підприємства. У разі виникнення заборгованості позичальника перед банком з відшкодування витрат згідно з п. 2.2.13. ліміт цього договору збільшується на відповідну суму заборгованості, на цілі з відшкодування витрат згідно з п. 2.1.5.

Пунктом А.3. кредитного договору встановлено термін повернення кредиту "12 листопада 2025 року".

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань ряду осіб перед банком, між позивачем та відповідачем укладено договори поруки, саме:

- договір поруки № 4В13251И/П від 17.11.2016, згідно з яким ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" (поручитель) поручилося перед АТ КБ "Приватбанк" (кредитор) за виконання ТОВ "Веріса" (боржник) своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені кредитними договорами: № 4В14172И від 17.02.2014, № 4В15054И від 20.02.2015, № 4В13252И від 19.04.2013, № 4В13251И від 17.04.2013 (первісні кредитні договори);

- договір поруки № 4Л15017И/П від 17.11.2016, згідно з яким ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" (поручитель) поручилося перед АТ КБ "Приватбанк" (кредитор) за виконання ТОВ "ЛОКАСТА" (боржник) своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені кредитними договорами: № 4Л15015И та 4Л15017И від 22.01.2015 (первісні кредитні договори);

- договір поруки № 4Г14387И/П від 17.11.2016, згідно з яким ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" (поручитель) поручилося перед АТ КБ "Приватбанк" (кредитор) за виконання ТОВ "ГІЛБЕРТ" (боржник) своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені кредитними договорами: № 4Г14388И від 24.12.2014, № 4Г14387И від 19.12.2014 та № 4Г 16003И від 18.03.2016 (первісні кредитні договори);

- договір поруки № 4М14289И/П від 17.11.2016, згідно з яким ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" (поручитель) поручилося перед АТ КБ "Приватбанк" (кредитор) за виконання ТОВ "МАНТАС" (боржник) своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені кредитними договорами: № 4М16008Д від 30.03.2016, № 4М14289И від 01.09.2014, № 4М14290И від 02.09.2014 (первісні кредитні договори);

- договір поруки № 4М14289И/П від 17.11.2016, згідно з яким ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" (поручитель) поручилося перед АТ КБ "Приватбанк" (кредитор) за виконання ТОВ "МЕДВІН-2011" (далі також - боржник) своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені кредитними договорами: № 4М13210Д від 17.04.2013, № 4М13467И від 31.07.2013, № 4М13694И від 30.10.2013, № 4М 14038И від 23.01.2014, № 4М 15012И від 14.01.2015 (первісні кредитні договори).

При укладенні договорів поруки (пункт 10) сторони погодили, що кредитор зобов`язаний у випадку виконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів з моменту виконання обов`язків, належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором.

Позивач зазначає, що з метою виконання зобов`язань за договорами поруки сплачувало АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в рахунок погашення заборгованості божників за кредитними договорами (копії платіжних доручень містяться в матеріалах справи).

Спір у даній справі виник у зв`язку з запереченням позивачем дійсності кредитного договору від 17.11.2016 № 4И16122Г. За твердження позивача, у зв`язку з тривалим невиконанням банком умов п.8 та п. 10 договору поруки, банк не мав на меті передати позивачу документи, що підтверджували наявність забезпечення зобов`язань боржників у вигляді цінних для позивача активів, а лише використовував інформацію про такі активи для спонукання позивача укласти кредитний договір та договори поруки з метою реалізації плану «трансформації» (на виконання вимог Національного Банку України), чим ввів позивача в оману, щодо істотних умов кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається будь-якого погодження умов та пов`язаності обставин кредитування позивача, з погашеннями позивачем (поручителем за договорами поруки), за рахунок отриманих в якості кредиту коштів, кредитної заборгованості "попередніх" боржників та обставин щодо забезпечення зобов`язань "попередніх" боржників і відповідного переходу прав заставодержателя до позивача.

Отже, позивачем не доведено обставин, які б свідчили про введення відповідачем позивача в оману, не доведено самого факту обману, наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Цивільного кодексу України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст.ст. 230-233 Цивільного кодексу України визначальним є те, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України може бути визнаний судом недійсним. Саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України.

Вказаний правовий висновок викладено в Постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 911/485/18, 25.07.2019 у справі № 910/9879/18.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу № 16/11/2016 від 16.11.2016 загальних зборів учасників ТОВ "Імперія Холдінг", а саме, по першому питанню порядку денного було вирішено укласти кредитний договір з ПАТ КБ "Приватбанк", ліміт цього кредитного договору ,00 грн.

Відповідно до техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів від 14.11.2016 та заявки на отримання кредиту від 14.11.2016, метою кредитування позивачем зазначено - фінансування поточної діяльності.

Також, у відповідності до пункту А.2 спірного кредитного договору цілями кредитування визначено - фінансування поточної діяльності.

Матеріали справи не містять та апелянтом не надано доказів на підтвердження погодження умов участі позивача у трансформації кредитного портфелю банку, про яку зазначено у позові.

При цьому, згаданий протокол не містить посилань на необхідність укладення кредитного договору або договорів поруки з метою погашення заборгованості боржників банку та отримання прибутку у вигляді набуття позивачем майна, переданого у якості забезпечення за кредитними договорами останніми, так само, як і не містить відомостей щодо такого майна.

Крім того, умови оспорюваного кредитного договору також не містять положень про трансформацію кредитного портфелю банку, необхідність укладення позивачем договорів поруки та щодо інших обставин, на які позивач посилається в обґрунтування свого позову. З наявних у матеріалах справи доказів можна дійти висновку, що позивач мав лише намір укласти кредитний договір виключно для фінансування своєї поточної діяльності.

Отже, з матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено пов`язаності обставин кредитування позивача з погашенням позивачем (поручителем за договорами поруки), за рахунок отриманих в якості кредиту коштів, кредитної заборгованості попередніх боржників.

З огляду на вищенаведене, позивачем не доведено факту навмисного введення відповідачем в оману позивача щодо природи та предмету правочину (кредитного договору), його прав та обов`язків (ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України), тоді як введення в оману щодо мотивів правочину не є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України.

Отже, колегія суддів, дослідивши в межах доводів апеляційної скарги обставини справи, встановила, що суд першої інстанції всебічно та повно дослідив подані докази, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2020 у справі №910/18236/19 - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12.10.2020, що є першим робочим днем після виходу судді Руденко М.А. після виходу з відпустки.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко