ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2020 р. Справа№ 927/704/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Остапенка О.М.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання: Гуньки О.В.

у присутності представників сторін згідно протоколу судового засідання

від 06.10.2020 року

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 15.11.2019 року

(повний текст складено 25.11.2019 року)

у справі №927/704/19 (суддя Шморгун В.В.)

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго"

про стягнення 21103179,55 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 15.11.2019 року у справі № 927/704/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2 826 114,29 грн. пені, 1 907 939,61 грн. - 3% річних, 4 224 762,54 грн. інфляційних втрат та 197 969,82 грн. витрат зі сплати судового збору. У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 15.11.2019 року у справі №927/704/19 в частині відмови в позовних вимогах і ухвалити в цій частині нове рішення, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник вважає рішення місцевого суду в оскаржуваній частині таким, що прийняте з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Крім того, зазначає, що місцевий суд неправомірно відмовив у задоволенні вимог позивача в частині стягнення пені, інфляційних нарахувань та річних, оскільки, зобов`язання відповідача перед позивачем по оплаті поставлених обсягів природного газу мають поточний характер, а позивач є поточним кредитором.

Також, скаржник зазначає, що п.8.2 Договору визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п.6.1 Договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Тобто в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього не буде покладено відповідальність відповідно до умов Договору.

Відповідно до ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України зазначає. Що єдиною підставою звільнення від господарсько-правової відповідальності дія непереборної сили, тобто надзвичайні та невідворотні обставини, що унеможливили належне виконання зобов`язання. Не є підставами звільнення від відповідальності, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника потрібних коштів.

Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий суд обґрунтував підстави для зменшення відповідачу розмір стягуваної неустойки несвоєчасним розрахунком його контрагентів.

Місцевим судом під час вирішення питання про зменшення неустойки не враховано, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за кінець 2017 року торгова дебіторська заборгованість становила 58 988 тис. грн.., має тенденцію до зростання - у 2016 році становила 49 209 тис. грн.

Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019 та 2019/2020 років.

Таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020 року.

Скаржник зазначає, що держава, покладаючи на акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує свої обов`язки з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи до збитків.

Проте, всупереч наведеного, збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки.

Крім того, відповідач необмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат, тощо.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення в частині зменшення пені необґрунтоване та безпідставне.

Щодо відмови у стягненні 3% річних у розмірі 1 835 587,89 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5 675 529,88 грн., скаржник посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 року (далі Порядок №256), зазначає, що твердження місцевого суду про те, що погашення заборгованості у Порядку №256 змінює порядок та строки розрахунків є необґрунтованим, безпідставним та таким, що протирічить положенням самого Порядку №256.

Крім того, скаржник зазначає, що між позивачем та відповідачем не укладалися будь-які договори щодо здійснення розрахунків у порядку визначеному Постановою №256, як то здійснювалося при реалізації положень, наприклад Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року

Таким чином, положення Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 року регламентують виключно порядок розпорядження коштами з цільовим призначенням, що надходять на рахунки газопостачальних та газорозподільних компаній, як реалізація державних соціальних гарантій певним категоріям громадян і не передбачають обов`язку зміни умов договірних зобов`язань сторін.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №927/704/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді: ОСОБА_1., суддів: Калатай Н.Ф., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Чернігівської області від 15.11.2019 року у справі №927/704/19 та призначено до розгляду.

02.03.2020 року через відділ документообігу суду від акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу. Представник відповідача обґрунтовуючи поданий відзив, зазначає, що вважає апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" повністю необґрунтованою, а також такою, що не підтверджена жодними належними та допустимими доказами наданими скаржником до матеріалів справи,та просить апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"на рішення господарського суду Чернігівської області від 15.11.2019 року у справі № 927/704/19 залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Обґрунтовуючи поданий відзив, представник зазначає, апеляційна скарга акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" містить у собі лише формальні посилання. Крім того, в порушення п. 5, п. 6 ч. 2 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України не містить жодних обґрунтувань та заперечень проти встановлених обставин у рішенні господарського суду Чернігівської області від 15.11.2019 року та відповідно до застосованих судом норм латерального права, які регулюють спірні правовідносини між сторонами у даній справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В п. 1.2 укладеного Договору між сторонами чітко погоджено, що природний газ постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Приписами п. 6.5 Договору було погоджено, що звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі.

Відповідно до п.п. 5 п. 7.4 укладеного Договору акціонерне товариство"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було зобов`язане забезпечити споживача прозорими та простими способами досудового розв`язання спорів.

Акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго" у своєму відзиві зазначає, що господарський суд Чернігівської області у своєму рішенні від 15.11.2019 року в повній мірі дослідив всі докази надані сторонами та дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення вимог акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення пені, 3% річних інфляційних витрат.

Також представником у відзиві зазначено, що 18.01.2013 року ухвалою господарського суду Чернігівської області було порушено провадження у справі №927/16/6б/13 про банкрутство акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника відповідно о ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Зі змісту Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції чинній на момент порушення справи про банкрутство , боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Також у відзиві представник зазначає, що посилань на те , що розмір збитків кредитора, перевищує розмір неустойки стягнутої на його користь судом, апеляційна скарга також не містить, як певним чином і конкретизації у чому саме полягає порушення судом норми матеріального права, та процесуального права з урахуванням оводів сторін, відображених у процесуальних документах та письмових документах наданих сторонами до суду.

Посилання скаржника на фінансові показники за акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2016, по- перше, носять вибірковий та неповний характер, по-друге, жодним чином не спростовують обставини щодо майнового стану, майнових та інших інтересів акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго", виключності випадку, тощо, наведених позивачем в заяві про зменшення пені та даних запереченнях.

Отже, позивач, як природний державний монополіст та управлена сторона, а відміну від відповідача, має стабільний майновий стан з динамічним щорічним ростом прибутку, водночас не має наведеного переліку проблем та перешкод майнового та юридичного характеру, що має відповідач.

На даний час компенсаційний механізм отримання неустойки за несвоєчасні розрахунки з ним споживачів у відповідача, як тепло постачальника фактично відсутній. Одночасно, має місце непропорційна величина неустойки за порушення тепло постачальником розрахунків з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що утворює касовий розрив та спричиняє неможливість виконання у тому числі поточних зобов`язань виробника.

Представник зазначає, що вищенаведене є певним чином і відповіддю га посилання скаржника про те, що відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань. Обмежений навіть на законодавчому рівні.

Щодо ступеня виконання зобов`язання (за яке застосовано неустойку), представник акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго", зазначає, відповідач у повному обсязі здійснив розрахунок за постачання природного газу з позивачем по укладеному Договору, що підтверджується наданою акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" довідкою по операціям за Договором №5043/1718-ТЕ-39 від 07.09.2017 року.

Також проведення повного розрахунку з газ відповідно до укладеного договору, підтверджується Актом звіряння розрахунків від 31.03.2019 року.

Крім того, представником зазначено, що відповідно до п.1.2 укладеного Договору сторонами було чітко погоджено, що природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Позивачем не заперечується, що між сторонами було погоджено, зокрема абзацом 2 п.6.1 укладеного Договору проведення взаєморозрахунків за природний газ. Відповідно до підписаних між сторонами протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», який втратив свою чинність з 01.01.2018 року та з 01.01.2018 року перерахування державних гарантій з пільг та субсидій населення тепло постачальнику здійснювалось відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

Отже на підставі вищевикладеного, оскільки розрахунок між сторонами частково проводився в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, а з 01.01.2018 року в зв`язку з втратою чинності Постанови Кабінету Міністрів України №20 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 року, якою запроваджено механізм фінансування субвенцій на надання пільг та субсидій населенню, тобто в іншому порядку, ніж той, що був передбачений сторонами у договорі, то акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не правомірно здійснило нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на зазначені суми.

Підсумовуючи поданий відзив, представник акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі виконавши вимоги ч. 1-2 ст. 2, ст.ст. 7, 11, 13-15 Господарського процесуального кодексу України, з дотриманням приписів ст.ст. 73-79, 86, 91, ч.2 ст. 236, ст.ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, дійшов законного та обґрунтованого рішення про часткове задоволення позову акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

У зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 09.04.2020 року суддю ОСОБА_1 звільнено з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2020 року, для розгляду вищезазначеної апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючого судді: Алданової С.О., суддів: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2020 року вищезазначеною колегією судів справу № 927/704/19 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 року, у зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є головуючим суддею (суддею доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2020 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Алданової С.О., суддів: Калатай Н.Ф., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 року вищезазначеною колегією судів справу №927/704/19 прийнято до провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 року задоволено заяву про самовідвід колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Алданової С.О., суддів: Калатай Н.Ф., Сітайло Л.Г. від розгляду апеляційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Чернігівської області від 15.11.2019 року у справі № 927/704/19. Матеріали справи № 927/704/19 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2020 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Сотнікова С.В., Остапенка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2020 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Чернігівської області від 15.11.2019 року у справі №927/704/19 та призначено до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 року, у зв`язку з перебуванням суддів Остапенка О.М. та Сотнікова С.В. які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустках, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2020 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Михальської Ю.Б., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 року вищезазначеною колегією суддів прийнято до провадження справу №927/704/19 за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та призначено до розгляду на 21.09.2020 року.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2020 року, у зв`язку з виходом судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустку 21.09.2020 року, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2020 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Дикунської С.Я., Остапенка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 року вищезазначеною колегією суддів прийнято до провадження справу №927/704/19 за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та призначено до розгляду на 21.09.2020 року.

18.09.2020 року через відділ документообігу суду від представника відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2020 року по справі №927/1000/19.

21.09.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 06.10.2020 року.

06.10.2020 року представники сторін, які з`явились надали усні пояснення по справі.

06.10.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Згідно зі статтею 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та Кодексом України з процедур банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення з акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 21 103 179,55 грн., з яких 7 459 359,63 грн. - пені, 3 743 527,50 грн.- 3% річних та 9 900 292,42 грн. - інфляційних витрат за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по договору постачання природного газу №5043/1718-ТЕ-39 від 07.09.2017 року.

07.09.2017 року між акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Постачальник) та акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» (далі - Споживач) укладено договір постачання природного газу №5043/1718-ТЕ-39 (Договір)

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

У п. 2.1. Договору та Додаткових угодах №2 від 02.04.2018 року, № 3 від 04.06.2018 року, № 4 від 02.08.2018 року, № 5 від 03.09.2018 року до Договору сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені, а саме: Постачальник передає Споживачу з 01.10.2017 року по 30.09.2018 року природний газ орієнтовним обсягом до 71 151 тис. куб. м, у тому числі за місяцями (тис. куб. м): жовтень - 6000,00, листопад 9 200, грудень - 11 800, січень - 13 000, лютий - 10 500, березень - 8 500, квітень - 3500, травень - 2016, червень - 1489, липень - 1465, серпень - 1666, вересень - 2015.

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

За умовами п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. м газу на дату укладання договору становить 4 942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн.

Згідно з п. 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється Cпоживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору, укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Відповідно до п. 8.1 Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Згідно з п. 8.2 Договору у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється Постачальником на суми оплат, проведених Споживачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 15.01.2018 року до Договору, яка діє з 01.01.2018 року, п. 8.2 Договору викладено у такій редакції: у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється Постачальником на суми оплат, проведених Споживачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

У п. 8.3 Договору, у редакції додаткової угоди № 1 від 15.01.2018 року до Договору, сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору, підписання Споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256, не звільняє Споживача від обов`язку сплатити на користь Постачальника платежі відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором.

Строк, у межах якого Сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить 5 років (п. 10.3 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 року до 30.09.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 Договору з урахуванням Додаткових угод № 2 від 02.04.2018, № 3 від 04.06.2018 року, № 4 від 02.08.2018 року, № 5 від 03.09.2018 року до Договору ).

На виконання умов Договору позивач у жовтні 2017 року - вересні 2018 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 362 569 924,89 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2017 року на суму 31 491 005,18 грн (за жовтень 2017 року), від 30.11.2017 року на суму 48 846 386,02 грн (за листопад 2017 року), від 31.12.2017 року на суму 57 493 348,07 грн (за грудень 2017 року), від 31.01.2018 року на суму 63 992 254,00 грн (за січень 2018 року), від 28.02.2018 року на суму 63 292 324,46 грн (за лютий 2018 року), від 31.03.2018 року на суму 63 012 160,51 грн (за березень 2018 року), від 30.04.2018 року на суму 17 502 419,17 грн (за квітень 2018 року), від 31.05.2018 року на суму 4 386 782,11 грн (за травень 2018 року), від 30.06.2018 року на суму 2 333 197,27 грн (за червень 2018 року), від 31.07.2018 року на суму 35 027 49,25 грн (за липень 2018 року), від 31.08.2018 року на суму 31 991 60,21 грн (за серпень 2018 року), від 30.09.2018 року на суму 3 518 138,64 грн (за вересень 2018 року).

Відповідно до умов п. 6.1 Договору відповідач за поставлений природний газ у жовтні 2017 року повинен був розрахуватись з позивачем до 27.11.2017, у листопаді 2017 року - до 26.12.2017, у грудні 2017 року - до 25.01.2018, у січні 2018 року - до 26.02.2018, у лютому 2018 року - до 26.03.2018, у березні 2018 року - до 25.04.2018, у квітні 2018 року - до 25.05.2018, у травні 2018 року - 25.06.2018, у червні 2018 року - 25.07.2018, у липні 2018 року - до 27.08.2018, у серпні 2018 року - до 25.09.2018, у вересні 2018 року - до 25.10.2018.

Як вбачається з наданої позивачем довідки по здійсненим акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» операціях за Договором, відповідач повністю розрахувався за отриманий у жовтні 2017 року - вересні 2018 року природний газ на загальну суму 362 569 924,89 грн, у тому числі 213 899 484,40 грн (02.02.2018 - 18 177 785,66 грн, 02.02.2018 - 1 822 214,34 грн, 01.03.2018 - 30 127 183,87 грн, 01.03.2018 - 33 872 816,13 грн, 02.03.2018 - 1 750 000,00 грн, 02.05.2018 - 42 304 452,91 грн, 29.05.2018 - 6 232 681,16 грн, 29.05.2018 - 17 158 813,24 грн, 04.06.2018 - 3 271 886,00 грн, 02.07.2018 - 3 085 926,71 грн, 04.09.2018 - 1 368 330,97 грн, 01.10.2018 - 1 470 632,89 грн, 03.12.2018 - 6 547 823,69 грн, 26.12.2018 - 15 039 571,80 грн, 01.02.2019 - 11 334 577,06 грн, 01.03.2019 - 3 394 760,49 грн, 01.03.2019 - 4 386 782,11 грн, 01.03.2019 - 2 333 197,27 грн, 01.03.2019 - 3 502 749,25 грн, 01.03.2019 - 3 199 160,21 грн, 01.03.2019 - 2 403 203,31 грн, 26.03.2019 - 1 114 935,53 грн) були перераховані відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, однак порушив строки оплати, встановлені у п. 6.1. Договору.

З огляду на порушення відповідачем строків виконання умов договору, позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті отриманого природного газу.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 20.08.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

До господарського суду Чернігівської області відповідачем подано заяву про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, нарахованої за період з 23.01.2018 року по 27.02.2019 року у розмірі 7 074 344,06 грн. до 10 %, що становить 707 434,41 грн.

Обґрунтовуючи заяву про зменшення розміру пені, відповідач посилається на повне виконання відповідачем свого зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за Договором, брак обігових коштів через існування у споживачів значної заборгованості зі сплати акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» за спожиті енергоносії, існування різниці у тарифах, яка не компенсується відповідачу.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 15.11.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2 826 114,29 грн. пені, 1 907 939,61 грн. - 3% річних, 4 224 762,54 грн. інфляційних втрат на 197 969,82 грн. витрат зі сплати судового збору. У решті позову відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду викладеними у оскаржуваному рішенні з огляду на наступне.

Щодо заявленої до стягнення пені, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Місцевим судом вірно встановлено, що сторони у п. 8.2 Договору погодили, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних (а з 01.01.2018 року - у розмірі 15,3% річних), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 року у справі №927/16/6б/13 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» порушено провадження у справі про банкрутство публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго». Одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (тут і далі - у редакції Закону, чинній до 19.01.2013, яка застосовується до спірних правовідносин) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов`язання та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з абзацом 2 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Вищевказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

Крім того, не може розглядатися питання про стягнення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.12.2012 у справі №5/34-09, від 12.03.2013 у справі 29/5005/16170/2011 від 01.10.2013 у справі №28/5005/3240/2012, Верховного Суду від 30.05.2018 у справі 26/48/09-910/2433/16.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 господарського кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з місцевим судом, що позивач здійснив невірне тлумачення положень ст. 1, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та дійшов помилкових висновків щодо можливості нарахування пені на поточну заборгованість.

Як вбачається з наданого розрахунку пені, позивач здійснив нарахування пені, зокрема, за зобов`язаннями жовтня 2017 року за період з 28.11.2017 по 31.01.2018 на загальну суму 193 517,05 грн. та за зобов`язаннями листопада 2017 року за період з 26.12.2017 року по 27.02.2018 року на загальну суму 402 515,26 грн.

Оскільки з 18.01.2013 року по 23.01.2018 року діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів, місцевим судом вірно встановлено, що позивач неправомірно здійснив нарахування пені за зобов`язаннями жовтня 2017 року за період з 28.11.2017 по 23.01.2018 на загальну суму 185 616,00 грн. та за зобов`язаннями листопада 2017 року за період з 26.12.2017 по 23.01.2018 на загальну суму 208 457,91 грн., а відтак позовні вимоги у цій частині на загальну суму 394 073,91 грн. задоволенню не підлягають.

Отже, стягненню з відповідача підлягає решта заявленої до стягнення пені у розмірі 7 065 285,72 грн., яка нарахована позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору.

Крім того, відповідачем заявлялось клопотання про зменшення розміру пені до 10%.

Обґрунтовуючи подане клопотання про зменшення розміру пені відповідач послався, зокрема, на повне виконання свого зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за Договором, скрутне фінансове становище підприємства, дебіторську заборгованість споживачів фізичних та юридичних осіб, існування різниці у тарифах, яка не компенсується відповідачу.

Позивач заперечує проти задоволення заяви відповідача про зменшення розміру пені, оскільки вважає, що збитковість відповідача не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки; відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань; несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконання покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020 років.

За змістом ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого суду щодо часткового задоволення клопотання про зменшення розміру пені на 60 %, з огляду на наступне.

При розгляді клопотання про зменшення розміру пені місцевий судом враховано, що: відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий природний газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам; здійснення оплати поставленого позивачем природного газу значною мірою залежить від розрахунків споживачів з відповідачем за спожиту теплову енергію; негативна ситуація, що існує в країні у сфері оплати з житлово-комунальних послуг, є загальновідомою обставиною; водночас відповідачу потрібні грошові кошти, зокрема, на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії з метою забезпечення своєчасного та належного надання відповідних послуг; станом на 01.08.2019 року заборгованість споживачів перед відповідачем за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання становила 101,6 млн. грн..; відповідач повністю розрахувався за отриманий ним природний газ.

Також колегія суддів підтримує висновок місцевого суду, що для позивача не матиме негативних наслідків позбавлення його можливості стягнення пені на 60%, наявність збитків та погіршення фінансового становища позивача, який вже отримав повний розрахунок за газ, ним не доведено, а тому заперечення позивача проти зменшення розміру пені відхиляються судом.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, 3% річних нараховані позивачем і на суми коштів, які були перераховані відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002року.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема і природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання) за рахунок субвенцій з державного бюджету визначався Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року (далі по тексту - Порядок № 256).

Фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8-1 Порядку № 256, кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.

Відповідно до абзаців 21, 22, 25, 28 пункту 8-1 Порядку № 256 для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах казначейства. Розрахункове обслуговування таких рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та учасниками розрахунків. Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі «Призначення платежу» платіжних доручень додатково зазначають «постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256» та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.

Отже, відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації.

Тобто держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком фінансування видатків, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується житловими субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг.

Отже, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства.

Аналогічні висновки викладені в постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2019 року у справі № 924/296/18 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 10.07.2019 року у справі № 913/334/18, від 24.09.2019 року у справі № 927/894/18.

Колегія суддів погоджується з місцевим судом, що розрахунок між сторонами частково проводився в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року, якою запроваджено новий механізм фінансування субвенцій на надання пільг та субсидій населенню, тобто в іншому порядку, ніж той, що був передбачений сторонами у договорі.

Однак позивач не вірно здійснив нарахування 3% річних за зобов`язаннями листопада 2017 року, починаючи з 26.12.2017 року до 28.02.2018 року.

За перерахунком суду розмір 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача, становить: за зобов`язаннями жовтня 2017 року - 36 099,05 грн, листопада 2017 - 76 936,68 грн, грудня 2017 року - 115 958,17 грн, січня 2018 року - 87 772,85 грн, лютого 2018 року - 449 172,84 грн, березня 2018 року - 822 410,38 грн, квітня 2018 року - 319 589,65 грн, за травень-вересень 2018 року 3% річних нарахуванню не підлягають, оскільки уся сума заборгованості за поставлений газ була перераховано відповідно до Постанови КМУ від 04.03.2002 № 256. Усього розмір 3% річних становить 1 907 939,61 грн.

Отже місцевим судом вірно здійснено перерахунок в частині стягнення 3% річних та частково задоволено у розмірі 1 907 939,61 грн.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат, апеляційний суд зазначає наступне.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У постановах Верховного Суду від 07.08.2019 року у справі №905/1306/18, від 09.10.2019 року у справі № 904/4083/18 зазначена правова позиція, відповідно до якої нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Позивач неправомірно здійснив інфляційні нарахування на кошти, отримані відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року.

За перерахунком суду розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, становить: за зобов`язаннями жовтня 2017 року - 51775,10 грн., листопада 2017 - 255 735,91 грн., грудня 2017 року - 317 264,76 грн, січня 2018 року - 198 049,50 грн., лютого 2018 року - 213 307,34 грн., березня 2018 року - 1 950 638,38 грн., квітня 2018 року - 883 893,50 грн., за травень-вересень 2018 року інфляційні втрати нарахуванню не підлягають, оскільки вся сума заборгованості за поставлений газ була перераховано відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року.

Всього розмір інфляційних втрат становить 4 224 762,54 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат правомірно задоволені місцевим судом у розмірі 4 224 762,54 грн.

Відповідно до абзацу 6 ст. 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції чинній до 19.03.2013 року, грошові зобов`язання, які виникають після порушення справи про банкрутство, є поточними кредиторами.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду господарського суду Чернігівської області від 15.11.2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Чернігівської області від 15.11.2019 року у справі №927/704/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 15.11.2019 року у справі №927/704/19 - залишити без змін..

3. Копію постанови суду надіслати сторонам у справі.

4.Справу № 927/704/19 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядки та строки встановлені ст. ст. 286 -291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.10.2020 року

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді О.М. Остапенко

С.Я. Дикунська