ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2319/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Global Retail", м.Алмати, Казахстан,
до Фізичної особи - підприємця Косолапової Анни Андріївни, м.Харків,
про стягнення 44150,00 доларів США,
за участю представників:

позивача - Талащенка В.Є. (ордер серії ПТ № 068298 від 17.07.2020);

відповідача - Ужченко Т.В. (ордер серії ХВ № 000042 від 06.08.2020);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Global Retail", м.Алмати, Казахстан, 22.07.2020 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Косолапової Анни Андріївни, м.Харків, про стягнення вартості втраченого вантажу в сумі 44150,00 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачка, в порушення умов Договору №15/17 від 19.03.2018 на транспортні послуги та вимог чинного законодавства, не здійснила доставку товару / вантажу за маршрутом Україна (Житомирська область, м. Андрушівка) - Республіка Казахстан (м. Актау, м. Алмати).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.07.2020 вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі 922/2319/20 за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 18.08.2020, відповідачка проти позову заперечує, посилаючись, зокрема, на те, що підпис Косолапової А.А. у заявці № 21 від 28.08.2019 не є її підписом; транспортна заявка на перевезення вантажу не відповідає умовам договору; матеріали справи не містять належного документу про прийняття перевізником (експедитором) вантажу до перевезення та, відповідно, подальше несення відповідальності за його втрату, пошкодження, нестачу; позивачем не доведено протиправної поведінки відповідачки, її вини, причинно-наслідкового зв`язку між ними та збитками; вимоги позивача ґрунтуються на фотокопіях документів, а не на їх оригіналах.

02.09.2020 позивач надав до суду відповідь на відзив відповідачки, в якому обґрунтував свої заперечення проти доводів відповідачки.

У судовому засіданні, яке відбулося 06.10.2020, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представниця відповідачки проти позову заперечувала повністю; просила відмовити у його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Global Retail" (позивач), як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Доменік" (Україна), як продавцем, було укладено Контракт № 011117NG/1 на поставку покупцю продукції виробництва Україна.

За змістом пунктів 1.2, 3.2 вказаного Контракту, найменування товару, що постачається, його кількість, строки поставки, ціна, об`єм товарної партії, умови поставки, асортимент, строки поставки узгоджуються сторонами та зазначаються в Специфікаціях на кожну окрему партію товару.

Відповідно до пункту 3.4 Контракту, право власності на товар, а також ризики випадкової загибелі або пошкодження товару переходять від продавця до покупця з моменту поставки товару у відповідності з пунктом 3.1 цього Контракту.

Згідно з пунктом 3.1 Контракту, поставка товару за цим Контрактом здійснюється на умовах FCA Інкотермс-2010.

У відповідності з положеннями пункту A4. "Поставка" розділу FCA Правил Інкотермс 2010, продавець зобов`язаний передати перевізнику або іншій особі, номінованій покупцем, товар в узгодженому пункті (якщо такий є) у поіменованому місці поставки в узгоджену дату або в узгоджений період.

Поставка вважається виконаною:

а) якщо поіменований пункт знаходиться в приміщенні продавця, - коли товар завантажений в транспортний засіб, наданий покупцем;

b) в будь-якому іншому місці, - коли товар наданий у розпорядження перевізника або іншої особи, номінованої покупцем, в транспортному засобі продавця і готовий до розвантаження.

В свою чергу, згідно пункту Б4. "Прийняття поставки" розділу FCA Правил Інкотермс 2010, покупець зобов`язаний прийняти поставку товару, як тільки він поставлений у відповідності з пунктом A4.

12.08.2019 між ТОВ "GLOBAL RETAIL" та TOB "Доменік" оформлено Специфікацію № 42 до Контракту (далі - Специфікація № 42), за умовами якої сторони домовились про поставку:

1. Товар: продукт рослинно-жировий напівтвердий ТМ "Ранчо" в асортименті, вагою (нетто) 15900 кілограм, загальною вартістю 44150,00 дол. США (далі - товар або вантаж);

2. Умови поставки: FCA-Андрушівка (Інкотермс 2010);

3. Умови оплати: 100% попередня оплата не пізніше 19.08.2019;

4. Строк поставки: протягом 5 календарних днів з дати зарахування 100% попередньої оплати за умови своєчасної подачі автотранспорту;

5. Вантажоодержувач: ТОВ "Глобал Ритейл", TOВ "Global Retail", Республіка Казахстану. Алмати, вулиця Егизбаєва, 7/9, н.п. 174.

6. Адреса розвантаження: Республіка Казахстан, м. Алмати, пр. Суюнбая, 43; г. Актау, ЗБ мікрорайон дільниця № 35.

7. Адреса митного очищення: Казахстан, м. Актау, т/п Актау ЦТО, код посту 50711;

8. Вантажовідправник: ТОВ "Доменік" Україна, 01133, м. Київ, б-p Лесі Українки, 26;

9. Вид транспорту: автотранспорт;

10. Всі інші умови Контракту, що не змінені цим Додатком, залишаються незмінними.

Того ж дня (12.08.2019) TOB "Доменік" додатково був оформлений інвойс №120819N/3 до Контракту, в якому наведена більш докладна інформація про товар, що підлягає поставці згідно Специфікації № 42 (вага брутто, кількість палет, вага палет, вага нетто тощо).

Згідно з платіжним дорученням № NT-008347 від 14.08.2019, позивач оплатив ТОВ "Доменік" вартість товару, придбаного згідно Специфікації № 42 від 12.08.2019.

19.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Global Retail" (позивач), як замовником, та Фізичною особою - підприємцем Косолаповою Анною Андріївною (відповідачка), як перевізником, було укладено Договір № 15/17 від 19.03.2018 на транспортні послуги.

За змістом п.п. 1.1 вищевказаного Договору, перевізник зобов`язується за винагороду та за рахунок замовника виконати або організувати виконання комплексу транспортних послуг (далі транспортні послуги - ТП), пов`язаних з перевезенням вантажів номенклатури замовника в експортному, імпортному, транзитом та внутрішньому сполученні автомобільним транспортом.

Умови здійснення зазначених перевезень обумовлюються в Заявках, а саме: обсяг перевезення, номенклатура вантажів, приналежність контейнерів / вагонів, маршрут перевезення, тарифні ставки, додаткові послуги та їх вартість, порядок розрахунків замовника з перевізником, інші питання, що виникли при здійсненні сторонами Договору. Замовлення на ТП вважається прийнятим, та сторони підтверджують свою згоду по умовам ТП, вартості, маршруті, строках доставки після підписання уповноваженими представниками сторін Заявки та засвідчення її справжньою печаткою обох сторін. Узгоджені сторонами Заявки оформлюються у вигляді Додатків, що є невід`ємною частиною цього Договору (пункт 1.2 Договору).

Відповідно до пункту 2.1 Договору, додатково до основного зобов`язання (надати транспортні послуги), перевізник прийняв на себе, серед іншого, наступні зобов`язання:

(підпункт 2.1.5) здійснювати з належною турботою та відповідальністю повний контроль за вантажем, що перевозиться, і операціями і послугами, що виконуються, а також на вимогу замовника регулярно у робочий час інформувати замовника про місце надходження вантажу та стан вантажних операцій та послуг, що надаються;

(підпункт 2.1.6) надавати сервісні послуги з перевезення вантажу у точній відповідності з письмовими інструкціями замовника;

(підпункт 2.1.10) подавати під завантаження у визначений замовником час та адресне призначення справний транспортний засіб, який відповідає санітарним та іншими нормам та правилам;

(підпункт 2.1.11) негайно інформувати замовника про вимушені затримки в процесі перевезення / надання інших послуг та вживати за свій рахунок (в разі відсутності вини замовника в цих затримках), заходи з їх усунення.

Згідно з підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 Договору, перевізник вправі, з метою виконання своїх зобов`язань залучати третіх осіб, укладати з ними відповідні договори від свого імені та проводити розрахунки за надані ними послуги. У цьому випадку перевізник відповідає перед замовником за невиконання або неналежне виконання зобов`язання третьою особою (пункт 5.6 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, за фактом завантаження Автомобіля між представниками продавця - ТОВ "Доменік" і водієм автомобіля ОСОБА_1 був складений акт приймання-передачі товару від 29.08.2019, яким зафіксовані факти: завантаження автомобіля, накладення трьох пломб та передання товару водію.

29.08.2019 декларантом ТОВ "Доменік" була оформлена вантажна митна декларації (форма МД-2) від 29.08.2019 № UA/101070/2019/050286 (далі - ВМД №UA/101070/2019/050286) та виконані інші митні формальності з метою поміщення товару у митний режим експорту. В графі "Відмітки митного органу відправлення/призначення" зазначеної ВДМ митним органом оформлення встановлено зобов`язання перевізника здійснити вивезення товару за межі митної території України не пізніше 08.09.2019. В графі 29 ВМД, в якості митного органу виїзду товару, зазначена Одеська митниця ДФС / UA5001100.

За результатами прийняття товару до перевезення, залученим відповідачкою перевізником (BELBOG TRANS Sp. Z о.о. (ul. lgnacego Paderewskiego 32 lok 17 40-282 Katowice NIP REGION 243621596) оформлена міжнародна вантажна накладна за формою CMR від 29.08.2019 № б/н (далі - Накладна CMR). Один примірник Накладної CMR був наданий перевізником представнику ТОВ "Доменік". Інші примірники Накладної CMR, відповідно до статті 3 Конвенції, залишились у водія.

29.08.2019, згідно Накладної CMR, перевізник прийняв до перевезення вантаж (товар у кількості 20 666,00 кг. брутто /1221 коробів / 32 палети) (графи 6 - 12), який поставляється згідно інвойсу № 120819N/3 від 12.08.2019 (графа 5), з метою його поставки за адресою Республіка Казахстан, м. Алмати, пр. Суюнбая, 43; г. Актау, 3Б мікрорайон дільниця № 35 (графа 3), вантажоодержувач: ТОВ "Global Retail", Республіка Казахстан, м. Алмати, вулиця Егизбаєва 7/9, н.п. 174 (графа 2).

Проте автомобіль з товаром територію України не покинув. В проміжок часу між 29.08.2019 та 31.08.2019 автомобіль з товаром зник на території України.

У відповіді на адвокатський запит Одеська митниця Держмитслужби служби України (лист від 01.04.2020 № 7.10-1/28.2-03/8.18/5955) повідомила, що: "... згідно даних, наявних на митному посту "Чорноморський" Одеської митниці Держмитслужби форм обліку, не виявлено фактів прибуття в митницю призначення товарів, оформлених за МД ЕК 10 АА № UA/101070/2019/50286 від 28.08.2019, що перевозились транспортним засобом НОМЕР_2/НОМЕР_1.

За даними Програмно-інформаційного комплексу Журнал пункту пропуску АСМО "Інспектор", транспортний засіб держномер НОМЕР_2/ НОМЕР_1 перетинав митний кордон України 31.08.2019 в пункті пропуску "Бачівськ-Троєбортне" в зоні діяльності Сумської митниці ДФС о 7:11 на виїзд з України а о 18:52 31.08.2019 на в`їзд в Україну".

У відповіді на адвокатський запит Київська митниця Держмитслужби, як правонаступник митного органу оформлення Вантажу - Житомирської митниці, (лист від 13.04.2020 № 7.8-3/28.15/11/7708) додатково повідомила, що: "Відповідно наявних баз даних автомобіль, номерний знак НОМЕР_2 / НОМЕР_1 , не перетинав митний кордон України з вантажем, оформленим за електронною митною декларацією №UА/101070/2019/050286 від 29.08.2019".

Даний автомобіль 31.08.2019 в 7:10 перетнув митний кордон України через пункт пропуску "Бачівськ-Троєбортне" митного поста "Бачівськ" Сумської митниці ДФС без вантажу.

Заперечуючи проти позову, відповідачка посилається на те, що транспортна заявка № 21 від 28.08.2019 нею не підписувалась, а була підписана іншою особою.

При цьому, відповідачка не заперечує факт укладення Договору та його чинність.

З цього приводу суд зазначає наступне.

За змістом п.п. 1.1 Договору, перевізник зобов`язується за винагороду та за рахунок замовника виконати або організувати виконання комплексу транспортних послуг (далі транспортні послуги - ТП), пов`язаних з перевезенням вантажів номенклатури замовника в експортному, імпортному, транзитом та внутрішньому сполученні автомобільним транспортом.

Згідно з п. 1.2 Договору, умови здійснення зазначених перевезень обумовлюються в Заявках, а саме: обсяг перевезення, номенклатура вантажів, приналежність контейнерів / вагонів, маршрут перевезення, тарифні ставки, додаткові послуги та їх вартість, порядок розрахунків замовника з перевізником, інші питання, що виникли при здійсненні сторонами Договору. Замовлення на ТП вважається прийнятим, та сторони підтверджують свою згоду по умовам ТП, вартості, маршруті, строках доставки після підписання уповноваженими представниками сторін Заявки та засвідчення її справжньою печаткою обох сторін. Узгоджені сторонами Заявки оформлюються у вигляді Додатків, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Зважаючи на віддаленість сторін Договору один від одного, а також на розвиток сучасних телекомунікаційних засобів обміну інформацією, сторони погодили в Договорі можливість укладення та підписання документів за допомогою засобів електронного зв`язку.

Так, відповідно до п. 10.1 Договору, всі зміни та доповнення до цього Договору, складені у вигляді протоколів, додатків тощо, а також інші документи, що відносяться до його виконання (комерційні пропозиції, доручення, заявки, акти, рахунки та ін.) є дійсними, якщо вчинені в письмовій формі і підписані уповноваженими особами з обох сторін, в т.ч. шляхом факсимільного або іншого зв`язку, і є невід`ємною частиною цього Договору.

До позовної заяви позивачем було додано 4 виконані транспортні заявки №№ 9-12, а також оформлені у зв`язку з ними документи (акти виконаних робіт, рахунки-фактури, документи про оплату). Всього, протягом строку дії Договору, між позивачем та відповідачем було оформлено 15 транспортних заявок, з яких 14 успішно виконані, а п`ятнадцята - є підставою виникнення цього спору, а саме:

1) транспортна заявка № 1 від 19.03.2018;

2) транспортна заявка № 1/1 від 19.03.2018;

3) транспортна заявка № 3 від 28.03.2018;

4) транспортна заявка № 4 від 28.03.2018;

5) транспортна заявка № 5 від 10.05.2018;

6) транспортна заявка № 6 від 11.05.2018;

7) транспортна заявка № 7 від 11.05.2018;

8) транспортна заявка № 8 від 25.06.2018;

9) транспортна заявка № 9 від 02.07.2018;

10) транспортна заявка № 10 від 02.07.2018;

11) транспортна заявка № 11 від 09.07.2018;

12) транспортна заявка № 12 від 09.07.2018;

13) транспортна заявка № ВА-0204 від 02.04.2019;

14) транспортна заявка № ВА-0204/1 від 02.04.2019;

15) транспортна заявка № 21 від 28.08.2019.

Всі 15 заявок (14 виконаних і транспортна заявка № 21) є однотипними. В кожній з транспортних заявок сторони погоджували одні і ті самі моменти, передбачені узгодженою сторонами, в результаті її використання, формою транспортної заявки.

При цьому, факт укладення, зміст та виконання 14 транспортних заявок відповідачка не заперечує.

З пояснень позивача вбачається, що всі 15 транспортних заявок, а також складені у зв`язку з їх виконанням акти виконаних робіт були оформлені та підписані сторонами шляхом обміну підписаними сторонами сканованих текстів таких документів. Обмін вказаними документами відбувався за допомогою засобів електронної комунікації (електронної пошти), як правило, в наступному порядку:

(а) Сторони усно (телефоном) попередньо домовлялись про загальні умови перевезення вантажу, як-то: вид вантажу, його параметри, маршрут, попередню дату завантаження, вартість послуг тощо.

(б) Після досягнення домовленості відповідач або її працівники оформлювали транспортну заявку з погодженими умовами. Відповідач підписувала погоджену транспортну заявку, після чого її сканований текст надсилався на електрону адресу позивача.

(в) Позивач, отримавши від відповідача сканований нею текст транспортної заявки, розглядав її та, в разі згоди, підписував і повертав відповідачу підписаний вже з двох сторін сканований текст транспортної заявки.

(г) Сторони переходили до фактичного виконання умов, зафіксованих в укладених у вищевказаний спосіб заявках.

Аналогічним чином оформлювались та підписувались і інші двосторонні документи між сторонами за Договором, зокрема, акти виконаних робіт.

Наведений вище порядок оформлення та підписання документів відповідає домовленості сторін і є усталеною практикою, яка склалась між сторонами при виконанні Договору впродовж півтора роки строку його дії і у зв`язку з цим набула для сторін характеру звичаю ділового обороту згідно з п. 4 ст. З Цивільного кодексу Республіки Казахстан (далі - ЦК РК), яким передбачено, що "Гражданские отношения могут регулироваться обычаями, в том числе обычаями делового оборота".

Передбачений в п. 10.1 Договору порядок оформлення та підписання документів також узгоджується і з іншими положеннями законодавства Республіки Казахстан, якому сторони підпорядкували свої договірні відносини згідно з п. 1.3 та п. 10.2 Договору.

Зокрема, згідно п. 3 ст. 152 ЦК Республіки Казахстан, "Двусторонние сделки могут совершаться путем обмена документами, каждый из которых подписывается стороной, от которой он исходит. К совершению сделки в письменной форме приравнивается, если иное не установлено законодательством или соглашением сторон, обмен письмами, телеграммами, телефонограммами, телетайпограммами, факсами, электронными документами. электронными сообщениями или иными документами, определяющими субъектов и содержание их волеизъявления".

Положення п. 3 ст. 152 ЦК РК, в свою чергу, узгоджуються з ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, згідно з якою правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

З огляду на викладене вбачається, що укладена за допомогою обміну підписаними сканованими текстами транспортна заявка № 21, як і інші 14 транспортних заявок, 14 актів виконаних робіт та ін., є належним чином укладеними оригінальними документами в розумінні п. 3 ст. 152 ЦК РК та п. 10.1 Договору, а підпис на транспортній заявці № 21 - є підписом відповідачки.

Договір передбачає погоджений сторонами "за замовчуванням" порядок оплати - по факту доставки та розвантаження. Якщо в процесі обговорення умов надання послуг сторони досягали згоди щодо інших умов оплати, то вони фіксували такі умови в транспортних заявках, якщо ж ні - діяв п. 4.3 Договору. Прикладом вказаного алгоритму є виконані транспортні заявки №№ 1, 1/1, З, ВА-0204/1, в яких сторони "за замовчуванням" застосували правила п. 4.3 Договору, та виконані транспортні заявки №№ 4, 5, 6, 7, в яких сторони погодили інший порядок розрахунків, прямо передбачивши це в тексті вказаних заявок.

Відповідачка також зазначає, що міжнародна вантажна накладна (CMR) на перевезення вантажу в міжнародному сполученні автомобільним транспортом від 29.08.2019 не є належним документом, що підтверджує прийняття перевізником (експедитором) вантажу до перевезення, оскільки не має номеру; не підписана з боку залученого перевізника. В розділі 16 - "Найменування перевізника" стоїть тільки штамп - BELBOG TRANS Sp. Z о.о. А в розділі 23 CMR - "Підпис та штемпель перевізника" - стоїть тільки штамп, прізвище, ім`я, по батькові водія та підпис взагалі відсутній.

Щодо даної позиції відповідачки суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, позивач придбав у ТОВ "Доменік" товар (продукт рослинно-жировий напівтвердий ТМ "Ранчо" в асортименті, в кількості 15,9 т, загальною вартістю 44150,00 дол. США) згідно Контракту № 011117NG/1 від 01.11.2017 та Специфікації № 42 від 12.08.2019.

Виробником товару є ТОВ "Андрушівський маслосирзавод" (цей факт додатково відображений у доповненні до ВМД (аркуш МД-6) (додаткові відомості до графи 31). Копія ВМД була додана позивачем до позовної заяви.

В Специфікації № 42 позивач та ТОВ "Доменік" погодили, що товар буде доставлятись (відвантажуватись) за місцем знаходження заводу-виробника у м.Андрушівка Житомирської області на умовах FCA - Андрушівка. Позивач повідомив вказану адресу відповідачці, а відповідачка зазначила її як адресу завантаження в транспортній заявці № 21.

В день відвантаження товару позивач дізнався від ТОВ "Доменік", що призначений для відвантаження позивачу товар був переміщений ТОВ "Андрушівський маслосирзавод" для охолодження на свій віддалений склад за адресою: м.Житомир, вул. Сигнаївського, 3. Переміщення товару відбулось транспортом заводу-виробника на підставі внутрішніх накладних №№ 47868, 47870 від 29.08.2019.

Про вказані обставини ТОВ "Доменік" поінформувало позивача, а позивач повідомив про це відповідачку, яка скерувала місце подачі та завантаження автомобіля. Зважаючи на обмаль часу та умовно незначну відстань, сторони не стали негайно вносити зміни до транспортної заявки № 21.

Зазначений в транспортній заявці № 21 автомобіль (сідловий тягач DAF НОМЕР_2/ НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 ) прибув за зміненим місцем завантаження товару (м.Житомир, вул. Сигнаївського, 3), де автомобіль був завантажений та опломбований. За фактом завантаження автомобіля, його опломбування та передання товару водію ОСОБА_1 , відповідальними особами ТОВ "Андрушівський маслосирзавод" був складений акт приймання-передачі товару від 29.08.2019.

Примітка в акті "розпломб. - 15.52; запломб. - 16.05; L82311437 (датчик температуры)" свідчить про те, що під час завантаження автомобіля до нього забули помістити датчик температури (транспортування вантажу вимагало дотримання температурного режиму), у зв`язку з чим у вказаний часовий проміжок автомобіль був розпломбований, до нього помістили датчик температури, після чого автомобіль був запломбований пломбою № L82311437.

Поставка (відвантаження) товару зі складу виробника, а не продавця є нормальною та типовою формою побудови бізнес-відносин. У зв`язку з цим, зважаючи на довготривалі партнерські відносини між ТОВ "Андрушівський маслосирзавод" та ТОВ "Доменік", представник ТОВ "Доменік" у завантаженні автомобіля DAF НОМЕР_2 / WPR 2999А участі не брав. Від імені ТОВ "Доменік" в даному випадку діяли працівники заводу-виробника.

Наведені вище факти доводяться поясненнями ТОВ "Доменік" № 27.08-1 від 27.08.2020 (відповіддю на адвокатський запит представника позивача) та наданими ТОВ "Доменік" документами (фотографіями завантаження автомобіля, фотокопіями паспорту водія та документів на автомобіль, копіями накладних № 47868, № 478870 з підписами водія про отримання, копією договору про оренду TOB "АМСЗ" тощо.

Після завантаження товар був поміщений у митний режим експорту, про що декларантом ТОВ "Доменік" була оформлена вантажна митна декларації (форма МД-2) від 29.08.2019 № UA/101070/2019/050286.

За фактом отримання та завантаження товару перевізник, в особі водія ОСОБА_1 , надав представникам ТОВ "Доменік" один примірник міжнародної вантажної накладної за формою CMR від 29.08.2019 № б/н.

Отже, наведене вище, а також сукупність наданих документів (Специфікація 42, транспортна заявка № 21, ВМД, CMR) та їх зміст свідчать про те, що:

(а) Відповідачка зобов`язалась надати позивачу транспортні послуги, шляхом перевезення товару за маршрутом Україна - Республіка Казахстан автомобілем DAF НОМЕР_2 / WPR 2999А, водій ОСОБА_1 .

(б) Номінований відповідачкою автомобіль DAF НОМЕР_2 / НОМЕР_1 , водієм якого є ОСОБА_1 , прибув під завантаження та був завантажений товаром. Водій ( ОСОБА_1 ) прийняв товар.

(в) За фактом завантаження автомобіля товаром учасники цього процесу виконали всі формальності та оформили всі необхідні документи (ВМД, CMR) і номінований відповідачкою автомобіль мав слідувати за погодженим маршрутом, але не зробив цього. При цьому, доводи відповідачки зазначеного не спростовують.

Щодо до посилання відповідачки на Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, суд зазначає, що вказані правила, згідно преамбули, "не регламентують ... перевезення вантажів у міжнародному сполученні, оскільки такі перевезення мають свої особливості".

До правовідносин сторін застосовується Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчинена 19.05.1956 в м. Женеві (далі - Конвенція), яка застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін (п. І ст. 1 Конвенції).

Згідно з п. 1 ст. 5 Конвенції, вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна.

Законодавство України не містить прямої заборони, а отже допускає заміну підписів сторін на міжнародній вантажній накладній (CMR) їх печатками. Більш того, така практика є типовою та усталеною при міжнародних вантажних перевезеннях. В якості прикладу позивачем було надано суду копії накладних CMR на перевезення вантажів по іншим транспортним заявкам (№№ 5, 11, ВА-0204, ВА-02041/1), оформлених між позивачем та відповідачем до Договору.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції, вантажна накладна є первинним доказом укладення договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції (ст. 4 Конвенції).

Посилання відповідачки на "фіктивне" митне декларування суд вважає недоречним, оскільки той факт, що автомобіль DAF НОМЕР_2 / WPR 2999А без вантажу 31.08.2019 виїхав через пункт пропуску "Бачівськ" (Сумська обл.) та без вантажу намагався в`їхати на територію Російської Федерації, звідки був повернутий, свідчить про крадіжку вантажу на території України та про намагання приховати цей факт, а не про фіктивне декларування.

Згідно з п. 1.3 та п. 10.2 Договору, сторони підпорядкували свої договірні правовідносини законодавству Республіки Казахстан. Конвенція є складовою частиною законодавства Республіки Казахстан та навіть має пріоритет над внутрішнім законодавством Республіки Казахстан (п.п. 1, 3 ст. 4 Конституції Республіки Казахстан).

У розумінні Конвенції, відповідач є перевізником. Такий підхід узгоджується з усталеною практикою українських судів та позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, висловленою в постанові від 11.04.2019 у справі № 916/746/18.

Згідно з пунктом 1 статті 378 ЦК РК "Договором признается соглашение двух или нескольких лиц об установлении, изменении или прекращении гражданских прав и обязанностей." "Граждане и юридические лица свободны в заключении договора. Стороны могут заключить договор, как предусмотренный, так и не предусмотренный законодательством" (пункти 1 та 2 статті 380 ЦК РК).

За змістом пункту 1 статті 708 (Договор транспортной экспедиции) ЦК РК "По договору транспортной экспедиции одна сторона (экспедитор) обязуется за вознаграждение и за счет другой стороны (клиента - отправителя груза, получателя груза или иного заинтересованного в услугах экспедитора лица) выполнить или организовать выполнение определенных договором экспедиции услуг, связанных с перевозкой груза, в том числе заключить от имени клиента или от своего имени договор (договоры) перевозки груза".

Відповідно до пункту 1 статті 689 (Договор перевозки груза) ЦК РК, "По договору перевозки груза одна сторона (перевозчик) обязуется доставить вверенный ему другой стороной (отправителем) груз в пункт назначения и выдать уполномоченному на получение груза лицу (получателю), а отправитель обязуется уплатить за перевозку груза плату, согласно договору или тарифу".

Беручи до уваги положення ЦК РК та суть правовідносин між позивачем та відповідачкою, ФОП Косолапова А.А. (відповідачка) виступила у цих правовідносинах експедитором, однак це не звільняє її від відповідальності за втрату товару.

За змістом Договору та Заявки відповідач прийняла на себе зобов`язання забезпечити перевезення вантажу та доставити його вантажоодержувачу (ТОВ "GLOBAL RETAIL") на виконання чого, керуючись підпунктом 2.2.1. пункту 2.2. Договору, під власну відповідальність залучила до виконання зазначеного обов`язку компанію "BELBOG TRANS Sp. Z о.о.".

Згідно з пунктом 1 статті 17 Конвенції, перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути (пункт 2 статті 17 Конвенції).

Тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику (пункт 1 статті 18 Конвенції).

Аналогічні правила передбачені в ст. 705 (Ответственность перевозчика за утрату, недостачу и повреждение (порчу) груза или багажа) ЦК РК.

Наведені положення Конвенції та ЦК РК, а також закладений у них принцип винності є тотожними приписам законодавства України (ст.ст. 924, 932 ЦК України, ч.3 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиційну діяльність").

Згідно з висновком Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, сформульованим в постанові від 26.03.2018 у справі № 910/5040/17: "Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони".

У пункті 5.6 Договору сторони домовились, що сторона, яка залучила до виконання своїх обов`язків за цим Договором третю особу, відповідає перед іншою стороною за невиконання або неналежне виконання зобов`язання третьою особою.

Вказана домовленість відповідає приписам застосовного законодавства.

Так, згідно ст. 3 Конвенції, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов`язки, як за власні дії і недогляди.

Відповідно до п. 2 ст. 711 (Исполнение обязанностей экспедитора третьим лицом) ЦК РК, вказане правило конкретизовано для відносин експедиції та передбачено, що "Возложение исполнения обязательства на третье лицо не освобождает экспедитора от ответственности перед клиентом за выполнение договора".

Нормативні приписи Конвенції та ЦК РК узгоджуються з положеннями ч. 3 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", відповідно до якої експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Згідно з п. 1 ст. 20 Конвенції, той факт, що вантаж не був доставлений протягом тридцяти днів після закінчення узгодженого терміну або, за відсутності узгодженого терміну, протягом шістдесяти днів із дня прийняття вантажу перевізником, є безперечним доказом втрати вантажу і особа, яка має право пред`явити претензію, може на цій підставі вважати його загубленим.

За змістом п. 1 ст. 23 Конвенції, у разі втрати вантажу перевізник зобов`язаний компенсувати вартість втраченого вантажу, яка розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення.

Пунктом 3 ст. 705 (Ответственность перевозчика за утрату, недостачу и повреждение (порчу) груза или багажа) ЦК РК, в свою чергу, додатково передбачено, що "ущерб, причиненный при перевозке груза или багажа, возмещается перевозчиком: в случае утраты или недостачи груза или багажа - в размере стоимости утраченного или недостающего груза или багажа".

Положеннями глави 20 "Ответственность за нарушение обязательства" (статті 349 - 366) ЦК РК врегульовані питання відповідальності за порушення зобов`язань.

Відповідно до частини першої та другої статті 350 (Возмещение убытков, вызванных нарушением обязательства) ЦК РК, "должник, нарушивший обязательство, обязан возместить кредитору вызванные нарушением убытки (пункт 4 статьи 9 настоящего Кодекса). Принятое до нарушения обязательства соглашение сторон об освобождении должника от возмещения убытков, вызванных нарушением, ничтожно, однако стороны по взаимному соглашению могут предусмотреть взыскание только реального ущерба в имуществе".

Згідно з пунктом 4 статті 9 (Защита гражданских прав) ЦК РК, "лицо, право которого нарушено, может требовать полного возмещения причиненных ему убытков, если законодательными актами или договором не предусмотрено иное. Под убытками подразумеваются расходы, которые произведены или должны быть произведены лицом, право которого нарушено, утрата или повреждение его имущества (реальный ущерб), а также неполученные доходы, которые это лицо получило бы при обычных условиях оборота, если бы его право не было нарушено (упущенная выгода)".

Згідно з положеннями пункту 1 статті 363 (Ответственность должника за действия третьих лиц) ЦК РК, "должник несет перед кредитором ответственность и в случаях, когда причиной нарушения обязательства послужили действия либо бездействия третьих лиц по их обязательствам перед должником. Должник несет ответственность также за действия либо бездействие третьих лиц, на которых должником было возложено исполнение его обязанности перед кредитором, если законодательством не установлено, что ответственность несет непосредственный исполнитель".

Тобто, зважаючи на положення статей 350, 363, 711 та 713 ЦК РК, експедитор несе перед клієнтом таку ж саму відповідальність та у тому ж самому обсязі, яку ніс би перевізник, як би клієнт уклав прямий договір перевезення з таким перевізником.

Згідно з пунктом 1 статті 17 Конвенції, перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути (пункт 2 статті 17 Конвенції).

Тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику (пункт 1 статті 18 Конвенції).

Аналогічні правила передбачені і в ЦК РК. Так, зокрема, відповідно до пунктів 1 та 2 статті 705 (Ответственность перевозчика за утрату, недостачу и повреждение (порчу) груза или багажа) ЦК РК, "перевозчик обеспечивает сохранность груза или багажа с момента принятия их к перевозке и до выдачи получателю, уполномоченному им лицу или лицу, уполномоченному на получение багажа. Перевозчик отвечает за утрату груза или багажа, если не докажет, что утрата, недостача или повреждение (порча) груза или багажа произошли не по его вине".

Вказані положення ЦК РК та закладений у них принцип винності є тотожними приписам статей 924, 932 ЦКУ, частини третьої статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиційну діяльність" і кореспондується з висновком Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 26.03.2018 у справі №910/5040/17), сформульованим на підставі аналізу статей 920 та 924 ЦКУ згідно якого: "Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони".

Отже, з вищенаведеного вбачається, що:

- експедитор несе повну відповідальність за дії та недогляд залученого ним перевізника, у тому ж порядку та обсязі, як і за власні дії;

- залучений експедитором перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки;

- Конвенція, а також внутрішні законодавства Республіки Казахстан та України передбачають презумпцію вини перевізника.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Додані до позовної заяви документи (Специфікація № 42, інвойс №120819N/3 від 12.08.2019 та ВМД № UA/101070/2019/050286) свідчать, що вартість товару на момент його завантаження в автомобіль та передання до перевезення становила 44150,00 доларів США.

Отже, відповідачка повинна нести повну відповідальність перед позивачем за втрату залученим нею перевізником вантажу і у зв`язку з цим зобов`язана компенсувати позивачу збитки у розмірі повної вартості такого втраченого вантажу в сумі 44150,00 доларів США.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "GLOBAL RETAIL" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Косолапової Анни Андріївни (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Global Retail" (бізнес-ідентифікаційний номер 68; адреса: Казахстан, город Алматы, Бостандыкский район, улица Егизбаева, дом 7/9, н.п. 174, почтовый индекс 050000) - вартість втраченого вантажу в сумі 44150,00 доларів США.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Косолапової Анни Андріївни (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Global Retail" (бізнес-ідентифікаційний номер 68; адреса: Казахстан, город Алматы, Бостандыкский район, улица Егизбаева, дом 7/9, н.п. 174, почтовый индекс 050000) - витрати зі сплати судового збору в розмірі 662,25 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 17761,28 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Харківської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "13" жовтня 2020 р.

Суддя Н.М. Кухар