ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2077/20

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Ревуцькій А.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець», с. Деренковець Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, в особі філії «Поділля», с. Поділля Баришівського району Київської області,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільський комбікормовий завод», м. Бориспіль Київської області,

про стягнення 2 796 650,90 грн.

за участю представників:

від позивача: Пархомчук Р.І., адвокат, довіреність від 12.08.2020;

від відповідача: Шиганська Н.В., адвокат, довіреність від 29.07.2020 №17/БКЗ;

СУТЬ СПОРУ:

позивач сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Деренківець», с. Деренковець Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (далі по тексту СГТОВ «Деренківець») в особі філії «Поділля», с. Поділля Баришівського району Київської області (далі по тексту Філія Поділля»), звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 16.07.2020 до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільський комбікормовий завод», м. Бориспіль Київської області (далі по тексту - ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод»), в якому просить суд стягнути з відповідача 2 796 650,90 грн. заборгованість за Договором поставки від 22.08.2019 № 150/БКЗ, з яких: 2 731 117,59 грн. основного боргу, 49 761,87 грн. пені, 11 080,54 грн. три проценти річних, 4 690,90 грн. інфляційних втрат, та покласти на відповідача відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності до умов Договору поставки від 22.08.2019 № 150/БКЗ позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 3 691 798,59 грн. Проте відповідач за отриманий товар в повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого за останнім рахується заборгованість у сумі 2 731 117,59 грн., які позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 11 080,54 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 690,90 грн. та передбачену договором пеню у розмірі 49 761,87 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.07.2020 позовну заяву залишено без руху, зобов`язано СГТОВ «Деренківець» усунути недоліки позовної заяви в строк не пізніше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху у спосіб, зазначений в ухвалі.

04.08.2020 до господарського суду позивачем СГТОВ «Деренківець» на виконання вимог ухвали від 23.07.2020 подано документи разом із відповідним клопотанням від 03.08.2020 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.08.2020 позовну заяву СГТОВ «Деренківець» в особі філії «Поділля» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/2077/20, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 31.08.2020.

Від позивача 31.08.2020 надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 28.08.2020 в якій позивач просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Бориспільський комбікормовий завод 2 287 578,06 грн. заборгованості з яких:

2 222 044,75 грн. основної заборгованості;

49 761,87 грн. пені;

11 080,54 грн. 3% річних;

4 690,90 грн. інфляційних втрат,

також просить суд частково повернути сплачений судовий збір за подання позову в розмірі 7 636,09 грн., та судові витрати покласти на відповідача.

У судове засідання 31.08.2020 з`явився повноважний представник позивача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №749, копію ухвали суду від 07.08.2020 про відкриття провадження у справі відповідач отримав 11.08.2020, відтак був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Ухвалою від 31.08.2020 суд прийняв до розгляду заяву позивача від 28.08.2020 про зменшення позовних вимог, відклав підготовче судове засідання на 14.09.2020 та встановив сторонам додатковий строк для подання заяв по справі, заяв з процесуальних питань, наявних у сторін та раніше не поданих доказів до 14.09.2020.

14.09.2020 до господарського суду Київської області надійшло клопотання відповідача від 14.09.2020 № 01-14/09/20 про відкладення розгляду справи на іншу дату. Так, в обґрунтування зазначеного клопотання представник відповідача твердить, що сторони вирішили укласти мирову угоду, умови якої знаходяться на стадії опрацювання та погодження.

У судове засідання 14.09.2020 з`явився уповноважений представник позивача. Представник відповідача у судове засідання 14.09.2020 повторно не з`явився, про причини нез`явлення суд належним чином не повідомив та відзив на позов не подав.

В судовому засіданні 14.09.2020 представник позивача повідомив, що позивач не має наміру укладати з відповідачем мирову угоду у запропонованій відповідачем редакції, оскільки вважає її умови неприйнятними.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.09.2020 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.10.2020.

У судове засідання 05.10.2020 з`явились представники обох сторін.

Відповідач відзив на позов не подав. Представник відповідача в усних поясненнях повідомила, що не заперечує проти факту існування заборгованості, разом із тим, позивач має намір та вживає заходів до врегулювання спору з позивачем у позасудовому порядку, у зв`язку з чим просив суд відкласти розгляд справи для надання часу сторонам узгодити умови мирової угоди.

Представник позивача в усних поясненнях повідомив, що позивач не має наміру укладати з відповідачем мирову угоду, відтак, надання часу для узгодження умов мирової угоди, які позивач вважає неприйнятними, не призведе до врегулювання спору та спрямоване на безпідставне затягування розгляду справи. Представник позивача наполягав на продовженні розгляду справи.

Суд повідомив сторонам, що мирова угода є правочином, який укладається на підставі вільного волевиявлення обох його сторін, відтак, при відсутності волі однієї із сторін та згоди на її укладення, у другої сторони та у суду відсутні будь-які можливості примусу.

Разом із тим, відповідно до частини 2 ст. 192 ГПК України сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Відтак, при досягненні обопільної згоди сторони у будь-якому випадку не позбавлені права та можливості укласти мирову угоду та подати її на затвердження господарського суду за спільною письмовою заявою на будь-якій стадії, в тому числі і на стадії виконання судового рішення.

Розглянувши позов СГТОВ «Деренківець» в особі філії «Поділля» до відповідача ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод», всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

УСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

22.08.2019 між СГТОВ «Деренківець» в особі філії «Поділля» (постачальник) та ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод» (покупець) було укладено Договір поставки кукурудзи № 150/БКЗ (далі - Договір), предметом якого є поставка зерна кукурудзи, що вирощується на полях (далі товар). За умовами цього Договору:

умови поставки: «DAP Delivered at place» за адресою: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 46 (пункт 2.1. Договору);

строк поставки: 2 (два) календарні дні з моменту замовлення покупця, якщо інше не визначено у самому замовленні покупцем (пункт 2.2. Договору);

кількість товару зазначається в рахунках-фактурах, яка визначається на підставі замовлення покупця, що направляється постачальнику засобами телефонного та/або електронного зв`язку (пункт 2.3. Договору);

вартість товару визначається у рахунку-фактурі, що видається постачальником на кожну окрему партію товару (пункт 2.4. Договору);

порядок розрахунків: протягом 7 (семи) робочих днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної та отримання від постачальника документів - сертифікат якості, товарно-транспортна накладна, оригінали рахунку-фактури та видаткової накладної, покупець здійснює оплату у розмірі 80% від вартості товару (п.п. 2.7.1. пункту 2.7. Договору); протягом 3 (трьох) робочих днів після того, як постачальник в строки, передбачені законодавством, засобами електронного зв`язку надіслав покупцю податкову накладну, зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних, але в будь-якому разі не раніше строку, вказаного в п.п. 2.7.1. Договору, покупець здійснює оплату у розмірі 20 % від вартості товару (п.п. 2.7.2. пункту 2.7. Договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2022 без подальшої пролонгації (пункт 5.1. Договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання вищевказаного договору поставки позивачем було поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 3 691 798,59 грн., про що свідчать залучені до матеріалів справи видаткові накладні, а саме: від 05.05.2020 № 55 на суму 371 907,46 грн., від 06.05.2020 № 56 на суму 735 966,92 грн., від 07.05.2020 № 57 грн. на суму 361 879,46 грн., від 08.05.2020 № 58 на суму 374 850,44 грн., від 09.05.2020 № 59 на суму 730 843,93 грн., від 10.05.2020 № 60 на суму 358 609,48 грн., від 12.05.2020 № 61 на суму 372 125,45 грн., товарно-транспортні накладні від 27.06.2020 № 0222 на суму 33 800,00 грн. та № 0223 на суму 35 060,00 грн.

Відповідач доказів пред`явлення позивачу претензій та/або зауважень щодо кількості, якості та вартості товару суду не надав.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Інший строк встановлений пунктом 2.7 договору: 80% протягом семи робочих днів з моменту підписання видаткової накладної, 20% - протягом трьох робочих днів після надіслання постачальником покупцю податкової накладної.

Відповідач частково оплатив отриманий товар всього в сумі 1 469 753,84 грн., а саме: 01.06.2020 297 525,97 грн. та 74 381,49 грн., 26.06.2020 588 773,54 грн., в тому числі після відкриття провадження у справі: 17.07.2020 147 193,38 грн., 28.07.2020 - 72 375,89 грн. та 289 503,57 грн.

Таким чином, відповідач в порушення умов Договору свої зобов`язання з оплати товару виконав не в повному обсязі, у зв`язку з чим за спірними поставками у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 2 222 044,75 грн.

Доказів перерахування коштів на користь позивача в розмірі, більшому, ніж визнає та доводить суду позивач, відповідач суду не подав, контррозрахунок заборгованості, а також будь-які матеріали, які б спростовували розрахунок позивача, відповідачем не подано.

За таких обставин, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2 222 044,75 грн. є обгрунтованою та такою, яку належить задовольнити.

Позивач просить суд також стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов`язання передбачену Договором пеню в сумі 49 761,87 грн. (загалом за період з 16.05.2020 по 16.07.2020) та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних в сумі 11 080,54 грн. (за період з 16.05.2020 по 16.07.2020) та інфляційні втрати в сумі 4 690,90 грн. (за період травень - липень 2020 року).

Щодо вимоги про стягнення пені суд зазначає таке.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями статті 549 Цивільного кодексу України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що за порушення строків оплати покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення, але не більше 5 (п`яти) % від загальної вартості неоплаченого товару.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором. Інше Договором між сторонами не встановлено.

Здійснивши власний розрахунок належної до сплати пені по кожній накладній окремо, за період з наступного дня після спливу строку виконання грошового зобов`язання, та до переддня фактичної оплати, не виходячи за межі шестимісячного строку нарахування пені та заявленого позивачем періоду по 16.07.2020 включно, врахувавши, що пеня за кожною із спірних накладних не може перевищувати 5% боргу, суд встановив, що вірно розрахований розмір пені становить 57 219,61 грн. Суд, ухвалюючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України), відтак вказану вимогу позивача слід задовольнити повністю в заявленій сумі 49 761,87 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України і ст. 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи, що 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, обмеження нарахування шістьма місяцями відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України до розрахунку процентів річних та інфляційних втрат не застосовується.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних за заявлений позивачем період по 16.07.2020 включно, суд встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача процентів річних становить 12 541,44 грн. Суд, ухвалюючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України), відтак вказану вимогу позивача слід задовольнити повністю в заявленій сумі 11 080,54 грн.

Суд звертає увагу учасників справи на те, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд бере до уваги рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, відповідно до яких при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунки починається з наступного місяця червня.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат за період червень - липень 2020, суд встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат становить 5 868,55 грн., разом з тим суд ухвалюючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України), відтак вказану вимогу позивача слід задовольнити повністю в заявленій сумі 4 690,90 грн.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» в особі філії «Поділля» в повному обсязі, приймає рішення про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільський комбікормовий завод» основного боргу в розмірі 2 222 044,75 грн., пені в сумі 49 761,87 грн., 3% річних в сумі 11 080,54 грн. та інфляційних втрат в сумі 4 690,90 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в сумі 41 949,76 грн., що підтверджується доданим до позову оригіналом платіжного доручення від 03.08.2020 № 1966. Факт надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено відповідною випискою про зарахування коштів.

Виходячи із суми зменшених позовних вимог (всього 2 287 578,06 грн.) судовий збір мав бути сплачений в сумі 34 313,67 грн. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У заяві про зменшення позовних вимог від 28.08.2020 позивач заявив клопотання про повернення з бюджету надміру сплаченої суми судового збору. Відтак, судовий збір в сумі 41 949,76 грн. 34 313,67 грн. = 7 636,09 грн. належить до повернення позивачу шляхом постановлення відповідної ухвали.

У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору в сумі 34 313,67 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» в особі філії «Поділля» задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільський комбікормовий завод» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Привокзальна, буд. 46, )

на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» (19430, Черкаська обл., Корсунь-Шевченківський р-н, с. Деренковець, )

2 222 044,75 грн. (два мільйони двісті двадцять дві тисячі сорок чотири гривні сімдесят п`ять копійок) основного боргу,

49 761,87 грн. (сорок дев`ять тисяч сімсот шістдесят одна гривня вісімдесят сім копійок) пені,

11 080,54 грн. (одинадцять тисяч вісімдесят гривень п`ятдесят чотири копійки) процентів річних,

4 690,90 грн. (чотири тисячі шістсот дев`яносто гривень дев`яносто копійок) інфляційних втрат,

34 313,67 грн. (тридцять чотири тисячі триста тринадцять гривень шістдесят сім копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 15.10.2020.

Суддя О.В. Конюх