РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

29.09.2020Справа № 910/3297/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод технічних масел «Аріан»

до Міністерства оборони України

про стягнення 1.495.200,00 грн

Суддя Сівакова В.В.
секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

за участю представників сторін
від позивача Рудик Е.Г., директор

Мещанінов А.М., ордер серії КС № 589260 від 03.03.2020

від відповідача Момотюк А.І., самопредставництво

СУТЬ СПОРУ:

04.03.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод технічних масел «Аріан» до Міністерства оборони України про стягнення 1.495.200,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що, на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 286/1/19/39 від 21.11.2019, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1.495.200,00 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними з відповідними підписами відповідальних осіб про прийняття товару та печатками військових частин. Умовами договору було встановлено, що позивач зобов`язаний поставити товар до Військової частини НОМЕР_1 в строк до 10.12.2019. Пунктом 1 додатку № 12.1 до договору поставки прийняття продукції за кількістю та якістю оформляється актом, який складає одержувач у термін до 3 діб після прибуття продукції. Передбачений договором товар позивачем було поставлено 10.12.2019, проте у визначений строк відповідачем акти приймання-передачі оформлено не було. Позивач вказує на те, що будь-яких претензій з боку відповідача щодо якості або кількості товару на адресу позивача не надходило. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача 1.495.200,00 грн основного боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2020 відкрито провадження у справі № 910/3297/20 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 07.04.2020.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 11.03.2020 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 367 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 06.03.2020 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 11.03.2020, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 16.03.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 367.

06.04.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що подані позивачем акти прийому-передачі продукції та видаткові накладні підписані в односторонньому порядку та не містять підписів представників замовника. Вказані документи були отримані відповідачем від позивача та повернуті з посиланням на те, що вони не оформлені належним чином. Позивач вказує на те, що ним поставлено відповідачу продукцію що має покращену якість у порівнянні з тією, яка визначена договором. Продукція яка не відповідає якості та вимогам договору завезена до військових частин, відповідно до рознарядки по договору, але командирами не прийнята, і як наслідок не підтверджується відповідними документами щодо її приймання. Зазначена продукція знаходиться на зберіганні у військових частинах.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінет Міністрів України постановлено установити з 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 16.03.2020 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020» введено заборону залізничних, авіа- та автобусних міжміських та міжобласних пасажирських перевезень, а також робота метрополітенів; заборонено проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, у яких бере участь понад 10 осіб. Дозволено лише заходи, необхідні для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України № 239 від 25.03.2020 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» постановлено внести зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та постановлено установити з 12 березня до 24 квітня 2020 року на усій території України карантин.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 338-р від 25.03.2020 «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією установлено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 24 квітня 2020 року.

У зв`язку з вищевикладеним підготовче засідання у справі № 910/18510/19 призначене на 07.04.2020 не відбулося.

03.06.2020 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що позивач на виконання умов договору в строки встановлені договором поставив продукцію до військових частин, де він наразі і знаходиться, що підтверджує відповідач у відзиві та товарно-транспортними накладними з відповідними підписами відповідальних осіб при прийнятті товару та печатками військових частин, що свідчить про прийняття товару замовником. Зазначає, що будь-яких претензій з боку відповідача щодо кількості та якості товару на адресу позивача з моменту поставки товару (10.12.2019) до закінчення дії договору (31.12.2019) не надходило, тобто відповідач прийняв товару без жодних зауважень та заперечень щодо поставленого товару, а відтак у нього виникло грошове зобов`язання з його оплати. зазначає, що поставлений товар повністю відповідає встановленим у оголошенні замовника класифікаціям SAE 15W-40, API CI-4/SL. Зазначає, що позивач звертався до відповідача з пропозицією внести зміни до договору із зазначенням товару покращеної якості, на що було отримано відповідь в якій не виключено можливість в подальшому після опрацювання Тилом збройних сил України документів наданих позивачем. Твердження відповідача у відзиві що підписання додаткової угоди до договору призведе до зміни предмету договору, що буде грубим порушенням вимог ст. Закону України «Про публічні закупівлі» не відповідає дійсності, оскільки п. 3 ч. 4 ст. 36 наведеного закону як раз і передбачає можливість постачання предмету закупівлі покращеної якості та внесення змін до вже укладеного та підписаного сторонами договору за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2020 підготовче засідання у справі № 910/3297/20 призначено на 14.07.2020.

В підготовчому засіданні 14.07.2020 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 08.09.2020.

03.09.2020 відповідачем до суду подано заперечення на відповідь на відзив, в якій зазначає, що оскільки позивачем завезено на склади військових частин товар, який не відповідає умовам договору, за відсутності укладеної додаткової угоди про зміну умов договору, підстави у відповідача для прийняття цього товару та його оплати відсутні.

07.09.2020 відповідачем подано до суду докази надіслання заперечення на відповідь на відзив позивачу.

В підготовчому засіданні 08.09.2020 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.09.2020.

Позивач в судовому засіданні 24.09.2020 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 24.09.2020 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 24.09.2020 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 29.09.2020.

Згідно з ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами), відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України установлено з 12.03.2020 до 31.07.2020 на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 16.03.2020 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020» введено заборону залізничних, авіа- та автобусних міжміських та міжобласних пасажирських перевезень, а також робота метрополітенів; заборонено проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, у яких бере участь понад 10 осіб. Дозволено лише заходи, необхідні для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Листом № 9/рс-186/20 від 16.03.2020 Радою суддів України з метою убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, рекомендовано встановити особливий режим роботи судів України та роз`яснено сторонам про можливість відкладення розгляду справ у зв`язку з карантином.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

В судовому засіданні 29.09.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:

21.11.2019 між Міністерством оборони України (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод технічних масел «Аріан» (постачальник, позивач) було укладено договір № 286/1/19/39 про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) (моторні та трансмісійні оливи) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується постачати у 2019 році мастильні засоби (09210000-4) (лот 3: (09211100-2) моторні оливи (олива моторна 15w40 API CI-4/SL), а саме: олива моторна універсальна «Аріан дизель преміям» SAE 15W-40, API CI-4/SL) (далі продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно Специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно зі специфікацією.

Згідно наведеної у договорі Специфікації продукцією визначено: олива моторна універсальна «Аріан дизель преміум» SAE 15W-40, API CI-4/SL (61-000-7024, ТУ У 20574128.002-98 зі зм. №1-5, у кількості 40 тонн. Загальна вартість продукції складає 1.495.200,00 грн.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором оплату поставленої продукції не здійснив, в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі .495.200,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 10.1 договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Згідно з п. 3.1 договору ціна договору становить 1.495.200,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору одержувачами продукції є військові частини, склади (бази) пального, Центри забезпечення пальним (далі одержувачі замовника) згідно з рознарядками Міністерства оборони України, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно додатку 12.2 до договору (рознарядка на постачання) продукція підлягає поставці у строк до 10.12.2019 включно наступним одержувачам:

до військової частини НОМЕР_1 у м. Харкові, у кількості 15 тонн;

до військової частини НОМЕР_2 у м. Нікополь, у кількості 15 тонн;

до військової частини НОМЕР_3 у с. Костянтинівська, Миколаївська область, у кількості 5 тонн;

до військової частини НОМЕР_4 м. Гнівань, Вінницька область, у кількості 5 тонн.

Позивач зазначає, що ним на виконання договору у встановлені строки було поставлено продукцію до вищевказаних військових частин, що підтверджується товарно-транспортними накладними (ТТН), які підписані цими військовими частинами, а саме

згідно ТТН № 216 від 09.12.2019 військовій частині НОМЕР_3 ,

згідно ТТН № 215 від 09.12.2019 військовій частині НОМЕР_4 ,

згідно ТТН № 214 від 09.12.2019 військовій частині НОМЕР_2 ,

згідно ТТН № 213 від 09.12.2019 військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів передбачених цим договором.

Згідно з п. 4.2 договору постачальник зобов`язаний надати замовнику після постачання продукції наступні документи:

4.2.1. Рахунок-фактуру на відвантажену продукцію.

4.2.2. Акт приймання - передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440).

4.2.3. Видаткову накладну.

4.2.4. Повідомлення-підтвердження (додаток 12.4. договору), яке оформлюється одержувачем замовника.

4.2.5. Копію паспорту якості на відвантажену продукцію.

4.2.6. Акт прийому-передачі продукції (додаток 12.3 договору).

Пунктом 4.3 договору визначено, що без вищезазначених документів або відсутності у них встановленої інформації оплата поставленої продукції не здійснюється.

Матеріали справи свідчать, що листом № 074/з від 04.02.2020 позивач надав відповідачу наступні передбачені умовами п. 4.2 договору документи: рахунки-фактури №№ 19/920, 19/921, 19/922, 19/923 від 09.12.2019; видаткові накладні №№ А-00001067, А-00001068, А-00001069, А-00001070 від 09.12.2019; акт прийому-передачі продукції на 5 тонн, акт приймання-передачі продукції на 15 тонн.

Жодних доказів на підтвердження того, що позивачем було передано відповідачу повний пакет документів, що визначений п. 4.2 договору позивачем не подано.

Листом № 286/9/1001 від 13.02.2020 відповідач повернув вказаний вище лист позивача без опрацювання, оскільки додані до нього документи не відповідають вимогам розділу 4 договору «Порядок здійснення оплати». Зауважено, що постачальник має надати замовнику після постачання продукції належним чином оформлені документи для оплати:

Рахунок-фактуру на відвантажену продукцію.

Акт приймання - передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440).

Видаткову накладну.

Повідомлення-підтвердження (додаток 12.4. договору), яке оформлюється одержувачем замовника.

Копію паспорту якості на відвантажену продукцію.

Акт прийому-передачі продукції (додаток 12.3 договору).

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до п. 5.1 договору постачальником продукція постачається на умовах DDP до складу замовника, відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами.

Згідно з п. 5.2 договору постачання продукції одержувачам замовника здійснює постачальник виключно за номенклатурою, у кількостях, в строки та за адресами, що зазначені в рознарядках Міністерства оборони України.

Відповідно до ст. 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Як сам зазначає позивач у позовній заяві відповідач повідомив позивача про те, що позивачем поставлено іншу оливу та гіршої якості, замість оливи моторної універсальної «Аріан дизель преміум» SAE 15W-40, АРІ CI-4/SL виготовленої за ТУ У 20574128.002-98 зі зм. №1-5, поставив оливу виготовлену за тим же ТУУ, але відповідно до змін №1-6.

У зв`язку з цим, на замовлення позивача Приватним підприємством «Дісма» проведено експертизу оливи та складено експертний висновок від 18.12.2019 з доповнення до експертного висновку, відповідно до якого було встановлено, що олива моторна універсальна «Аріан дизель преміум» SAE 15W-40, АРІ CI-4/SL виготовлена за ТУ У 20574128.002-98 зі зм. №1-6, має покращену якість у порівняні з оливою моторною універсальною «Аріан дизель преміям» SAE 15W-40, АРІ CI-4/S виготовленою за ТУ У 20574128.002-98 зі зм. №1-5.

Про встановлене вище позивач повідомив відповідача направивши лист № 1182/з від 19.12.2019 з пропозицією внести зміни до договору № 286/1/19/39 від 21.11.2019, в якому позивач зазначив про те, що відбулося покращення якості предмета закупівлі та постачальник при цьому не збільшує суми визначеної в договорі, керуючись п. 3 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» позивач просив внести зміни до пункту 1 договору № 283/1/19/39 від 21.11.2019, в частині постачання товару, згідно специфікації ТУ У 20574128.002-98 зі зм. 1-6, замість змін 1-5.

Проте, відповідач листом від 28.12.2019 (за три дні до закінчення строку дії договору) повідомив позивача, про те що внесення змін договору на підставі ст. 36 Закону України «Про Публічні закупівлі» є передчасним і при цьому він зазначив, що з метою визначення відповідності фізико-хімічних властивостей оливи моторної за ТУ У 20574128.002-98 зі зм. №1-6 потребам в Збройних силах України для застосування на техніці та озброєнні, Департаментом направлено надані позивачем документи для розгляду та опрацювання до Тилу Збройних сил України.

Позивач в якості підтвердження покращення якості поставленого товару також надано висновок Київської Торгово-промислової палати від 09.01.2020, відповідно до якого олива моторна універсальна «Аріан дизель преміум» SAE 15W-40, АРІ CI-4/S виготовлена за ТУ У 20574128.002-98 зі зм. №1-6 має вищі значення щодо лужного числа, вмісту кальцію, цинку у порівнянні з оливою моторною універсальною «Аріан дизель преміум» SAE 15W-40, АРІ CI-4/S виготовленою за ТУ У 20574128.002-98 зі зм. №1-5, що свідчить про її покращену якість.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічну закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з п. 11.4 договору зміни і доповнення до цього договору здійснюються тільки у письмовій формі шляхом укладення відповідних додаткових угод, які додаються до договору та будуть його невід`ємними частинами.

За відсутності укладеної сторонами додаткової угоди про внесення змін до договору щодо продукції, яка має бути поставлена за договором, у відповідача відсутні підстави для прийняття продукції, яка не відповідає умовам договору.

Відповідно до п. 5.4 договору продукція, яка буде поставлена без згоди замовника, з порушенням положень договору (у тому числі в більшій кількості, ніж зазначено у специфікації договору) чи поставлена, якщо одержувач замовника відмовився від її прийняття, приймається одержувачем замовника на відповідальне зберігання за винятком випадків, коли відповідно до вимог законодавства одержувач замовника вправі відмовитися приймати її від органів транспорту. Всі витрати пов`язані з відповідальним зберіганням такої продукції відшкодовуються за рахунок постачальника.

Постачальник зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня отримання письмового повідомлення від замовника (одержувачів замовника) про прийняття продукції на відповідальне зберігання, розпорядитися не прийнятою до використання одержувачем замовника продукцією.

В матеріалах справи наявні укладені позивачем з відповідачем та військовими частинами, що є одержувачами за договором наступних договорів про надання послуг зберігання нафтопродуктів доставлених до військових частин та не прийнятих у зв`язку із заявленими недоліками (невідповідність ТУ У 20574128.002-98), а саме № 2 від 04.03.2020, № 2/65 від 27.12.2019, № 29 від 22.06.2020, № 62 від 26.12.2019, що свідчить про те, що позивач своїми діями підтвердив ту обставину, що продукцію не було поставлено одержувачам замовника.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Підставою для проведення розрахунків між сторонами, а саме оплати замовником за поставлену продукцію, відповідно до умов п. 4.1 договору є надання всіх необхідних документів визначених у п. 4.2 договору, у переліку яких підтвердженням поставки є акти приймання-передачі та видаткові накладні.

Однак суду не надано погоджених та підписаних сторонами вказаних документів, з огляду на що у відповідача не виник обов`язок з оплати продукції, яка за твердженнями позивача була поставлена відповідачу.

Посилання позивача на те, що продукцію поставлено відповідачу згідно товарно-транспортних накладних не приймається судом до уваги, оскільки за умовами договору підтвердженням поставки товару є акти приймання-передачі або видаткові накладні, тоді як товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку ТМЦ на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу й обліку виконаної роботи, та є одним із документів, який можуть використовувати для списання ТМЦ, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку.

Всі інші доводи позивача відхиляються судом, оскільки не входять до предмету доказування у даній справі, з огляду на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за фактично поставлену продукцію, на підтвердження чого сторонами належних доказів не подано.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Позивачем належними засобами доказування не доведено поставку продукції одержувачам замовника та відповідно наявність обов`язку відповідача здійснити оплату відповідної продукції.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести обставини на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод технічних масел «Аріан» необґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод технічних масел «Аріан» до Міністерства оборони України про стягнення 1.495.200,00 грн відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 12.10.2020.

Суддя В.В.Сівакова