ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.10.2020 Справа № 920/294/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження справу № 920/294/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» (40004, м.Суми, вул. Реміснича, 35; )

до відповідача Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (40020, м. Суми, вул. Комарова, 2; )

про стягнення 117 347,36 грн,

установив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 117347,36 грн, з яких: 105483,10 грн пені, 10495,57 грн суму 3% річних, 1368,69 грн інфляційних втрат, нарахованих за неналежне виконання умов договорів № 30197 про постачання електричної енергії споживачу від 26.07.2019, від 27.08.2019, від 27.09.2019, від 30.10.2019, від 29.11.2019; а також 2102,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 01.04.2020 відкрито провадження у справі № 920/294/20; постановлено задовольнити клопотання позивача, додане до позовної заяви, та справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов до 21.04.2020; встановлено позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив до 30.04.2020; встановлено відповідачу строк для подання до суду заперечення до 10.05.2020.

Відповідач відзиву на позов у строк, встановлений судом, не подав, про відкриття провадження у даній справі повідомлений шляхом надсилання судом копії відповідної судової ухвали від 01.04.2020 на офіційну електронну адресу відповідача, оскільки відповідно до акту від 01.04.2020, складеного начальником відділу документального забезпечення та контролю Господарського суду Сумського області, ухвалу від 01.04.2020 не було надіслано сторонам в зв`язку з відсутністю коштів для здійснення поштових відправлень.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 10.06.2020 було продовжено строк розгляду справи на строк дії запроваджених Урядом карантинних заходів. Зазначена ухвала була надіслана сторонам на електронні адреси в зв`язку з відсутністю коштів для здійснення поштових відправлень (акт від 12.06.2020).

14.07.2020 від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та просить суд в задоволенні позову відмовити.

24.07.2020 позивач надіслав відповідь на відзив, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач правом на подання заперечень не скористався, відповідної заяви по суті спору суду не подав.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини третьої статті 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини:

У зв`язку з реформуванням ринку електричної енергії, на виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон) з 01.01.2019 забезпеченням споживачів електричною енергією займаються різні суб`єкти ринку електричної енергії, зокрема, оператори системи розподілу та електропостачальники, одним з яких є позивач - ТОВ «Енера Суми», яке діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 429.

Пунктом 3.1.9 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (далі - Правила) передбачено, що споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Відповідно до п. 3.2.5. Правил, укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

Так, між ТОВ «Енера Суми» та ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», зокрема, в період із серпня по грудень 2019 року діяли договірні відносини щодо постачання електричної енергії споживачу, що підтверджується договорами про постачання електричної енергії споживачу № 30197 від 26.07.2019, № 30197 від 27.08.2019, № 30197 від 27.09.2019, № 30197 від 30.10.2019, № 30197 від 29.11.2019 з відповідними додатками, такими як заяви-приєднання до договорів про постачання електричної енергії споживачу, комерційними пропозиціями та прогнозованими графіками споживання електричної енергії.

За п. 2.1 вищезазначених договорів про постачання електричної енергії споживачу постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб його електроустановок, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі відповідно до умов цих договорів.

Як вказує позивач, він належним чином виконував умови укладених договорів та здійснював постачання електричної енергії споживачу, а в свою чергу споживач здійснював споживання електричної енергії, що підтверджується актами прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії № 30197/154283/1 від 31.08.2019, № 30197/173412/1 від 30.09.2019, № 30197/193704/1 від 31.10.2019, № 30197/214264/1 від 30.11.2019, № 30197/233839/1 від 31.12.2019. Так, згідно з цими актами, в серпні відповідачем було фактично спожито 2363278 кВт*год електроенергії, у вересні - 2579825 кВт*год, в жовтні - 2624648 кВт*год, у листопаді - 2412018 кВт*год, в грудні - 2348767 кВт*год.

Відповідно до п. 7.2 договорів № 30197 постачальник зобов`язується обчислювати та виставляти рахунки споживачу відповідно до вимог та у порядку, передбачені Правилами та договором.

Споживач в свою чергу, згідно з умовами п.5.8 договорів та обраних комерційних пропозицій, має оплатити рахунок постачальника у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем.

Як встановлено судом, за серпень відповідачеві за спожиту у серпні-грудні 2019 року активну електричну енергію було нараховано 4750554,61 грн, що підтверджується рахунком 30197/154283/1, за вересень - згідно з рахунком № 30197/173412/1 - 4412810,27 грн, за жовтень згідно рахунку № 30197/193704/1 - 4717487,72 грн, за листопад згідно рахунку № 30197/214264/1 - 3722929,52 грн, за грудень згідно рахунку № 30197/233839/1 - 3382776, 91 грн.

Як свідчать матеріали справи, вказані рахунки були отримані представниками відповідача, про що свідчать підписи на цих рахунках, проте оплачені вчасно не були.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати вартості спожитої електричної енергії позивач нарахував йому до сплати пеню, а також 3% річних та інфляційні нарахування, листом № 8/1700 від 10.03.2020 направив на адресу відповідача рахунки для сплати відповідних сум.

Як зазначив позивач, рахунки щодо сплати нарахованих ним сум санкцій за порушення умов договорів про постачання електричної енергії відповідачем не сплачені, лист № 8/1700 від 10.03.2020 залишений без належного реагування. Відтак позивач звернувся до суду з даним позовом для примусового стягнення з відповідача нарахованих санкцій.

Заявлені вимоги про стягнення нарахованих сум пені, трьох відсотків річних та інфляційних збитків обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договорів в частині своєчасної оплати за спожиту останнім електричну енергію.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договорів позивач передавав відповідачу електричну енергію. Матеріали справи також містять докази того, що відповідач частково оплачував виставлені позивачем рахунки, однак несвоєчасність таких оплат призвела до негативних наслідків у вигляді несвоєчасного отримання постачальником коштів за переданий товар, та як наслідок, до нарахування позивачем сум, заявлених до стягнення у даній справі через порушення права останнього на своєчасне отримання доходу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до комерційних пропозицій, обраних відповідачем, за внесення платежів, передбачених умовами договорів, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Однак, відповідач порушив умови договорів, своєчасно не розрахувався за поставлену електричну енергію, у зв`язку з чим останньому нараховано пеню відповідно до умов Комерційних пропозицій № 2 ВС (30197), які є додатками № 2 до договорів про постачання електричної енергії споживачу, а також 3% річних та інфляційні збитки.

Станом на час розгляду справи заборгованість за поставлену електричну енергію відсутня.

Разом з тим суд наголошує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Сторонами у справі щомісяця складались та підписувались акти прийняття-передавання товарної продукції активної електричної енергії, відповідачу щомісяця надавалися рахунки за фактично спожиту електричну енергію. Оскільки відповідачем несвоєчасно та частинами оплачувались ці рахунки, в розрахунок пені включались суми заборгованості на початок розрахункового періоду, несплачені суми оплати, та борг на поточну дату. Суми, на які нараховувалась пеня, є фактичною заборгованістю, що залишилась після сплати/часткової сплати відповідачем рахунків, тому вони не відповідають сумам, що були вказані у рахунках.

Судом перевірено надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, перевірено періоди нарахування.

Слід зазначити, що відповідач не спростував факт несвоєчасних розрахунків з позивачем, оскільки доводи відповідача, наведені у відзиві, визнаються судом безпідставними.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Згідно з поданим розрахунком, за порушення строків оплати відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 105483,10 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачеві нараховано 3% річних за серпень-грудень 2019 року у загальній сумі 10495,57 грн та 1368,69 грн інфляційних збитків, нарахованих за період з 02.10.2019 по 31.10.2019.

Судом перевірено розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розмір простроченого платежу, індекси інфляції. За наслідком проведених розрахунків за допомогою комп`ютерної програми «ЛЗ Підприємство 9.5.3 ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «Ліга» ТОВ «Ліга Закон», 2020», суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення нарахованих сум санкцій, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 105160,86 грн пені, 1368,69 грн інфляційних нарахувань, 10491,26 грн сума 3% річних за неналежне виконання умов договорів постачання електричної енергії споживачу № 30197 від 26.07.2019, від 27.08.2019, від 27.09.2019, від 30.10.2019, від 29.11.2019. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають як необґрунтовані.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, з урахуванням всіх обставин справи, подав суду належні докази, які об`єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію у справі.

Відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження його позиції щодо предмета спору.

Враховуючи викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача 105160,86 грн пені, 10491,26 грн 3% річних, 1368,69 грн інфляційних втрат.

Разом з цим, суд зазначає, що статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу), суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Слід зазначити, що поняття значно та надмірно, при застосуванні частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Зважаючи на наведені вище обставини справи, суд, враховуючи інтереси обох сторін, співрозмірність неустойки та ступеню виконання зобов`язання відповідачем (враховую, що відповідач повністю розрахувався за основним зобов`язанням), вважає за доцільне зменшити розмір пені на 50% - до 52580,43грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір виник з вини відповідача, суд відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України відшкодовує позивачу витрати по сплаті судового збору за рахунок відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 231-233, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (40020, м. Суми, вул. Комарова, 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» (40004, м. Суми, вул. Реміснича, 35; ) 52580,43грн грн пені, 10491,26 грн 3% річних, 1368,69 грн інфляційних втрат, нарахованих за неналежне виконання умов договорів про постачання електричної енергії споживачу № 30197 від 26.07.2019, від 27.08.2019, від 27.09.2019, від 30.10.2019, від 29.11.2019; та 2102,00 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 09.10.2020.

Суддя В.Л. Котельницька