ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
08.10.2020 Справа № 905/1722/20
без виклику сторін, -
В обґрунтування вимог, викладених у заяві про видачу судового наказу, Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», посилається на порушення Фізичною особою-підприємцем Мартинішиним Олександром Євстафійовичем умов договору №74 від 01.10.2005 на відпуск теплової енергії в частині оплати за надану теплову енергію, що стало підставою для стягнення заборгованості.
Розглянувши заяву та подані заявником докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу з таких підстав.
За приписом ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатом розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч.ч.2, 3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України у заяві про видачу судового наказу повинні бути зазначені, зокрема: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються (п.4); до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості (п.3), інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.4).
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі ст.77 вказаного нормативно-правового акту обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як визначено у ст.91 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
В силу норм ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом №88 від 24.05.1995р. Міністерства фінансів України, документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.
За приписами ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п.2.4, 2.5 вказаного Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні містити відомості щодо фактичного здійснення такої операції, мати як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема, підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.
Як було зазначено вище, в обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх платіжних зобов`язань за договором №74 від 01.10.2005 на відпуск теплової енергії.
Пунктом 4.1 Договору в редакції додаткової угоди від березня 2009 року, передбачено, що Споживач за одержану теплову енергію повинен здійснювати оплату, за фіксованими тарифами, затвердженим Маріупольський виконкомом міської ради, які встановлені з розрахунку споживання теплової енергії протягом всього опалювального періоду. Оплата здійснюється згідно з виставленими рахунками в строк, що не перевищує 5 банківських днів з моменту отримання рахунку. Рахунок вручається Постачальником під розпис уповноваженій особі або працівником організації Споживача. У разі неотримання рахунку до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим Споживач зобов`язаний самостійно отримати рахунок у Постачальника.
З урахуванням норм ст.ст.76, 77, 150 Господарського процесуального кодексу України, положень договору №74 від 01.10.2005 на відпуск теплової енергії при зверненні до суду в порядку наказного провадження з вимогами щодо стягнення вартості послуг з теплопостачання, має бути підтверджено не тільки факт укладення договору у письмовій формі, а й безпосередньо факт надання цих послуг, підстави виникнення зустрічного зобов`язання та докази прострочення його виконання боржником.
- копія договору №74 від 01.10.2005 на відпуск теплової енергії з дислокацією:
- додаткова угода до договору №74 від 01.10.2005 на відпуск теплової енергії;
- акти на включення центрального опалення;
- копії рахунків-фактур: №№ 10-111375/01 від 31.10.2016. 11-111375/01 від 30.11.2016. 12-111375/01 від 31.12.2016, 01-111375/01 від 31.01.2017, 02-111375/01 від 28.02.2017. 03-111375/01 від 31.03.2017, 11-111.375/01 від 30.11.2017, 12-111375/01 від 31.12.2017,. 01-111375/01 від 31.01.2018, 02-111375/01 від 28.02.2018, 03-111375/01 від 31.03.2018, 04-111375/01 від 30.04.2018, 11-111375/01 від 30.11.2018, 12-111375/01 від 31.12.2018, 01-111375/01 від 31.01.2019, 02-111375/01 від 28.02.2019, 03-111375/01 від 31.03.2019, 04-111375/01 від 30.04.2019, 11-111375/01 від 30.11.2019, 12-111375/01 від 31.12.2019. 01-111375/01 від 31.01.2020, 02-111375/01від 29.02.2020, 03-111375/01 від .31.03.2020, 04-111375/01 від 30.04.2020.
Судом встановлено, що за змістом Пункту 4.1 Договору в редакції додаткової угоди від березня 2009 року, рахунок вручається Постачальником під розпис уповноваженій особі або працівником організації Споживача. У разі неотримання рахунку до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим Споживач зобов`язаний самостійно отримати рахунок у Постачальника.
Обґрунтовуючи правомірність свого звернення до суду, ККП Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» надало суду копії рахунків-фактур, які в порушення пункту 4.1 Договору не містять доказів вручення цих рахунків уповноваженій особі або працівнику організації Споживача.
На рахунку міститься лише підпис особи в графі «Виписав» без зазначення даних (Ф.І.П., посади) підписанта.
Пунктом 5.23 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003) встановлено, що підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища.
Свідчень про отримання будь ким із осіб визначених пунктом 4.1 Договору вказані рахунки взагалі не містять. Отже не можуть вважатися такими, що передані Споживачу.
Як наслідок, у Фізичної особи-підприємця Мартинішина Олександра Євстафійовича не виникло право сплачувати рахунки, факт вручення яких споживачу не доведено ККП Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа».
Згідно з ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.
Тобто, приписи господарського процесуального законодавства України передбачають можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог, відповідно, заявник, крім іншого, має додати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових сум.
Отже, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.
Дослідивши розглядувану заяву та додані до неї документи, господарський суд дійшов висновку, що заявником не надано суду доказів, що можуть свідчити про безспірність виникнення у боржника перед стягувачем заборгованості про стягнення якої подано заяву.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.
Згідно із ч.2 ст.152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.76, 77, 147, 148, 150, 152 - 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд
Роз`яснити Комунальному комерційному підприємству Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», що відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу,не перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Ухвала набрала чинності з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому параграфом 1 глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Е.В. Зекунов