СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2020 р. Справа № 905/1317/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Чернота Л.Ф.

при секретарі Соляник Н.В.,

за участю представників:

прокуратури - не з`явився;

1-го відповідача - Коваленко В.В. - на підставі договору про надання правової допомоги від 01.01.2019р.;

2-го відповідача - Сергієнко Д.Є. - на підставі довіреності від 25.08.2020р. №17-17-13/53717;

від 3-го відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області, м.Харків (вх.№3558 Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 16.10.2019р. у справі №905/1317/18 (суддя Аксьонова К.І., ухвалене в м.Харків о 13:43год., повний текст складено - 29.10.2019р.)

за позовом: керівника Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області, м.Костянтинівка, Донецька область, в інтересах держави в особі позивача, Костянтинівської міської ради, м. Костянтинівка, Донецька область

до 1-го відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Промбудколія", с. Софійська Борщагівка, Київська область

до 2-го відповідача: Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м. Костянтинівка, Донецька область

до 3-го відповідача: Державного підприємства "Сетам", м. Київ

про визнання недійсними заявки на реалізацію арештованого майна та результатів електронних торгів

ВСТАНОВИЛА:

Керівник Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області звернувся з позовом до господарського суду Донецької області в інтересах держави в особі позивача Костянтинівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промбудколія" та Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Державного підприємства "Сетам" про:

- визнання недійсною заявки Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 01.09.2017р. № 14.17-16/26107 на реалізацію арештованого майна в Державному підприємстві "Сетам";

- визнання недійсними результатів електронних торгів з реалізації арештованого майна Комунального підприємства "Костянтинівське трамвайне управління", проведених Державним підприємством "Сетам" та оформлених протоколом №298247 від 20.11.2017р., відповідно до якого визнано переможцем торгів з продажу лоту "трамвайна колія загальною довжиною 2660,5 м., що знаходиться за адресою, Донецька область, м. Костянтинівка, від перехрестя вул. Гастелло та Братська до пр. Ломоносова (зупинка Чайка) Товариство з обмеженою відповідальністю "Промбудколія".

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що посадові особи Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вчинили дії з примусової реалізації майна КП "Костянтинівське трамвайне управління" з порушенням вимог ст.ст. 190, 191, 327 Цивільного кодексу України, ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" без прийняття рішення Костянтинівською міською радою, яка є власником майна цього комунального підприємства.

Зокрема, як зазначав прокурор, майно, яке описано та реалізовано боржником в межах зведеного виконавчого провадження, належить на праві власності територіальній громаді Костянтинівської міської ради та закріплено за КП "Костянтинівське трамвайне управління" лише на праві оперативного управління, а тому, в силу вимог ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" його реалізація на електронних торгах повинна відбуватись лише після надання відповідної згоди власником майна - територіальною громадою Костянтинівської міської ради.

Також, прокурор наголошував, що реалізація майна на прилюдних торгах, а також складення за результатами їх проведення протоколу та акту, фактично є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм ст. 203, ст. 215 ЦК України. Оскільки відчуження майна боржника відбулось без відповідної згоди органів місцевої ради, що призвело до правових наслідків у вигляді незаконного проведення електронних торгів по реалізації арештованого майна - трамвайної колії загальною довжиною 2660,5м, місцезнаходження майна: Донецька область, м. Костянтинівка, від перехрестя вул. Гастелло та Братська до пр. Ломоносова (зупинка Чайка)", тому є підстави для визнання результатів електронних торгів недійсними.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.11.2018р. відмовлено повністю в задоволенні позову керівника Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі позивача, Костянтинівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промбудколія", Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Державного підприємства "Сетам" про визнання недійсною заявки на реалізацію арештованого майна, протоколу та акту проведення електронних торгів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що державний виконавець виніс постанову про опис та арешт майна боржника КП "КТУ" та направив заявку на його реалізацію керуючись нормами ст.48, 52 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, у зв`язку з відсутністю грошових коштів та наявності у боржника іншого майна закріпленого за ним, на яке, в силу приписів ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" може бути звернуто стягнення.

Отже, державним виконавцем було дотримано вимоги Закону України "Про виконавче провадження" щодо реалізації наявного у боржника майна (трамвайної (рельсової) колії).

Крім того, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", визнав безпідставним посилання прокурора та позивача на неправомірність дій 2-го відповідача, які виразились в неотриманні державною виконавчою службою дозволу від Костянтинівської міської ради на примусову реалізацію майна КП "Костянтинівське трамвайне управління" та ненадання Костянтинівською міською радою згоди на реалізацію майна, яке перебуває на балансі цього боржника. У зв`язку з чим, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що прокурор не довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2019р. апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області на рішення господарського суду Донецької області від 13.11.2018р. у справі №905/1317/18 залишено без задоволення; рішення господарського суду Донецької області від 13.11.2018р. у справі №905/1317/18 без змін; стягнуто з Костянтинівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промбудколія" судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи №905/1317/18 у суді апеляційної інстанції в сумі 3000,00грн.

Постановою Верховного Суду від 29.05.2019р. касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено частково; постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2019р. та рішення господарського суду Донецької області від 13.11.2018р. у справі №905/1317/18 скасовано; справу передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції касаційним господарським судом було зазначено про те, судами попередніх інстанцій обставини процесуальної дієздатності прокуратури для звернення із даним позовом не встановлювалися, оскаржувані рішення не містять висновків щодо необхідності здійснення представництва в суді прокуратурою у зв`язку із порушенням або загрозою порушення інтересів держави, чи нездійснення або неналежним чином здійснення захисту цих інтересів Костянтинівською міською радою.

Крім того, касаційний господарський суд звернув увагу на те, що судами попередніх інстанцій не було досліджено питання про правовий режим спірного майна та його приналежності КП "Костянтинівське трамвайне управління", проте дане питання має істотне значення для правильного вирішення спору.

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.10.2019р. відмовлено в задоволенні позову керівника Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі позивача, Костянтинівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промбудколія", Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Державного підприємства "Сетам" про визнання недійсними заявки на реалізацію арештованого майна та результатів електронних торгів відмовити.

За результатами нового розгляду місцевим господарським судом з урахуванням вказівок Верховного Суду було досліджено та прийнято наведені прокурором обставини в якості підстав для застосування прокурором наданих Конституцією України та Законом України "Про прокуратуру" повноважень щодо представництва інтересів держави в суді.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановив, що виходячи з положень Статуту, частин 3, 10 ст. 78 , ст. 42, ч. 1-3 ст. 74 Господарського кодексу України, КП "Костянтинівське трамвайне управління" є комунальним комерційним підприємством, оскільки майно, що було закріплене за підприємством, використовувалось ним для отримання прибутку. При цьому, основні засоби, до яких зокрема, відносилась і трамвайна колія загальною довжиною 2660,5 м, реалізація якої здійснена державним виконавцем, фактично були закріплені за КП "Костянтинівське трамвайне управління" на праві господарського відання та обліковувались в балансі боржника окремо.

Отже, за наведених обставин господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні трамвайні колії належали боржнику на праві господарського відання, та враховуючи відсутність у боржника коштів, достатніх для покриття заборгованості, державний виконавець правомірно звернув стягнення на майно, що встановлено ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, трамвайну колію.

Місцевим господарським судом також було зазначено про те, що матеріали справи не містять доказів того, що постанова державного виконавця від 21.06.2017р. про опис та арешт майна боржника оскаржувалась у встановленому законом порядку або ж боржником, або власником майна - Костянтинівською міською радою; доказів оскарження боржником або Костянтинівською міською радою як власником майна у встановлений ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" 10-денний термін з дня отримання результатів оцінки вартості спірного майна, матеріали справи також не містять і таких доказів ані боржником, ані власником майна до суду надано не було.

З урахуванням встановлених обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що прокурором не було доведено належними доказами по справі порушення державним виконавцем передбаченого Законом України "Про виконавче провадження" порядку опису, арешту та подальшої реалізації майна (трамвайної (рельсової) колії), що належало на праві власності територіальній громаді Костянтинівської міської ради, як і не доведено факту незаконного відчуження майна територіальної громади Костянтинівської міської ради (трамвайної (рельсової) колії) з підстав ненадання власником майна згоди на його реалізацію. За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Окрім викладеного, судом було зазначено про те, що обраний спосіб захисту прав позивача у даній справі шляхом визнання недійсними заявки на реалізацію арештованого майна та результатів електронних торгів, є неефективним у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки задоволення цих вимог не може призвести до поновлення майнових прав позивача (за наявності такого порушення), що відповідно є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Заступник прокурора Харківської області з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 16.10.2019р. у справі №905/1317/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов прокурора.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки всім обставинами справи, що призвело до передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зокрема, прокурор посилається на те, що у відповідності до пунктів 1.2. та 4.2. Статуту КП "Костянтинівське трамвайне управління", все майно комунального підприємства, яке закріплене за ним на праві оперативного управління, належить на праві власності територіальній громаді Костянтинівської міської ради.

Отже, виходячи з приписів частини 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад та передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення міської ради або уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом, а тому звернення стягнення відділом державної виконавчої служби на майно (трамвайні колії), яке належить на праві власності територіальній громаді та його відчуження відбулось без відповідної на те згоди власника майна та в подальшому призвело до правових наслідків у вигляді незаконного проведення електронних торгів по реалізації арештованого майна.

За наведених обставин, прокурор вважає помилковим висновок господарського суду першої інстанції про те, що за відсутності у боржника коштів, достатніх для покриття наявної заборгованості, державний виконавець мав повноваження звернути стягнення на спірне майно з огляду на положення ст. ст. 48,52 Закону України " Про виконавче провадження".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на рішення господарського суду Донецької області від 16.10.2019р. у справі №905/1317/18; встановлено сторонам строк до 12.12.2019р. для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами його надсилання.

09.12.2019р. Костянтинівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№11573), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Заступника прокурора Харківської області, рішення господарського суду Донецької області від 16.10.2019р. у справі №905/1317/18 залишити без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2019р. зупинено апеляційне провадження у справі №905/1317/18 до закінчення перегляду судових рішень у подібних правовідносинах Великою Палатою Верховного Суду у справі №912/2385/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.07.2020р. поновлено провадження у справі №905/1317/18; розгляд справи призначено на 26.08.2020р.

07.08.2020р. 1-им відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№7400), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2020р. у зв`язку із відпусткою судді Бородіної Л.І. та судді Гези Т.Д., для розгляду справи №905/1317/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2020р. оголошено в судовому засіданні перерву до 05.10.2020р.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 05.10.2020р. представник 1-го відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Донецької області від 16.10.2019р. у справі №905/1317/18 залишити без змін.

Крім того, представником 1-го відповідача було оголошено зміст заяви (вх.№9456 від 05.10.2020р.), в якій просив суд керуючись частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення надати можливість довести розмір фактично понесених судових витрат ТОВ "Промбудколія", у зв`язку із розглядом справи №905/1317/18.

Представник 2-го відповідача також заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Донецької області від 16.10.2019р. у справі №905/1317/18 залишити без змін.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази повідомлення прокурора та 3-го відповідача про дату, час та місце судового засідання (т.6 а.с.132-133), а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (стаття 42 Господарського процесуального кодексу України), колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, за відсутності прокурора та 3-го відповідача, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Костянтинівської міської ради № IV/10-271 від 24.12.2003р. надано згоду на прийом із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади м. Костянтинівки об`єктів Обласного Комунального підприємства "Облелектротранс", розташованих на території м. Костянтинівки (т.1 а.с. 54).

Рішенням Донецької обласної ради від 18.05.2004р. № 4/16-448 передано із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні обласної ради в комунальну власність територіальної громади м. Костянтинівки цілісний майновий комплекс виробничої одиниці "Костянтинівське трамвайне управління" комунального підприємства міськелектротранспорту "Облелектротранс" з активами і пасивами (т.1 а.с. 55).

Рішенням Костянтинівської міської ради №IV/14-345 від 29.06.2004р. прийнято у власність територіальної громади м. Костянтинівка цілісний майновий комплекс виробничої одиниці "Костянтинівське трамвайне управління" комунального підприємства міськелектротранспорт "Облелектротранс" з активами і пасивами. (т.1 а.с. 56).

Рішенням Костянтинівської міської ради №IV/14-346 від 29.06.2004р. було вирішено створити Комунальне підприємство "Костянтинівське трамвайне управління" на базі виробничої одиниці "Костянтинівське трамвайне управління" комунального підприємства міськелектротранспорту "Облелектротранс", а також затвердити Статут знов створеного підприємства.

Пунктом 3 вказаного рішення зобов`язано виробничу одиницю "Костянтинівське трамвайне управління" комунального підприємства міськелектротанспорту "Облелектротранс" передати з балансу на баланс майно, активи і пасиви, грошові кошти знов створеному Комунальному підприємству "Костянтинівське трамвайне управління" (т.1 а.с. 57).

21.06.2017р. рішенням виконавчого комітету Костянтинівської міської ради №193 було затверджено Перелік підприємств, організацій, установ та закладів - балансоутримувачів міської комунальної власності та об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Костянтинівки, до якого включено підприємства, організації, установи та заклади - балансоутримувачі міської комунальної власності територіальної громади м. Костянтинівка. (т.1 а.с. 64).

До вказаного списку балансоутримувачів комунального майна, між інших, було внесено КП "Костянтинівське трамвайне управління", а також визначено об`єкти комунальної власності, що передані на баланс Комунального підприємства "Костянтинівське трамвайне управління".

Зокрема, згідно переліку, що є додатком до рішення виконавчого комітету Костянтинівської міської ради від 21.06.2017р. №193, на баланс КП "Костянтинівське трамвайне управління" було передано трамвайний шлях маршрут №3, 1967 року забудови, балансовою вартістю 141169,00 грн., залишкова вартість 15466,00 грн.; трамвайний шлях маршрут №3, 1967 року забудови, балансовою вартістю 237513,00 грн., залишкова вартість 26021,00 грн. (т.1 а.с. 70).

Як зазначав в позовній заяві прокурор, Костянтинівською місцевою прокуратурою було опрацьовано інформацію у сфері законності відчуження об`єктів комунальної власності, зокрема обставини продажу майна територіальної громади Костянтинівської міської ради та встановлено факт порушення чинного законодавства з боку Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Промбудколія", Державного підприємства "СЕТАМ" під час продажу арештованого майна комунального підприємства "Костянтинівське трамвайне управління".

Костянтинівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі -Костянтинівський МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області) з 23.06.2015 року по 21.06.2017 року на підставі заяв Управління пенсійного фонду України в м. Костянтинівні та Костянтинівському районі Донецької області та Костянтинівської об`єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Донецькій області відкрито 24 виконавчих провадження, які об`єднані до зведеного виконавчого провадження №48390933 від 24.06.2015р. на загальну суму 2674158,20грн., за яким боржником є КП "Костянтинівське трамвайне управління" (т.1 а.с.33-38).

21.06.2017р. заступником начальника відділу Костянтинівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області Сергієнко Д.С. винесено постанову про опис та арешт майна боржника - КП "Костянтинівське трамвайне управління", у відповідності до якої, описано та накладено арешт на наступне майно боржника:

- трамвайну колію, місцезнаходження: Донецька обл., м. Костянтинівка, початок перехрестя вулиць Гастелло та Братська, кінець пр. Ломоносова - зупинка (Чайка).

Склад рельсової колії: - 5025 метрів розмір головки 70 мм.;

- 226,5 метрів розмір головки 120 мм.;

- кількість з/б шпал встановити не вдалося у зв`язку з замуленням трамвайної колії та забрудненням побутовими відходами громадян, а також різноманітними сипучими будівельними матеріалами (т.1 а.с.41-43).

01.09.2017р. Костянтинівським МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області було складено заявку на реалізацію в Державне підприємство "СЕТАМ" рухомого майна: "Трамвайна колія, місцезнаходження: Донецька обл., м. Костянтинівка, початок перехрестя вулиць Гастелло та Братська, кінець пр. Ломоносова -зупинка (Чайка), загальною довжиною 2660,5 метрів, що належить КП "Костянтинівське трамвайне управління". Склад рельсової колії:-5025 метрів розмір головки 70 мм.; - 226,5 метрів розмір головки 120 мм.;- кількість з/б шпал встановити не вдалося у зв`язку з замуленням трамвайної колії та забрудненням побутовими відходами громадян, а також різноманітними сипучими будівельними матеріалами". Вартість майна визначено у розмірі 1502800,00грн. (т.1 а.с.46-47).

Згідно Протоколу проведення електронних торгів від 20.11.2017р. №298274 реєстраційний номер лота 244866 - трамвайна колія загальною довжиною 2660,5 м. місцезнаходження майна: Донецька область, м. Костянтинівка, від перехрестя вул. Гастелло та Братська до пр. Ломоносова зупинка Чайка), переможцем визнано ТОВ "Промбудколія", яке придбало вищевказане майно за 1127100,00грн. (т.1 а.с.48-49).

30.11.2017р. на депозитний рахунок Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції надійшли кошти від реалізації арештованого майна у розмірі 1070745,00 грн. (т.2 а.с.27).

Відповідно до Акту проведення електронних торгів від 05.12.2017р., 20.11.2017 Державним підприємством "СЕТАМ" проведено електронні торги по реалізації арештованого майна, яке належить КП "Костянтинівське трамвайне управління", а саме: трамвайна колія загальною довжиною 2660,5, яка розташована за адресою: Донецька область, Костянтинівка, від. Перехрестя вул. Гастелло та Братська до пр. Ломоносова (зупинка Чайка), переможцем аукціону визнано ТОВ "Промбудколія" ціна продажу майна 1127100,00грн. (т.1 а.с.50-51).

Арешт з реалізації майна знято постановою Костянтинівського МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області ВП №48390933 від 05.12.2017 (т.1 а.с.52-53).

29.03.2018р. рішенням Костянтинівської міської ради №6/84 - 1554 вирішено ліквідувати Комунальне підприємство "Костянтинівське трамвайне управління" та призначено ліквідаційну комісію з ліквідації цього підприємства (т.2 а.с.14).

Прокурор наголошував, що реалізоване на електронних торгах майно є комунальною власністю та існує факт незаконного його відчуження, оскільки в зведеному виконавчому провадженні №48390933 від 24.06.2015р. боржником зазначено КП "Костянтинівське трамвайне управління", а фактично з електронних торгів продане майно, яке є власністю територіальної громади Костянтинівської міської ради.

Таким чином, за твердженням прокурора, Костянтинівським МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, Товариством з обмеженою відповідальністю "Промбудколія", Державним підприємством "СЕТАМ" було порушено вимоги чинного законодавства під час продажу арештованого майна Комунального підприємства "Костянтинівське трамвайне управління", з огляду на те, що все майно (нерухоме та рухоме) Комунального підприємства "Костянтинівське трамвайне управління", яке закріплено за ним на праві оперативного управління безумовно належить на праві власності територіальній громаді Костянтинівської міської ради та його відчуження відбулось без відповідної на те згоди.

Опис та арешт, а також подальша реалізація майна боржника державним виконавцем в ході виконання зведеного виконавчого провадження за відсутністю на те згоди власника майна - територіальної громади Костянтинівської міської ради, стало підставою звернення прокурора в особі Костянтинівської міської ради до суду (т.1 а.с.3-167).

Досліджуючи питання наявності підстав представництва органами прокуратури інтересів держави колегія суддів зазначає наступне.

Так, в силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. В разі встановлення наявності у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

За приписами частини 2 та 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Так, частинами 3 та 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави". Враховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Разом з тим, надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №806/1000/17, від 16.04.2019р. у справі №910/3486/18.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо до звернення до суду повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №587/430/16-ц.

Повідомлення прокуратурою Костянтинівської міської ради про представництво інтересів держави від 11.07.2018р. №90-9166вих-18 наявне в матеріалах справи (т.1 а.с.31-32).

Відповідно до частини 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 30 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Звернення прокуратури з вказаним позовом обумовлено, як стверджує прокурор, невжиттям позивачем дій щодо оскарження процедури реалізації арештованого майна в судовому порядку, акт про проведення електронних торгів, укладений з порушенням законодавства виконується, що призводить до неправомірного використання майна комунального підприємства, тобто майна територіальної громади, повернення якого буде неможливим. Обізнаність Костянтинівської міської ради про вказані обставини підтверджується листом №228 від 19.12.2018, яким прокурор Костянтинівської міської прокуратури повідомляв Костянтинівську міську раду про можливість завдання шкоди бюджету міста, листом №228 від 05.04.2018 в якому вказано про те, що посадовими особами виконкому не вжито заходів спрямованих на збереження майна територіальної громади, не підготовлено скарг на дії державного виконавця, дії останнього не оскаржено до суду щодо зняття арешту з майна, що належить територіальній громаді; у відповідь на лист №228 від 05.04.2018 Костянтинівська міська рада повідомила про проведення службового розслідування, за висновками якого відсутні підстави стверджувати про невжиття заходів посадовими особами Костянтинівської міської ради щодо збереження майна територіальної громади.

З урахуванням позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18, відповідно до якої сам факт не звернення до суду органу, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (навіть за відсутності підтвердження обставин щодо неможливості такого звернення), надає прокурору підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з відповідним позовом, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що наведені прокурором обставини в якості підстав для застосування прокурором наданих Конституцією України та Законом України "Про прокуратуру" повноважень щодо представництва інтересів держави в суді.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що відповідно до статті 650 Цивільного кодексу України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно із статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (частина 4 статті 656 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі № 910/856/17.

Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.10.2012р. у справі № 6-116цс12.

Як передбачено частинами першою - п`ятою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З матеріалів справи вбачається, що як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи, прокурор посилався на те, що відповідно до пунктів 1.2. та 4.2. Статуту Комунального підприємства "Костянтинівське трамвайне управління", власником майна підприємства є Костянтинівська міська рада, а майно підприємства є власністю територіальної громади міста і належить Комунальному підприємству "Костянтинівське трамвайне управління" на правах оперативного управління.

Отже, як стверджував прокурор, виходячи з приписів частини 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад та передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради або уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом, а тому звернення стягнення відділом державної виконавчої служби на майно (трамвайні колії), яке належить на праві власності територіальній громаді та його відчуження відбулось без відповідної на те згоди власника майна та в подальшому призвело до правових наслідків у вигляді незаконного проведення електронних торгів по реалізації арештованого майна.

Судова колегія зазначає, що згідно з частиною 2 статті 169 Цивільного кодексу України територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Відповідно до частини 1-3 статті 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою (частина 4 статті 78 Господарського кодексу України).

Частиною 10 статті 78 Господарського кодексу України встановлено, що особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Згідно статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання (частини 1 та 2 статті 74 Господарського кодексу України )

Частиною 1 статті 134 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Костянтинівської міської ради від 24.12.2003р. № IV/10-271 надано згоду на прийом із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади м. Костянтинівки об`єктів обласного комунального підприємства "Облелектротранс", розташованих на території м. Костянтинівки (т.1 а.с. 54).

Рішенням Донецької обласної ради від 18.05.2004р. № 4/16-448 передано із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні обласної ради в комунальну власність територіальної громади м. Костянтинівки цілісний майновий комплекс виробничої одиниці "Костянтинівське трамвайне управління" комунального підприємства міськелектротранспорту "Облелектротранс" з активами і пасивами (т.1 а.с. 55)

Рішенням Костянтинівської міської ради від 29.06.2004р. №IV/14-345 прийнято у власність територіальної громади м. Костянтинівка цілісний майновий комплекс виробничої одиниці "Костянтинівське трамвайне управління" комунального підприємства міськелектротранспорт "Облелектротранс" з активами і пасивами. (т.1 а.с. 56)

Рішенням Костянтинівської міської ради №IV/14-346 від 29.06.2004 було вирішено створити Комунальне підприємство "Костянтинівське трамвайне управління" на базі виробничої одиниці "Костянтинівське трамвайне управління" комунального підприємства міськелектротранспорту "Облелектротранс", а також затвердити Статут знов створеного підприємства.

Пунктом 3 вказаного рішення зобов`язано виробничу одиницю "Костянтинівське трамвайне управління" комунального підприємства міськелектротанспорту "Облелектротранс" передати з балансу на баланс майно, активи і пасиви, грошові кошти знов створеному Комунальному підприємству "Костянтинівське трамвайне управління" (т.1 а.с. 57).

21.06.2017р. рішенням виконавчого комітету Костянтинівської міської ради №193 було затверджено Перелік підприємств, організацій, установ та закладів - балансоутримувачів міської комунальної власності та об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Костянтинівки, до якого включено підприємства, організації, установи та заклади - балансоутримувачі міської комунальної власності територіальної громади м. Костянтинівка. (т.1 а.с. 64).

До вказаного списку балансоутримувачів комунального майна, між інших, було внесено КП "Костянтинівське трамвайне управління", а також визначено об`єкти комунальної власності, що передані на баланс Комунального підприємства "Костянтинівське трамвайне управління".

Зокрема, згідно переліку, що є додатком до рішення виконавчого комітету Костянтинівської міської ради від 21.06.2017р. №193, на баланс КП "Костянтинівське трамвайне управління" було передано трамвайний шлях маршрут №3, 1967 року забудови, балансовою вартістю 141169,00грн., залишкова вартість 15466,00грн.; трамвайний шлях маршрут №3, 1967 року забудови, балансовою вартістю 237513,00грн., залишкова вартість 26021,00грн. (т.1 а.с. 70).

Згідно з частинами 1 та 4 статті 57 Господарського кодексу України, установчими документами суб`єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб`єкта господарювання.

Статут суб`єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного капіталу та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб`єкта господарювання, а також інші відомості, пов`язані з особливостями організаційної форми суб`єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству.

Таким чином, статут підприємства є встановленим засновником (власником майна) обсягом правил, що регулюють його правовий стан, а також правовий режим майна (основних засобів), який не повинен суперечити нормам чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Костянтинівської міської ради від 29.06.2004р. №IV/14-346, було затверджено Статут Комунального підприємства "Костянтинівське трамвайне управління" (надалі - Статут), який визначено як додаток до рішення Костянтинівської міської ради №IV/14-346 від 29.06.2004р. (т.1 а.с. 58-63).

Відповідно до пункту 4.2. Статуту, майно підприємства є власністю територіальної громади міста і належить підприємству на правах оперативного управління. Здійснюючи право оперативного управління підприємство володіє та користується закріпленим за ним майном.

Водночас, як вбачається з положень, закріплених у Статуті Комунального підприємства "Костянтинівське трамвайне управління", підприємство має право від свого імені укладати договори, різного роду угоди, контракти, підписувати протоколи наміру, набувати майнові та немайнові права, нести обов`язки, виступати позивачем та відповідачем в судах (пункт 2.3 Статуту).

Підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно з чинного законодавства (пункт 2.6. Статуту).

Майно підприємства складають закріплені за ним основні фонди та обігові кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається у його самостійному балансі (пункт 4.1 Статуту).

Пунктом 4.2. Статуту також визначено, що джерелами формування майна підприємства є: майно передане йому власником; доходи від надання платних послуг від перевезення населення міськелектротранспортом; кошти від надання інших платних послуг, тощо.

Підприємство реалізує свої послуги за цінами, що формуються відповідно до умов економічної діяльності, тощо (підпункт 5.1.2. Статуту).

Пунктом 7.1. Статуту також визначено, що основним узагальнюючим показником фінансових результатів господарської діяльності підприємства є прибуток (дохід).

Крім того, підприємство самостійно планує свою діяльність, визначає основні напрямки свого розвитку згідно з кон`юнктурою ринку послуг, продукції, товарів, робіт і економічної ситуації, а також виходячи з необхідності забезпечення виробничого та соціального розвитку підприємства (підпункт 5.1.1 Статуту).

Прибуток (доход) є одним з джерел формування фінансових ресурсів підприємства (пункт 7.2 Статуту).

Прибутком підприємства є прибуток, отриманий у результаті самостійної господарської діяльності (пункт 7.3 Статуту).

При цьому, у відповідності до пункту 3.1. Статуту основною метою підприємства є надання платних послуг по перевезенню пасажирів.

Таким чином, аналізуючи положення Статуту Комунального підприємства "Костянтинівське трамвайне управління", а також положення частин 3 та 10 статті 78, статті 42, частини 1-3 статті 74 Господарського кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що КП "Костянтинівське трамвайне управління" є комунальним комерційним підприємством, оскільки майно, що було закріплене за підприємством, використовувалось ним для отримання прибутку.

При цьому, основні засоби, до яких зокрема, відносилась і трамвайна колія загальною довжиною 2660,5 м, реалізація якої здійснена державним виконавцем, фактично були закріплені за КП "Костянтинівське трамвайне управління" на праві господарського відання та обліковувались на окремому балансі боржника.

За наведених обставин, враховуючи зазначені положення Статуту Комунального підприємства "Костянтинівське трамвайне управління" щодо мети використання основних засобів колегія суддів зазначає, що зазначений в Статуті правовий режим майна у вигляді знаходження майна в оперативному управлінні, що передбачає його використання для здійснення некомерційної діяльності, суперечить зазначеним нормам чинного законодавства, тому не може бути підставою для висновку про фактичне перебування спірного майна у боржника на праві оперативного управління.

Крім того, як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, за відомостями інформаційної довідки від 08.11.2016р. з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо Комунального підприємства "Костянтинівське трамвайне управління" записи відсутні (майнові права не зареєстровано).

З метою отримання інформація про наявність будь якого майна, що належить боржнику, державним виконавцем 14.12.2016р. було витребувано у директора Комунального підприємства "Костянтинівське трамвайне управління" декларацію про доходи та майно боржника юридичної особи з додатками, а саме: копії рішення Костянтинівської міської ради від 29.06.2004р. за № IV/14-346, про створення КП "Костянтинівське трамвайне управління" та про затвердження його Статуту, акту прийому - передачі майна комунальної власності від 11.08.2004, з яких встановлено, що Костянтинівська міська Рада передала, а Комунальне підприємство "Костянтинівське трамвайне управління" прийняло на свій баланс в оперативне управління майно, активи та пасиви, грошові кошти передані у власність Комунального підприємства "Костянтинівське трамвайне управління". Додатком до цього акту приймання - передавання додавався інвентаризаційний опис основних засобів та інвентаризаційна картка, з яких було встановлено наявність у боржника трамвайної (рельсової) колії маршруту №3 (3,27 км).

Відповідно до частини 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Разом з тим, відповідно до частини 5 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно. У разі якщо на зазначене у частині п`ятій цієї статті майно накладається арешт, воно реалізується в такій черговості:

1) майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (предмети інтер`єру офісів, готова продукція та товари тощо);

2) об`єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві. (частина 6)

З аналізу вказаних правових норм випливає, що під час виконання рішень судів або інших органів (посадових осіб) про звернення стягнення на майно боржників комунальної форми власності, державний виконавець здійснює виконавче провадження на загальних підставах у відповідності до вимог спеціального Закону України "Про виконавче провадження".

В ході розгляду справи місцевим господарським судом було встановлено, що трамвайна колія маршруту №3 (3,27 км) 522) обліковувалась як основні засоби за КП "Костянтинівське трамвайне управління", а не за органом місцевого самоврядування, тобто перебувала на балансі саме боржника. Доказів оренди, отримання в користування чи інших правових підстав користування спірним майном КП "Костянтинівське трамвайне управління" матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, досліджуючи питання правового режиму спірного майна (трамвайна колія), колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що майно належало боржнику - Комунальному підприємству "Костянтинівське трамвайне управління" саме на праві господарського відання, оскільки підприємство займалось комерційною діяльністю з метою одержання прибутку від надання платних послуг з перевезення пасажирів.

Судова колегія також зазначає, що прокурором та позивачем ані до місцевого господарського суду ані до суду апеляційної інстанції не було надано до матеріалів справи доказів на спростування обставин щодо здійснення Комунальним підприємством "Костянтинівське трамвайне управління" комерційної господарської діяльності .

З огляду на вищевикладене, що спірні трамвайні колії належали боржнику на праві господарського відання, враховуючи відсутність у боржника коштів, достатніх для покриття заборгованості, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що державний виконавець правомірно звернув стягнення на інше майно, належне Комунальне підприємство "Костянтинівське трамвайне управління", а саме, трамвайну колію.

Судова колегія також враховує, що примусова реалізація арештованого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (врегульованих Цивільним кодексом України, Законом України "Про виконавче провадження" та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

Правовий аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 Цивільного кодексу України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими визначається порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (стаття 62 Закону України "Про виконавче провадження").

Зокрема, таким нормативно-правовим актом, яким визначається порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, є Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015р. № 2710/5.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів; правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.

Торги визнаються недійсними лише в тих випадках, коли під час їх підготовки і проведення були допущені порушення, що могли вплинути на результати торгів, та у зв`язку з цим були порушені права і законні інтереси особи, яка їх оспорює.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015р. у справі № 6-1884цс15, постанова від 18.11.2015р.

Зі змісту статей 48 та 52 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що у разі накладення арешту на майно, зазначене у статті 52 цього Закону, державний виконавець здійснює звернення без будь-яких повідомлень та погоджень, тобто закон не передбачає отримання від уповноваженого органу дозволу на накладання арешту на майно боржника, а відтак й на його подальшу реалізацію. Іншого апелянтом не доведено.

При цьому, у відповідності до частини 5 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Водночас, матеріали справи не містять доказів звернення керівника боржника або власника майна до органів виконавчої служби з пропозицією звернення стягнення на інше майно боржника.

Як вбачається зі змісту постанови державного виконавця від 21.06.2017р. (т.1 а.с.41-43) на виконання вимог статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження були повідомлені про можливість оскарження постанови про опис та арешт майна в порядку та строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження".

Крім того, сторонам роз`яснено можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови, досягти згоди щодо вартості майна та письмово повідомити про це виконавця.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що постанова державного виконавця від 21.06.2017р. про опис та арешт майна боржника оскаржувалась у встановленому законом порядку або ж боржником, або власником майна - Костянтинівською міською радою.

За приписами статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" у разі незгоди з результатами визначення вартості чи оцінки майна, сторони виконавчого провадження мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення про такі результати.

Доказів оскарження боржником або Костянтинівською міською радою як власником майна у встановлений статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження" 10-денний термін з дня отримання результатів оцінки вартості спірного майна, матеріали справи також не містять і таких доказів ані боржником, ані власником майна до суду надано не було.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, що прокурором не було доведено належними доказами по справі порушення державним виконавцем передбаченого Законом України "Про виконавче провадження" порядку опису, арешту та подальшої реалізації майна (трамвайної (рельсової) колії), що належало на праві власності територіальній громаді Костянтинівської міської ради, як і не доведено факту незаконного відчуження майна територіальної громади Костянтинівської міської ради (трамвайної (рельсової) колії) з підстав ненадання власником майна згоди на його реалізацію, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Окрім викладеного, судова колегія зазначає, що спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен керуватися наданими йому законом правами, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути спрямований на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під поняттям "охоронюваний законом інтерес", відповідно до рішення Конституційного суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004, необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Враховуючи, що обраним способом захисту прав позивача у даній справі є визнання недійсними заявки на реалізацію арештованого майна та результатів електронних торгів, колегія суддів зазначає, що задоволення відповідних вимог не може призвести до поновлення майнових прав позивача (за наявності такого порушення).

Якщо позивач вважає, що покупець спірного майна - ТОВ "Промбудколія", не є добросовісним набувачем, позивач вправі скористатись передбаченими законодавством зобов`язально-правовими способами захисту права власності, для застосування яких немає потреби в окремому оскарженні результатів електронних торгів.

В іншому випадку позивач може вдатися до такого способу захисту, як відшкодування завданої йому майнової шкоди (зокрема, заподіяної продажем майна за ціною, нижчою від ринкової) та моральної шкоди (частина 3 статті 386 Цивільного кодексу України), відповідачами за цим позовом можуть бути особи, з вини яких така шкода була заподіяна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019р. у справі №910/3907/19.

Отже, обраний спосіб захисту не є ефективним у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідно є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Донецької області від 16.10.2019р. у справі №905/1317/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 16.10.2019р. у справі №905/1317/18 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2020р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.Ф. Чернота