ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"06" жовтня 2020 р. Справа № 924/563/20

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Устіновій А.П., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР", с. Черляни Городоцького району Львівської області

до Фізичної особи-підприємця Дармороза Андрія Володимировича, м. Волочиськ Хмельницької області

про стягнення 27 441,42грн., з яких: 18 373,69грн. - основний борг, 1 206,92грн. - пені, 7 674,73грн. - штрафу, 186,08грн. - 3% річних

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

В судовому засіданні, відповідно до ст. 240 ГПК України, винесено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, стислий виклад позицій сторін.

12.05.2020 року (08.05.2020р. згідно штемпелю на конверті та накладної) до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР", с. Черляни Городоцького району Львівської області до Фізичної особи-підприємця Дармороза Андрія Володимировича, м. Волочиськ про стягнення 47 441,42грн., з яких: 38 373,69грн. - основний борг, 1 206,92грн. - пені, 7 674,73грн. - штрафу, 186,08грн. - 3% річних у зв`язку з неналежним виконання умов договору поставки № 542911 від 14.01.2016р.

18.05.2020р. ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 08.07.2020р. здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 22.09.2020р., занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено заяву позивача про зменшення позовних вимог, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.10.2020р.

На адресу суду відповідач надіслав клопотання від 03.10.2020р., яким просив суд поновити йому строк на подання доказів та долучити до матеріалів справи докази оплати основного боргу в сумі 15 000,00грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив. Однак, у спрямованому на адресу суду клопотанні №450 від 21.08.2020р. просив розгляд справи проводити без участі представника. Зазначив, що позовні вимоги, з урахуванням зменшення, підтримує в повному обсязі та просить суд позов задовольнити. У поданій на адресу суду відповіді на відзив вказав, що одночасне стягнення з учасника відносин, який порушив зобов`язання не суперечить вимогам законодавства, оскільки стягується в межах одного виду відповідальності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повноважного представника в судове засідання не направив. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі поданих заперечень. У поданій заяві просив суд відмовити у задоволенні позову. Вказав, що відповідачем визнається лише частина суми основного боргу в розмірі 3 373,69грн., при цьому 35 000,00 основного боргу вже сплачено, а інші суми не визнаються. Зауважив на необхідності врахуванні принципу співмірності при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу. Акцентував, що витрати на правничу допомогу адвоката задоволенню не підлягають у зв`язку із їх безпідставністю. Згідно поданого в матеріали справи відзиву зазначив, що одночасне стягнення пені та штрафу суперечить вимогам закону. Вказав у відзиві, що у відносинах з позивачем мали місце форс-мажорні обставини, а саме епідемія, у зв`язку із чим були введенні карантинні заходи. Акцентував увагу на складній економічній ситуації, у тому числі у зв`язку із закриттям на період карантину магазину та зменшення купівельної спроможності.

Судом враховується, що згідно статей 42, 46 Господарського процесуального кодексу України участь сторони у судовому засіданні є її правом. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними права.

З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення позивача та відповідача про час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка позивача та відповідача не призводить до неможливості вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фізична особа-підприємець Дармороз Андрій Володимирович зареєстрований за місцем проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

14.01.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР" (далі - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Дармороз Андрієм Володимировичем (далі - покупець) укладено Договір поставки №542911, (далі договір), предметом якого є поставка запасних частин до транспортних засобів (далі-товар), за погодженою кількістю, асортиментом та ціною, згідно виставленого рахунку-фактури постачальника (п. 1.2 договору)

Згідно п. 3.3.1 договору покупець зобов`язаний отримати товар та своєчасно його оплатити.

Відповідно до п. 4.3. договору, передача товару оформляється видатковою накладною, в якій позначається найменування, його кількість, ціна та загальна вартість.

Оплата товару здійснюється покупцем на основі даного договору і видаткових накладних до нього шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок постачальника чи шляхом внесення готівки в касу постачальника. Покупець здійснює оплату протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару (п.5.5. договору).

Згідно з п.5.9 договору, моментом отримання товару вважається момент підписання представником покупця видаткової накладної на проданий товар, чи здача товару перевізником або організації зв`язку для доставки покупцеві (кур`єрським фірмам) у порядку п. 2 ст. 644 Цивільного кодексу України.

Пунктом 6.1 договору сторони передбачили, що у випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НВУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочення до моменту закінчення такого прострочення, а у випадку, коли прострочення триває - до моменту звернення постачальника до суду.

Відповідно до п. 6.3 договору у випадку прострочення оплати поставленого товару понад 30 календарних днів покупець окрім пені сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

Будь-яка з сторін вважатиметься такою, що не несе відповідальність за невиконання своїх зобов`язань за цим договором в тій мірі, в якій затримку чи перешкоду виконанню таких зобов`язань спричинено виникненням і дією обставин непереборної сили (форс-мажор). Під обставинами форс-мажор розуміються стихійні лиха, епідемії, епізоотії, війна чи військові дії будь-якого характеру, блокади, ембарго, пожежа, страйки на підприємствах сторін, акти нормативно правового характеру органів державної влади чи місцевого самоврядування та інші обставини надзвичайного характеру, які сторони не могли передбачити на час укладення та виконання даного договору і які знаходяться поза контролем сторін та перешкоджають виконанню ними договірних зобов`язань за цим договором (п. 7.1 договору).

Згідно п. 7.2 договору, належним доказом виникнення обставин форс-мажор та строку їхньої тривалості для сторін цього договору визначатимуться підтверджуючі документи, видані відповідним уповноваженим органом.

Виникнення форс-мажорних обставин, у момент прострочення виконання стороною своїх зобов`язань по цьому договору, позбавляє цю сторону права посилатися на такі обставини як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне своїх договірних зобов`язань (п. 7.3 договору).

У відповідності до п. 10.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016р. У випадку якщо за 15 календарних днів до закінчення терміну дії договору від жодної із сторін не надійшло письмове повідомлення про його розірвання, договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік (п. 10.2 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору поставки №542911 від "14" січня 2016 року постачальник здійснив поставку покупцеві товару на загальну суму у розмірі 43 819,64грн. та визначив строк оплати по кожній накладній, а саме згідно видаткових накладних: №FTM00006272/20 від 15.01.2020р. на суму 729,98грн. (сплатити до 14.02.2020р.), №FTM00008096/20 від 16.01.2020р. на суму 760,00грн. (сплатити до 15.02.2020р.), №FTM00007437/20 від 16.01.2020р. на суму 3 388,99грн. (сплатити до 15.02.2020р.),, №FTM00012920/00 від 22.01.2020р. на суму 3 332,09грн. (сплатити до 21.02.2020р.), №FTM00013295/20 від 23.01.2020р. на суму 3 739,99грн. (сплатити до 22.02.2020р.), №FTM00014281/20 від 24.01.2020р. на суму 1 478,04грн. (сплатити до 23.02.2020р.), №FTM00017223/20 від 28.01.2020р. на суму 784,99грн. (сплатити до 27.02.2020р.), №FTM00016893/20 від 28.01.2020р. на суму 6 985,01грн. (сплатити до 27.02.2020р.), №FTM00017430/20 від 28.01.2020р. на суму 1 480,00грн. (сплатити до 27.02.2020р.), №FTM00020126/20 від 31.01.2020р. на суму 199,99грн. (сплатити до 01.03.2020р.), №FTM00022606/20 від 03.02.2020р. на суму 1 620,00грн. (сплатити до 04.03.2020р.), №FTM00021907/20 від 03.02.2020р. на суму 5 190,00грн. (сплатити до 04.03.2020р.), №FTM00021647/20 від 03.02.2020р. на суму 2 050,00грн. (сплатити до 04.03.2020р.), №FTM00022983/20 від 04.02.2020р. на суму 4 840,01грн. (сплатити до 05.03.2020р.), №FTM00024206/20 від 05.02.2020р. на суму 1 155,00грн. (сплатити до 06.03.2020р.), №FTM00024764/20 від 05.02.2020р. на суму 6 085,55грн. (сплатити до 06.03.2020р.).

Видаткові накладні підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Згідно банківської виписки від 13.03.2020р. Фізична особа-підприємець Дармороз Андрій Володимирович на виконання договору поставки №542911 від 14.01.2016р. сплатив 4 000,00грн., з яких, як визначено позивачем згідно позовної заяви, суму у розмірі 3285,98грн. було зараховано на часткове погашення заборгованості по видатковій-накладній №FTM00007437/20 від 16.01.2020 року, а решта оплати у розмір 714,02грн. зарахована на погашення заборгованості за попередньо поставлений товар за видатковою накладною №FTM00006272/20 від 15.01.2020 року, яка не є підставою позовних вимог, оскільки повністю сплачена.

Відповідно до накладної про повернення постачальнику №4 від 04.02.2020 року ФОП Дарморозом Андрієм Володимировичем було здійснено повернення, а ТОВ „КПП Центр прийняття товару, що поставлений у відповідності до договору поставки №542911 від 14.01.2016 року, на загальну суму 1 429,99грн.

07.04.2020р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію про виконання грошового зобов`язання за договором поставки №542911 від 14.01.2016р.

У зв`язку із неповною сплатою вартості поставленого та отриманого товару за договором №542911 від 14.01.2016р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 47 441,42грн., з яких: 38 373,69грн. - основний борг, 1 206,92грн. - пені, 7 674,73грн. - штрафу, 186,08грн. - 3% річних.

Під час розгляду справи, відповідач надав докази часткової оплати поставлених позивачем запчастин в розмірі 20 000,00грн., за саме згідно платіжних доручень: №372 від 06.05.2020р. на суму 1 000,00грн. (до подання позову), №380 від 08.05.2020р. на суму 1000,00грн., №389 від 14.05.2020р. на суму 1000,00грн., №418 від 01.06.2020р. на суму 2000,00грн., №427 від 03.06.2020р. на суму 2000,00грн., №431 від 04.06.2020р. на суму 2000,00грн., №439 від 10.06.2020р. на суму 1000,00грн., №461 від 09.07.2020р. на суму 5000,00грн., в зв`язку із чим позивач зменшив свої позовні вимоги в частині стягнення основного боргу на дану суму.

Після прийняття зменшення позовних вимог, на момент розгляду справи відповідач додатково частково оплатив позивачу вартість поставленого товару згідно платіжних доручень: №477 від 21.08.2020р. на суму 5000,00грн., №308 від 02.10.2020р. на суму 5000,00грн., №489 від 24.09.2020р. на суму 5000,00грн., а всього на суму 15 000,00грн.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

У відповідності до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 року Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір поставки №542911 від 14.01.2016р. відповідно до якого позивач зобов`язався передати у власність відповідачу товар - запасні частини до транспортних засобів, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до аналізу умов договору, судом враховано, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані нормами закону щодо договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно 5.5. договору сторони встановили, що оплата товару здійснюється відповідачем на основі даного договору і видаткових накладних до нього шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок постачальника чи шляхом внесення готівки в касу позивача. Відповідач здійснює оплату протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару.

Проте, згідно видаткових накладних, які у згоджені сторонами та скріплені їх печатками, позивач та відповідач визначили порядок розрахунків, згідно якого було відтерміновано сплату по кожній видатковій накладній на 30 (тридцять) календарних днів з моменту поставки товару, а саме по накладній: №FTM00006272/20 від 15.01.2020р. - сплатити до 14.02.2020р., №FTM00008096/20 від 16.01.2020р. - сплатити до 15.02.2020р., №FTM00007437/20 від 16.01.2020р. - сплатити до 15.02.2020р., №FTM00012920/00 від 22.01.2020р. - сплатити до 21.02.2020р., №FTM00013295/20 від 23.01.2020р. - сплатити до 22.02.2020р., №FTM00014281/20 від 24.01.2020р. - сплатити до 23.02.2020р., №FTM00017223/20 від 28.01.2020р. - сплатити до 27.02.2020р., №FTM00016893/20 від 28.01.2020р. - сплатити до 27.02.2020р., №FTM00017430/20 від 28.01.2020р. - сплатити до 27.02.2020р., №FTM00020126/20 від 31.01.2020р. - сплатити до 01.03.2020р., №FTM00022606/20 від 03.02.2020р. - сплатити до 04.03.2020р., №FTM00021907/20 від 03.02.2020р. - сплатити до 04.03.2020р., №FTM00021647/20 від 03.02.2020р. - сплатити до 04.03.2020р., №FTM00022983/20 від 04.02.2020р. сплатити до 05.03.2020р., №FTM00024206/20 від 05.02.2020р. - сплатити до 06.03.2020р., №FTM00024764/20 від 05.02.2020р. - сплатити до 06.03.2020р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 43 819,64грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими відтисками їхніх печаток видатковими накладними.

В свою чергу відповідачем 04.02.2020р. було повернуто товар, згідно накладної про повернення №4, на суму 1429,99грн., а також сплачено повністю товар за видатковою накладною №FTM00006272/20 від 15.01.2020р. на суму 729,98грн. та частково в розмірі 3285,98грн. за видатковою накладною №FTM00007437/20 від 16.01.2020р. на суму 3 388,99грн., що підтверджується самим позивачем.

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено обов`язок відповідача своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений товар у встановлений видатковими накладними строк.

Проте, оплату за отриманий згідно з договором поставки товар, відповідач здійснив лише частково:

- на суму 20 000,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №372 від 06.05.2020р. (до подання позову), №380 від 08.05.2020р., №389 від 14.05.2020р., №418 від 01.06.2020р., №427 від 03.06.2020р., №431 від 04.06.2020р., №439 від 10.06.2020р., №461 від 09.07.2020р. та самим позивачем, оскільки він зменшив позовні вимоги в частині стягнення основного боргу на дану суму;

- на суму 15 000,00грн. (під час розгляду справи після врахування зменшення позовних вимог), що підтверджується платіжними дорученнями №477 від 21.08.2020р., №308 від 02.10.2020р., №489 від 24.09.2020р.

Доказів оплати товару згідно договору в повному обсязі матеріали справи не містять, а сторонами на час розгляду справи не надано.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на значене, суд вважає за належне, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, закрити провадження в частині стягнення 15 000,00грн. основного боргу по справі №924/563/20, а позовні вимоги про стягнення 3 373,69грн. основного боргу задовольнити, оскільки вони обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 206,92грн. - пені, 7 674,73грн. - штрафу, 186,08грн. - 3% річних у зв`язку із неналежним виконання умов договору поставки №542911 від 14.01.2016р.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України, виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п.1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.1 договору, сторони визначили, що у випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НВУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочення до моменту закінчення такого прострочення, а у випадку, коли прострочення триває - до моменту звернення постачальника до суду. Відповідно до п. 6.3 договору у випадку прострочення оплати поставленого товару понад 30 календарних днів покупець окрім пені сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

З огляду на зазначене, суд, здійснивши (за допомогою системи „Законодавство) перерахунок пені за період з 07.03.2020р. по 04.05.2020р. та штрафу, встановив, що арифметично вірним та обґрунтованим до стягнення буде пеня в розмірі 1 203,63грн., а штраф в сумі 7 674,73грн. є вірним в межах розміру визначеного позивачем.

Судом враховано, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Між тим, судом враховується, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 ст. 3, частині третій ст. 509 та частинах першій, другій ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013р. №7-рп/2013).

Приписами ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відповідно до аналізу даних норм, таке право суд реалізує, як за клопотанням сторони, так і за власною ініціативою.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Оцінивши в сукупності обставини справи та надані докази, приймаючи до уваги часткову сплату відповідачем заборгованості згідно договору поставки, зважаючи на відсутність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, у той час як негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім штрафних санкцій, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені та штрафу на 50%, тобто до 601,82грн. та до 3 837,37грн. відповідно.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Під час перерахунку заявлених до стягнення 3% річних (за допомогою системи „Законодавство), суд прийшов до висновку, що обґрунтованою, за зазначені позивачем у розрахунку періоди, буде сума 185,58грн., яка підлягає задоволенню. В решті стягнення 3% річних слід відмовити.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу положень ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо твердження відповідача про існування форм-мажорних обставин, а саме епідемії та введення карантинних заходів з 12.03.2020р., як підстави для звільнення від відповідальності за зобов`язаннями згідно договору та відмови у нарахуванні штрафних санкцій, судом враховано наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.14-1 Законі України „Про торгово-промислові палати в Україні, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Судом звернуто увагу, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні, сторона яка посилається на дію форс-мажорних обставин повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними і що ці обставини є форс-мажором саме для конкретного випадку. Тобто, виходячи з ознак форс-мажорних обставин довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, у відповідності до статей 14, 141 Закону України Про торгово-промислові палати України № 671/97-ВР від 02 грудня 1997 року (із змінами та доповненнями), шляхом видачі сертифіката. Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), із зазначенням компетенції ТПП України та регіональних ТПП, форми заяви, необхідних документів, строків видачі сертифікату тощо, визначено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджено рішенням президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5).

Судом враховано, що матеріали справи не містять підтверджуючих документів про наявність обставин, що звільняють покупця (відповідача по справі) від відповідальності за невиконання зобов`язання. Таких документів, як всупереч вимог законодавства та і п. 7.2 договору, відповідачем до суду надано не було.

Крім того, оскільки у відповідності до ст.629 ЦК України умови договору є обов`язковими до виконання сторонами, судом також враховано, що сторони пунктом 7.3 договору визначили: „виникнення форс-мажорних обставин, у момент прострочення виконання стороною своїх зобов`язань по цьому договору, позбавляє цю сторону права посилатися на такі обставини як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх договірних зобов`язань.

В свою чергу, прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті поставленого товару відбулось ще до застосування карантинних заходів, так як навіть по останніх видаткових накладних від 05.02.2020р. обов`язок їх оплати виник 07.03.2020р.

Таким чином, доводи відповідача викладені у відзиві, судом оцінюються критично та до уваги не приймаються.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений належними у справі доказами та підлягає задоволенню частково на суму 3 373,69грн. основного боргу, 601,82грн. пені, 3837,37грн. штрафу, 185,58грн. 3% річних. При цьому, провадження у справі в частині стягнення 15 000,00грн. суми основного боргу слід закрити, а в решті суми позовних вимог належить відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог. При цьому в частині стягненої пені, у визначеному судом розмірі, та штрафу судовий збір покладається на відповідача повністю без урахування їх зменшення, а також повністю в частині закриття провадження, оскільки оплата відповідачем боргу відбулась під час розгляду справи.

Також позивачем заявлено клопотання про стягнення (відшкодування) з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 7882,50грн.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 26 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Судом враховано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. по справі №922/445/19).

Як вбачається з матеріалів справи 27.12.2019р. між Адвокатським бюро „Люрц (надалі адвокатське об`єднання) та ТОВ „КПП Центр (надалі клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №19/5, відповідно до умов якого адвокатське об`єднання зобов`язався надавати комплекс послуг правової допомоги, а клієнт приймати та оплачувати їх.

Додатковою угодою №12 від 25.04.2020р. до договору №19/5 від 27.12.2019р. сторони визначили порядок оплати юридичних послуг (гонорару), встановили (п. 2 додаткової угоди), що гонорар (вартість послуг) за підготовку документів та ведення справ становить 15 000,00грн., а остаточний розмір гонорару визначається сторонами в акті виконаних робіт. Також визначили порядок прийняття передачі наданої правової допомоги.

Адвокат Венгельський Б.Б. надавав послуги на підставі договору про надання правової допомоги №19/5 від 27.12.2019р. та Ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1025548 від 25.04.2020р. виданого Адвокатським об`єднанням „Люрц.

Згідно акту від 12.06.2020р. приймання-передачі наданих послуг за договором №19/5 від 27.12.2019р. сторонами погоджено вартість послуг адвокатського об`єднання у справі №924/563/20 в розмірі 7 882,50грн.

Докази понесення витрат на професійну правничу допомогу були надані позивачем до закінчення судових дебатів у справі.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Під час розгляду справи, судом було встановлено арифметично невірне нарахування пені та 3% річних.

Таким чином, суд вбачає наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу за рахунок відповідача пропорційно розміру правомірно заявлених позовних вимог, що становить 7 881,71грн. Даний розмір судових витрат відповідно до статті 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований, відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР", с. Черляни Городоцького району Львівської області до Фізичної особи-підприємця Дармороза Андрія Володимировича, м. Волочиськ Хмельницької області про стягнення 27 441,42грн., з яких: 18 373,69грн. - основний борг, 1 206,92грн. - пені, 7 674,73грн. - штрафу, 186,08грн. - 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дармороза Андрія Володимировича ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР" (81500, Львівська область, Городоцький район, с. Черлени, вул.. Польова, буд. 97; ) 3 373,69грн. (три тисячі триста сімдесят три гривні 69 коп.) основного боргу, 601,82грн. (шістсот одну гривню 82 коп.) пені, 3 837,37грн. (три тисячі вісімсот тридцять сім гривень 37 коп.) штрафу, 185,58грн. (сто вісімдесят п`ять гривень 58 коп.) 3% річних, 2 101,79грн. (дві тисячі сто одну гривню 79 коп.) витрат зі сплати судового збору, 7 881,71грн. (сім тисяч вісімсот вісімдесят одну гривню 71коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

Провадження у справі в частині стягнення 15 000,00 грн. суми основного боргу закрити.

У решті суми позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення ГПК України.

Повний текст рішення складено 16.10.2020р.

Суддя С.І. Крамар

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу - ТзОВ "КПП ЦЕНТР" (81500, Львівська обл., Городоцький район, с. Черляни, вул. Польова, 97)(надісл. реком. з повідом.);

3 - відповідачу ФОП Дармороз Андрій Володимирович ( АДРЕСА_2 )(надісл. реком. з повідом.).