ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" жовтня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3111/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.,

при секретарі судового засідання Драганова А.І.

розглянувши у судовому засіданні справу №916/3111/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Нестер Ярослави Іванівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до відповідача Гнатюк Богдана Юрійовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 )

про розірвання договору та стягнення 95 016 грн., -

за участю представників:

від позивача: Грошев І.О., ордер ЛВ № 102155 від 05.02.2020р.

від відповідача: не з`явився.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Нестер Ярослава Іванівна звернулась до Гнатюк Богдана Юрійовича з позовом, в якому просить господарський суд Одеської області розірвати договір №171 від 19.05.2017р., стягнути з відповідача передплату у розмірі 95 016 грн., стягнути суму сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланнями на невиконання відповідачем зобов`язань, встановлених договором №171 від 19.05.2017р.

29.01.2020р. господарським судом Одеської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі, та розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому провадженні позивач надав заяву про уточнення позовних вимог за вх. № 8087/20 від 30.03.2020р., в якій просить суд розірвати договір № 171 від 19.05.2017р. укладений між фізичною-особою підприємцем Нестер Ярославою Іванівною та фізичною особою-підприємцем Гнатюк Богданом Юрійовичем, стягнути з фізичної особи Гнатюк Богдана Юрійовича на користь фізичної-особи підприємця Нестер Ярослави Іванівни збитки за договором № 171 від 19.05.2017р. в сумі 95 016 грн., стягнути з фізичної особи Гнатюк Богдана Юрійовича на користь фізичної-особи підприємця Нестер Ярослави Іванівни суму сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 08.04.2020р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 05.10.2020р. представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судові засідання не з`явився та відзив на позов у встановлений судом строк не надав. При цьому, судові ухвали, які надіслані відповідачу на адресу, яка зазначена у листі Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65069, м. Одеса, вул. Жоліо-Кюрі, 62, кв.141), повернуті до суду органами поштового зв`язку із зазначенням причин повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Отже, враховуючи, що господарським судом вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду судової справи, та забезпечення реалізації відповідачем своїх прав на судовий захист, в тому числі шляхом надання відповідних заяв по суті справи, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за наявними матеріалами справи відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 05.10.2020р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача господарським судом встановлено:

19.05.2017р. між Фізичною особою-підприємцем Нестер Ярославою Іванівною (Замовник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Гнатюк Богданом Юрійовичем (Виконавець, відповідач) укладено договір № 171, згідно з яким Виконавець зобов`язується за винагороду виконувати для Замовника роботи, в тому числі, але не обмежуючись, розробляти Веб-сайти, мобільні додатки, програмне забезпечення для ЕОМ. Конкретний перелік робіт вказується у відповідних Додатках до цього Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору Виконавець виконує роботи на підставі Додатків, наданих Замовником Виконавцю, і які стають невід`ємною частиною Договору тільки після підписання їх обома Сторонами. У Додатках можуть бути визначені: перелік, вартість, способи оплати робіт, строки надання, способи і формати передачі результатів виконаних робіт та інші умови за домовленістю Сторін.

Згідно з п. 2.3. Договору Замовник приймає і оплачує Результат всіх робіт, який являє собою: розроблені і узгоджені Об`єкти прав, виняткові права на Об`єкти прав, відчужені Виконавцем.

Відповідно до п. 2.4. Договору виконання додаткових робіт Виконавцем для Замовника можливо лише після узгодження і підписання ними відповідного Додатку, яким буде визначено перелік робіт, їх вартість, строки виконання і т.д.

Згідно п. 3.1.1. Договору Обов`язки замовника: направляти Виконавцю Технічні завдання по мірі виникнення необхідності в розробці Об`єктів прав. Завдання можуть бути надані Замовником Виконавцю в письмовому вигляді, електронному вигляді та іншими способами, погодженими Сторонами.

Відповідно до п. 3.2. Договору Обов`язки Виконавця:

п. 3.2.1. - виконати роботи власними силами, з використанням власних матеріалів та технічних засобів, вартість яких включена до вартості робіт Виконавця, зазначеної у відповідному Додатку до Договору;

п. 3.2.2. - приступити до виконання робіт протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати затвердження Виконавцем Технічного завдання шляхом письмового повідомлення Замовника;

п. 3.2.3. - не застосовувати при розробці Об`єктів прав об`єкти (повністю або частково) інтелектуальні власності що належать третім особам;

п. 3.2.4. - передати Замовнику проміжні результати робіт;

п. 3.2.5. - на вимогу Замовника вносити в проміжні результати робіт виправлення, доопрацювання протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Замовника;

п. 3.2.6. - передавати Замовнику фінальні затверджені Результати всіх робіт.

Згідно п. 4.1. Договору вартість робіт, розмір винагороди, терміни і порядок оплати за цим Договором встановлюються в Додатках до цього Договору, які є невід`ємною його частиною.

Відповідно до п. 6.1. Договору передача робіт за цим Договором проводиться Виконавцем в установлені цим Договором у строки б наступному порядку:

- проміжний результат робіт надається Замовнику на затвердження у вигляді, узгодженому Сторонами,

- Результат всіх робіт передається Замовнику разом з Актом.

Згідно п. 9.1. Договору Замовник має право відмовитися від виконання цього Договору за умови оплати Виконавцю заявлених ним фактичних документально підтверджених витрат (підтверджених аудиторською перевіркою) на виконання Договору.

Відповідно до п. 10.1. Договору цей Договір набирав чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Згідно п. 10.3. Договору строк виконання робіт встановлюється а кожному окремому Додатку до цього Договору.

Відповідно до п. 11.3. Договору будь-які повідомлення, запити або інші повідомлення (кореспонденція), що подаються Сторонами одна одній повинні бути оформлені в письмовому вигляді і відправлені Стороні - отримувачу поштою, шляхом направлення рекомендованої кореспонденції, електронною поштою, факсом або кур`єром (за вибором Сторін). Датою отримання кореспонденції вважається момент отримання поштового відправлення, в тому числі рекомендованої кореспонденції, електронного підтвердження доставки при відправці по електронній пошті або по факсу, або день доставки при відправленні кореспонденції з кур`єром. При розгляді спорів в суді листування Сторін по електронній пошті, факсимільні повідомлення будуть визнані Сторонами достатніми доказами.

Все корпоративне листування між Сторонами цього Договору (їх уповноваженими особами) електронною поштою. Skype має юридичну силу і є невід`ємною частиною цього Договору.

19.05.2017р. між Фізичною особою-підприємцем Нестер Ярославою Іванівною (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Гнатюк Богданом Юрійовичем (Виконавець) був укладений Додаток № 1 до Договору № 171 від 19.05.2017р., відповідно до якого Сторони погодили наступне: Технічне завдання №1

Керуючись умовами Договору, Виконавець зобов`язується за винагороду виконати для Замовника наступні роботи: - розробка сайту.

Також у Додатку № 1 до Договору передбачені деталі технічного завдання.

Відповідно до п. 2.1. Додатку № 1 до Договору № 171 від 19.05.2017р. вартість послуг становить гривневий еквівалент 6 000 доларів США, що на дату підписання цього Додатку становить 158 360 грн.

Згідно п. 2.2. Додатку № 1 до Договору № 171 від 19.05.2017р. оплата послуг проводиться наступним чином:

п. 2.2.1. перед початком надання послуг Замовник оплачує Виконавцю попередню оплату, що складає 30% від загальної вартості, в розмірі гривневого еквіваленту 1 800 доларів США, що на дату підписання цього Додатку становить 47 508 грн., шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця з моменту підписання Сторонами цього Додатку на підставі рахунку, наданого Замовнику Виконавцем;

п. 2.2.2. 30% від загальної вартості, в розмірі гривневого еквіваленту 1 800 доларів США, що на дату підписання цього Додатку становить 47 508 грн. - Замовник сплачує Виконавцю після узгодження дизайну, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця.

п. 2.2.3. 40% від загальної вартості, в розмірі гривневого еквіваленту 2 400 доларів США, що на дату підписання цього Додатку становить 63 344 грн. - Замовник сплачує Виконавцю за тиждень до здачі всіх робіт, наданих Замовнику Виконавцем відповідно цього Додатку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця.

Оплата здійснюється в гривні, згідно з курсом Національного Банку України на день виставлення рахунку.

Строк виконання робіт становить 140 робочих днів з моменту першої передоплати.

Цей Додаток є невід`ємною частиною Договору і вступає в силу з моменту його підписання обома Сторонами.

В свою чергу для забезпечення виконання умов договору та на виконання п 2.2.1. та п. 2.2.2. Додатку №1 до Договору №171 від 19.05.2017р. відповідачем було надано Рахунок № 477 від 19.05.2017р.та Рахунок № 453 від 14.06.2017р.

Позивач оплатив зазначені рахунки, що підтверджується платіжним дорученням № 49 від 20.05.2017р. по рахунку № 477 від 19.05.2017р. був сплачений в сумі 47 508 грн. та Дублікатом чеку квитанції Приватбанку № 0.0.786713673.1 від 16.06.2017р. рахунок № 453 від 14.06.2017р. був сплачений в сумі 47 508грн.

Тобто позивачем було здійснено передплату в сумі 95 016 грн., які отримав відповідач.

В свою чергу відповідач не виконав передбачених договором робіт, як у строк, що встановлений договором, так і в подальшому.

04.07.2017р. до державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця - Гнатюк Богдана Юрійовича, про що свідчить відповідний витяг з реєстру.

11.07.2019р. позивач надіслав на адресу відповідача пропозицію про розірвання договору та повернення передплачених коштів від 10.07.2019р., однак відповідач залишив зазначену пропозицію без відповіді та задоволення.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних мотивів.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

У ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом між сторонами у справі укладений договір, із додатковою угодою до нього, згідно з яким відповідач зобов`язався виконати роботи з розробки сайту, вартість яких становить 158360 грн., а позивач зобов`язався оплатити виконані відповідачем роботи.

Позивач на виконання умов договору перерахував відповідачу 95 016 грн. В свою чергу відповідач не виконав передбачених договором робіт.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, відповідач не надав до суду жодних заперечень, а тим більш доказів, які спростовують встановлені судом обставини невиконання відповідачем оплачених позивачем робіт, як у встановлений договором строк, так і в подальшому.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Чинним законодавством України, зокрема вимогами п.1 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що розірвання договору є правовим наслідком, який настає у разі порушення зобов`язання.

Згідно ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін до договору чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом, є обставини, наведені у частині другій статті 651 Цивільного кодексу України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у зазначеній нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Дослідивши умови спірного Договору та зміст Додатку №1 до Договору, суд дійшов висновку, що фактично роботи за договором не виконувались, що свідчить про істотне порушення відповідачем умов договору.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання укладеного між сторонами договору.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України одним із правових наслідків порушення зобов`язання є відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: -вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; - додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; - неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; - матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової або господарсько-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків в розмірі 95016 грн., які виникли у позивача внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Щодо вимог позивача до Гнатюк Богдана Юрійовича як фізичної особи, суд зазначає наступне.

04.07.2017р. відповідачем була припинення господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18, від 09.10.2019 у справі 127/23144/18.

Згідно зі ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Статтею 26 ЦК України передбачено, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

З наведених норм законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, відповідно до якої право на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус "фізична особа-підприємець" сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 910/16713/15.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598- 609 ЦК України, статей 202- 208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Відповідно до ч. 9 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

На підставі ст.129 ГПК України судові витраті по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1.Позов Фізичної особи-підприємця Нестер Ярослави Іванівни задовольнити.

2.Розірвати договір №171 від 19.05.2017р. укладений між Фізичною особою-підприємцем Нестер Ярославою Іванівною та Фізичною особою-підприємцем Гнатюк Богданом Юрійовичем.

3. Стягнути з Гнатюк Богдана Юрійовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Нестер Ярослави Іванівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) збитки у розмірі 95 016 (дев`яносто п`ять тисяч шістнадцять) грн., судовий збір у розмірі 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 15 жовтня 2020 р.

Суддя Г.Є. Смелянець