РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020Справа № 910/4185/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод"

до Антимонопольного комітету України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія",

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс"

про визнання недійсним рішення

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Данилов К.О.;

від третьої особи, на стороні позивача: не з`явився;

від третьої особи-1, на стороні відповідача: не з`явився;

від третьої особи-2, на стороні відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі-відповідач), в якому просить суд:

- поновити позивачу строк на оскарження рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 року за № 748-р;

- визнати недійсним та скасувати рішення Антимонопольного комітету України за № 748-р від 20.12.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповного з`ясування та доведення обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки в період 2017 - першого півріччя 2018 року позивач був реальним конкурентом ДП "Укрспирт" на загальнодержавному ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.04.2020. Зокрема, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт". Залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія", Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс". Зобов`язано Антимонопольний комітет України надати суду у строк до 28.04.2020 копії матеріалів справи № 126-26.13/116-18 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" на електронному носії.

14.04.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" подало заяву про відвід судді.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 заяву Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи №910/4185/20 визнано необґрунтованою. Заяву Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи №910/4185/20 передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 (суддя Чеберяк П.П.) у задоволенні заяви Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи № 910/4185/20 відмовлено.

14.04.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" подало клопотання, в якому у зв`язку з зайнятістю представника ДП «Укрспирт» в іншому судовому засіданні призначеному в Окружному адміністративному суді міста Києва просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Також, 14.04.2020 Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" подало до суду письмові пояснення, в яких, зокрема зазначає, що ДП «Холминський спиртовий завод» в період 2017 - першого півріччя 2018 року, як і ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" були реальними конкурентами ДП «Укрспирт» на загальнодержавному ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого.

21.04.2020 відповідач через відділ автоматизованого документообігу суду подав заяву про продовження строку на подання відзиву та доказів, в якій у зв`язку із складністю справи, просить суд продовжити Комітету строк на подання відзиву та доказів у справі.

27.04.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Антимонопольного комітету України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема зазначає, що у Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" відсутнє право на оскарження рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 року за № 748-р, оскільки воно не є особою, визначеною статтею 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

У судовому засіданні 30.04.2020 суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 28.05.2020.

04.05.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" подало заяву про відвід судді, яка обґрунтована тим, що в провадженні судді Щербакова С.О. перебувала справа № 910/2921/19 за позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення Комітету № 748-р від 20.12.2018 року, за результатами розгляду якої винесено рішення про відмову у задоволенні позову. Тож, враховуючи розгляд суддею Щербаковим С.О. справи № 910/2921/19 позивач зазначає про упередженість судді під час розгляду даної справи з огляду на один і той самий предмет позову - рішення АМК № 748-р від 20.12.2018 року, оскільки суддею сформовано правову позицію щодо його розгляду, у зв`язку з чим позивач просить відвести суддю Щербакова С.О. від розгляду справи № 910/4185/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2020 заяву Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи №910/4185/20 визнано необґрунтованою. Заяву Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи №910/4185/20 передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

05.05.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Антимонопольного комітету України на виконання вимог ухвали суду від 23.03.2020 надійшли копії матеріалів справи № 126-26.13/116-18 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" на електронному носії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2020 (суддя Стасюк С.В.) у задоволенні заяви Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи №910/4185/20 відмовлено.

18.05.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" надійшли письмові пояснення, в яких третя особа, зокрема зазначає, що відповідачем не з`ясовано наявність у ДП "Укрспирт" потенційних конкурентів на загальнодержавному ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого.

27.05.2020 до суду надійшла заява позивача про відкладення розгляду справи (надіслана на електронну пошту суду), в якій він посилається на запровадження карантину та призупинення залізничного та обмеження авто- сполучення між містами та областями, що унеможливлює забезпечення явки представника позивача, у зв`язку з чим просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Також, 27.05.2020 до суду надійшло клопотання ДП "Укрспирт" про відкладення розгляду справи (надіслане на електронну пошту суду), в якому третя особа зазначає що у зв`язку з запровадженням карантину, забезпечення явки належного представника на засідання не вбачається можливим, а тому просить суд відкласти розгляд справи та продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів.

У судовому засіданні 28.05.2020 суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 02.07.2020.

01.07.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав заяву про відкладення розгляду справи, в якій зазначає, що адвокат Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" Дубей В.Ю. постійно перебуває на роботі в апараті управління ДП "Укрспирт" та у зв`язку з контактуванням з працівниками, які захворіли на гостру респіраторну хворобу, перебуває на самоізоляції включно до 06.07.2020, а тому просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Також, 01.07.2020 позивач подав до суду заяву про залучення третьої особи, в якій просить суд залучити до участі у справі Державне управління справами, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

02.07.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від ДП "Укрспирт" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому третя особа зазначає, що керівництвом ДП "Укрспирт" прийнято розпорядження, яким заборонено працівникам структурних підрозділів апарату управління ДП "Укрспирт" проводити особисте спілкування, а також відвідування підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, державних органів та судових установ до 06.07.2020 (включно), у зв`язку з чим просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Крім того, 02.07.2020 до суду надійшла заява ДП "Укрспирт" про залучення третьої особи, в якій просить суд залучити до участі у справі Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

У судовому засіданні 02.07.2020, розглянувши подані позивачем та третьою особою, на стороні позивача заяви про залучення третіх осіб, суд відзначив, що з поданих заяв суд не вбачає якими новими правами буде наділено Державне управління справами та Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України чи які нові обов`язки буде покладено на них, або змінено їх наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому у зв`язку з ухваленням рішення у даній справі, а тому відмовив у задоволенні заяв позивача та третьої особи, на стороні позивача про залучення третіх осіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/4185/20 призначено на 20.08.2020.

08.07.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав клопотання про призначення справи до колегіального розгляду, в якому просить суд призначити розгляд справи колегіально у складі трьох суддів.

Також, 08.07.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" надійшло клопотання про призначення справи до колегіального розгляду, в якому третя особа на стороні позивача просить суд призначити розгляд справи колегіально у складі трьох суддів.

Крім того, 08.07.2020 до суду надійшло клопотання позивача про призначення експертизи, в якому позивач просить суд призначити у даній справі судовому експертизу проведення якої доручити Незалежному інституту судових експертиз та на вирішення експерта поставити наведені у клопотанні питання.

09.07.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав клопотання про доповнення підстав позову, відповідно до якого доповнює позовну заяву наступними додатковими підставами: неоднозначність та неправомірність вимог АМКУ, викладених у п. 5.6. резолютивної частини рішення № 748-р від 20.12.2018; недоведення відповідачем відсутності залежності між ціною на спирт сорту «Люкс» та «будь-якими об`єктивними критеріями»; недотримання органом державної влади, яким є АМК, приписів ст. 19 Конституції України як закону прямої дії та такого, що має найвищу юридичну силу.

13.07.2020 позивач через відділ автоматизованого документообігу суду подав клопотання про повернення до розгляду справи у підготовче провадження, в якому, зокрема просить суд повернутися на стадію розгляду справи у підготовчому провадженні; залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне управління справами та Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України; продовжити строк підготовчого провадження строком на тридцять днів.

У судовому засіданні 20.08.2020, розглянувши клопотання позивача про повернення до розгляду справи у підготовче провадження, суд відмовив у його задоволенні (мотиви викладені в ухвалі суду від 20.08.2020).

Крім того, у судовому засіданні 20.08.2020 суд, розглянувши подані позивачем та третьою особою, на стороні позивача клопотання про призначення колегіального розгляду справи, судом не встановлено підстав для призначення колегіального розгляду справи, у зв`язку з чим визнав подані клопотання необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, розглянувши клопотання позивача про призначення експертизи, дослідивши матеріали справи, суд відмовив у задоволенні клопотання позивача (мотиви викладені в ухвалі суду від 20.08.2020).

Крім того, розглянувши клопотання позивача про доповнення підстав позову, суд зазначив, що у даному випадку первісні підстави позову не змінилися, позивачем лише доповнено позов новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, у зв`язку з чим суд прийняв до розгляду клопотання позивача про доповнення підстав позову.

Такж, у судовому засіданні 20.08.2020 представником позивача подано заяву про відвід судді, яка обґрунтована відмовою судді у задоволенні клопотання позивача про повернення справи на стадію підготовчого провадження, у зв`язку з чим представник позивача просить відвести суддю Щербакова С.О. від розгляду справи № 910/4185/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 заяву Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи №910/4185/20 визнано необґрунтованою. У задоволенні заяви Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи № 910/4185/20 - відмовлено.

У судовому засіданні 20.08.2020 оголошено перерву до 01.10.2020.

18.09.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав письмові пояснення до судових дебатів, в яких, зокрема зазначає, що Комітет при визначенні відсутності в ДП "Укрспирт" потенційних та реальних конкурентів на ринку оптової реалізації спирту етилового обмежився лише інформацією ДФС про наявність тільки у позивача ліцензії на оптову реалізацію спирту етилового.

01.10.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав клопотання про проведення судових засідань у режимі відеоконференції, в якому просить суд надати можливість участі у судовому засіданні, призначеному на 01.10.2020 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У це судове засідання представники позивача та третьої особи, на стороні позивача не з`явилися, через відділ автоматизованого документообігу суду подали клопотання про відкладення розгляду справи, відповідно до яких у зв`язку з виявленням у співробітника ДП "Укрспирт" Бойко О.Л. вірусної хвороби SARS-СОV-2 та контактуванням представника Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" з вказаним працівником в робочих питаннях, просять суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Представник відповідача заперечив проти відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання позивача та третьої особи, на стороні позивача про відкладення розгляду справи, суд відзначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Таким чином, юридична особа не обмежена колом осіб, які можуть представляти її інтереси в суді.

При цьому, суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, виходячи зі змісту статей 202, 216 Господарського процесуального кодексу України, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Крім того, суд зазначає, що явка сторін не визнавалася обов`язковою. Процесуальним законом розгляд справи з обов`язковою участю представників сторін також не передбачений.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/6097/17, від 07.04.2020 у справі № 904/9943/17, від 07.04.2020 у справі № 910/17021/18, від 14.05.2020 у справі № 915/1447/19, від 05.05.2020 у справі № 908/2323/19 та від 05.05.2020 у справі № 910/3880/19.

Крім того, розглянувши клопотання позивача про проведення судових засідань у режимі відеоконференції, суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Проте, враховуючи що відповідне клопотання надійшло до суду в день судового засідання, тобто позивачем не дотримано визначеного ст. 197 Господарського процесуального кодексу строку на подання клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, при цьому клопотання не відповідає вимогам Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України № 169 від 08.04.2020 (зі змінами внесеними наказом Державної судової адміністрації України від 23 квітня 2020 року N 196), суд відмовляє у його задоволенні.

Також, у цьому судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представники третіх осіб, на стороні відповідача у судове засідання також не з`явилися, причин неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що треті особи, на стороні відповідача повідомлялися ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте у судове засідання представників не направлено.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Так, з метою повідомлення третіх осіб, на стороні відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду від 20.08.2020 були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження третіх осіб, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте, до суду повернувся конверт з ухвалою суду від 20.08.2020 надіслану на адресу ТОВ "Атлантіс" з відміткою: «за закінченням встановленого строку зберігання».

При цьому, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ухвала суду від 20.08.2020 про повідомлення про дату, час і місце судового засідання отримана ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" - 31.08.2020.

Згідно зі ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлявся належним чином.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, а також в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/6964/18.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що треті особи, на стороні відповідача мали право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 20.08.2020 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Приймаючи до уваги, що представник позивача, третьої особи, на стороні позивача та третіх осіб, на стороні відповідача були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників позивача, третьої особи, на стороні позивача та третіх осіб, на стороні відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 01.10.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.12.2018 Антимонопольним комітетом України прийнято рішення №748-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», яким визнано, що з січня 2017 по червень 2018 року Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» займало монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до п. 2 рішення, визнано дії Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», які полягають у безсистемному встановленні протягом 2017 - першого півріччя 2018 року дискримінаційних цін для покупців спирту етилового 28 ректифікованого сорту «Люкс» незалежно від обсягів придбання спирту чи будь-яких інших об`єктивних критеріїв, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення дій, що можуть призвести до обмеження конкуренції та ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (покупців), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

За порушення, вказане в пункті 2 рішення АМК, накладено на Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» штраф у розмірі 33 000 000 грн. (п. 3 рішення).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, зокрема, зазначає що відповідачем не доведенно монопольного (домінуючого) становища ДП «Укрспирт» на ринку оптової реалізації етилового спирту з часткою 100 % та відсутність конкурентів на ринку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" унормовано, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як визначено статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначено і у п. 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правил розгляду справ), які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 Правил розгляду справ встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов`язань, передбачених статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням державного уповноваженого Комітету від 22.12.2017 № 03/262-р за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» (далі - ТОВ «УДК»), було розпочато розгляд справи № 126-26.13/144-17 за ознаками вчинення державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» порушень, передбачених пунктом 2 статті 50 та пунктом 2 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку спирту етилового ректифікованого шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод з покупцями без об`єктивно виправданих на те причин (протягом 2017 року).

Крім того, до матеріалів справи № 126-26.13/144-17 було приєднано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» (далі - ТОВ «Атлантіс»), у зв`язку з чим розпорядженням державного уповноваженого Комітету від 27.08.2018 № 03/185-р за результатами розгляду заяви ТОВ «Атлантіс» було розпочато розгляд справи № 126- 26.13/88-18 за ознаками вчинення державним підприємством спиртової та лікерогорілчаної промисловості «Укрспирт» порушень, передбачених пунктом 2 статті 50 та пунктом 2 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку спирту етилового ректифікованого шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод з покупцями без об`єктивно виправданих на те причин (протягом першого півріччя 2018 року).

Тож, розпорядженням державного уповноваженого Комітету від 08.11.2018 № 03/253-р справи № 126-26.13/144-17 та № 126-26.13/88-18 об`єднано в одну та присвоєно № 126-26.13/116-18.

Суд зазначає, що визначення монопольного (домінуючого) становища ДП «Укрспирт» здійснювалося в порядку, встановленому Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605 (із змінами) (далі - Методика).

Відповідно до пункту 2.1 Методики, об`єктами аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є: суб`єкт господарювання; група суб`єктів господарювання; конкретний товар (продукція, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (використовується, споживається) цим (цими) суб`єктом (суб`єктами) господарювання.

Суб`єктом господарювання, а саме об`єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, є ДП «Укрспирт» - виробник спирту та спиртовмісної продукції, який здійснює оптову реалізацію спирту етилового на внутрішній ринок України.

ДП «Укрспирт» було створено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 672 «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікерогорілчаної промисловості» на базі майна Державного концерну спиртової та лікерогорілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»), державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, з віднесенням підприємства до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 13.03.2017 № 124 затверджено нову редакцію Статуту ДП «Укрспирт», яке належить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі - Статут).

Суд зазначає, що основними напрямами діяльності ДП «Укрспирт» є: сприяння розвитку спиртової, лікеро-горілчаної промисловості, розв`язанню поставлених перед галуззю завдань щодо задоволення потреб країни і населення, підвищенню ефективного використання сировинних ресурсів, розвитку взаємовигідних зв`язків з вітчизняними і зарубіжними підприємствами та організаціями; виробництво та реалізація, зокрема спирту етилового ректифікованого (пункт 3.3 розділу 3 Статуту).

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 Статуту ДП «Укрспирт» створено з метою здійснення єдиної державної політики у виробництві спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів.

Так, позивач стверджує про наявність у ДП «Укрспирт» реальних та потенційних конкуретів, що свідчить про відсутність у ДП «Укрспирт» 100 % частки на досліжуваному Комітетом ринку.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Комітетом під час розгляду справи встановлено, що у 2017 - першому півріччі 2018 року ДП «Укрспирт» здійснювало поставки спирту етилового ректифікованого на внутрішній ринок України на підставі укладених договорів поставки спирту на внутрішній ринок.

Згідно Методики, перелік товарів, щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання, складається з товарів (товарних груп), які обертаються в Україні чи на відповідній частині її території і які мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи).

Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» спирт етиловий - спирт етиловий-сирець, спирт етиловий ректифікований технічний, спирт етиловий денатурований (спирт технічний), спирт етиловий технічний, спирт етиловий ректифікований, що відповідають кодам 2207 і 2208 згідно з УКТЗЕД та виготовлені з крохмале- і цукровмісної сировини або з нехарчових видів сировини за спеціальними технологіями.

Згідно пункту 5.1 Методики товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого.

Як встановлено рішенням АМК, за даними Єдиного державного реєстру виробників спирту етилового, коньячного і плодового, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, спирту-сирцю виноградного, спирту-сирцю плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, опублікованого на офіційному сайті Державної фіскальної служби України (далі - ДФС), упродовж 2017 - першого півріччя 2018 року ліцензії на право виробництва спирту етилового діяли у 18 підприємств-виробників спирту етилового.

Відповідно до частин 1, 12 статті 14 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» імпорт, експорт або оптова торгівля спиртом етиловим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим здійснюються за наявності ліцензій лише державними підприємствами (організаціями), спеціально уповноваженими на це Кабінетом Міністрів України, крім оптової торгівлі спиртом етиловим на медичні та ветеринарні цілі, яка може здійснюватися за наявності ліцензії закладами охорони здоров`я та суб`єктами господарювання або організаціями зооветеринарного постачання незалежно від форм власності. Роздрібна торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим та виноградним дистилятом спиртовим забороняється.

Крім того, частиною 11 вказаної статті також визначено, що суб`єкти господарювання-виробники спирту етилового здійснюють його реалізацію вітчизняним споживачам через державні підприємства (організації), спеціально уповноважені на це Кабінетом Міністрів України, які отримали ліцензію на право оптової торгівлі.

Усі суб`єкти господарювання-виробники спирту, що не входять до складу ДП «Укрспирт», здійснюють оптову реалізацію спирту шляхом укладання тристоронніх договорів на поставку спирту з ДП «Укрспирт» та покупцями.

Відповідно до договорів поставки спирту на внутрішній ринок, укладених ДП «Укрспирт» із контрагентами - покупцями спирту, ДП «Укрспирт» здійснює оптову реалізацію спирту етилового ректифікованого.

Разом з тим, рішенням АМК встановлено, що право на оптову торгівлю спиртом на внутрішньому ринку України протягом періоду 2017 - першого півріччя 2018 року мало виключно ДП «Укрспирт» (ліцензія видана ДФС 02.09.2015, серія АЕ № 297267, терміном дії з 02.09.2015 до 02.09.2020), що підтверджується інформацією, оприлюдненою на веб-сайті ДФС та листом ДФС від 11.06.2018 № 10055/99-99-12-01-01-16 (вх. № 7-126/6769 від 12.06.2018).

Крім того, відповідно до листа ДП «Укрспирт» від 10.10.2018 № 1.1.1.-1.9.3./2690 (вх. № 8-03/12597 від 10.10.2018) дія зазначеної ліцензії протягом вказаного періоду не зупинялась (не призупинялась).

Тож, позивачем не спростовано той факт, що підприємства які виробляють спирт, є учасниками технологічного процесу та не мають право здійснювати оптову реалізацію виробленого ними товару, тому не можуть виступати конкурентами ДП «Укрспирт» на досліджуваному ринку.

Тобто, у ДП «Укрспирт» були відсутні конкуренти на ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого в територіальних межах України у 2017 - першому півріччі 2018 року.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції", суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо у нього немає жодного конкурента на цьому ринку або він не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

При цьому, ДП «Укрспирт» під час розгляду справи № 126-26.13/116-18 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не доведено, що воно зазнає значної конкуренції.

Тобто, ДП «Укрспирт» не було надано переліку суб`єктів господарювання, яких він вважає своїми конкурентами на задіяному товарному ринку; не доведено наявності на ринку інших суб`єктів господарювання, які мали протягом досліджуваного періоду чинні ліцензії на право оптової торгівлі спиртом етиловим.

При цьому, оскільки лише ДП «Укрспирт» має ліцензію на імпорт спирту етилового ректифікованого, імпорт в Україну спирту, виробленого за кордоном, іншими суб`єктами господарювання є неможливим.

Таким чином, ДП «Укрспирт» протягом 2017 - першого півріччя 2018 року займало монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого, відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», із часткою 100 %, тобто у ДП «Укрспирт» були відсутні конкуренти на ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого в територіпльних межах України у вказаний період.

З огляду на зазначене, висновок Комітету про те, що протягом 2017 - першого півріччя 2018 року ДП «Укрспирт» не мало конкурентів на ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого, позивачем не спростовано.

Щодо тверджень позивача про недотримання Комітетом принципу правової визначеності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Антимонольний комітет України», основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель.

Положеннями частини першої статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Комітету приймають рішення, зокрема, про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Суд зазначає, що у даному випадку у Комітету відсутні повноваження щодо надання суб`єкту господарювання вказівок (зобов`язання) з таких питань господарської компетенції останнього як шляхи встановлення недискримінаційних цін чи то характер залежностей та коефіцієнтів кореляції для визначення цін при формуванні цінової політики.

Таким чином, твердження позивача про порушення Комітетом принципу правової визначеності у зв`язку з відсутністю конкретизації форм та способів виконання зобов`язань, покладених на ДП «Укрспирт» суперечить нормам чинного законодавства про захист економічної конкуренції.

При цьому, суд зазначає, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/2921/19 за позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" до Антимонопольного комітету України про визнання повністю недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 № 748-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Проте, рішенням Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 910/2921/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у задоволенні позову Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05.03.2020 рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 зі справи № 910/2921/19 залишено без змін.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 910/2921/19, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про захист економічної конкуренції», особи, які беруть (брали) участь у справі, мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи (крім інформації з обмеженим доступом, а також інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які беруть (брали) участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи); наводити докази, подавати клопотання, усні й письмові пояснення (заперечення), пропозиції щодо питань, які виносяться на експертизу; одержувати копії рішень у справі (витяги з них, крім інформації з обмеженим доступом, а також інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі); оскаржувати рішення в порядку, визначеному законом.

Частиною 1 ст. 41 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Суд зазначає, що розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29 червня 1998 року № 169- р) затверджені Правила розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (далі - Правила).

Відповідно до п. 32 Правил, у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення.

Відтак, законодавство про захист економічної конкуренції не містить вичерпного переліку доказів, які повинні бути зібрані органами Комітету під час розслідування справи про антиконкурентні узгоджені дії на торгах.

При цьому, судом не можуть досліджуватись та оцінюватись додаткові пояснення сторін, які стосуються кваліфікації встановленого органом АМК порушення конкурентного законодавства, які не надавались у межах розгляду справи про порушення конкурентного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.08.2019 у справі № 910/12487/19.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 910/13306/18 господарські суди у розгляді справ про оскарження рішення Антимонопольного комітету України мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України правових норм у розгляді антимонопольної справи, повноту з`ясування обставин, які мають значення для справи; доведення АМК обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; відповідність висновків, викладених у Рішенні АМК, обставинам справи. Водночас суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції та самостійно встановлювати, зокрема, обставини інкримінованого порушення, збирати докази, що відноситься до дискреційних повноважень органів Антимонопольного комітету України під час розгляду антимонопольної справи.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про захист економічної конкуренеції» особами, які беруть участь у справі, визнаються: сторони, треті особи, їх представники. Сторонами у справі є відповідач і заявник (у разі якщо справу розпочато за відповідною заявою).

Заявником є особа, яка подала заяву, подання про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідачем є особа, щодо якої здійснюється розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Третьою особою є особа, залучена до участі у справі у зв`язку з тим, що рішення може суттєво зачепити її права та інтереси, охоронювані цим Законом. Про визнання третьою особою органами Антимонопольного комітету України приймається розпорядження, про що повідомляються особи, які беруть участь у справі.

Аналіз вказаної норми свідчить про те, що перелік осіб, яким законом надано право на оскарження рішень Комітету є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню, таким чином для оскарження рішень Комітету Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" повинно мати один із процесуальних статусів, визначених у статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», якого позивач не має, оскільки відповідно до змісту рішення відповідачем у справі № 126-26.13/116-18 є Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", а заявниками - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс".

Таким чином, у позивача відсутнє право на оскарження рішення Антимонопольного комітету України № 748-р від 20.12.2018, оскільки він не є особою, визначеною у статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, судом не встановлено підстав для визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України № 748-р від 20.12.2018, викладені в оскаржуваному Рішенні висновки відповідача відповідають фактичним обставинам справи Комітету, нормам матеріального права, є законними та обґрунтованими.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 12.10.2020.

Суддя С. О. Щербаков