РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.09.2020Справа № 910/18809/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В., за участю секретаря судового засідання Капішон В. В., розглянувши матеріали господарської справи

за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Дяченко Андрія Григоровича

до Фізичної особи-підприємця Поспішіленко Вікторії Вікторівни

про визнання договору недійсним та стягнення 63000,00 грн

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Поспішіленко Вікторії Вікторівни

до Фізичної особи-підприємця Дяченко Андрія Григоровича

про стягнення 57306,15 грн

за участю представників:

від ФОП Дяченко А.Г.: Базик О.П.

від ФОП Поспішіленко В.В.: Нагорний О.К.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Дяченко Андрій Григорович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Поспішіленко Вікторії Вікторівни у якому заявляє вимоги про визнання договору оренди нежитлового приміщення № 01/04 від 21.04.2019 недійсним, стягнення з відповідача 38000,00 грн орендної плати за перший місяць оренди та гарантійний платіж за останній місяць оренди; та стягнення з відповідача збитків у розмірі 25 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання договору оренди нежитлового приміщення № 01/04 від 21.04.2019 недійсним, оскільки він є вчиненим під впливом введення в оману.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.01.2020 зазначену позовну заяву залишив без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

20.01.2020 через канцелярію суду позивачем подано заяву про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Господарським судом міста Києва ухвалою від 27.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/18809/19, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 25.02.2020.

24.02.2020 через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності ФОП Поспішіленко В.В.

У судовому засіданні 25.02.2020 суд на місці ухвалив відмовити в задоволені клопотання представника відповідача від 24.02.2020 про закриття провадження у справі, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Поряд з тим, статтею 45 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, а саме, зокрема, і фізичні особи, які не є підприємцями.

Згідно ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст. 52 Цивільного кодексу України Фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Таким чином, враховуючи предмет спору про стягнення коштів та визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення № 01/04 від 21.04.2019, який був укладений між Фізичними особами - підприємцями Дяченко А.Г. та Поспішіленко В.В., суд відзначає, що зобов`язання ФОП Поспішіленко В.В. за спірним договором не припиняються, оскільки відповідач як фізична особа відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача та про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Щодо клопотання позивача про виклик та допит у якості свідка Черкасової Оксани Іванівни, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів (ст. 88 ГПК України).

Згідно зі ст. 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Оскільки позивачем за первісним позовом не надано письмової заяви свідка, враховуючи положення ч.2 ст.87 ГПК України, клопотання про виклик свідка задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні 25.02.2020 суд продовжив відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву до 11.03.2020 та оголосив про відкладення підготовчого засідання на 18.03.2020, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

12.03.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що правочин між сторонами позивача та відповідача відповідає вимогам встановленим чинним законодавством та набрав юридичної сили з моменту фактичного підписання договору оренди.

12.03.2020 Фізичною особою-підприємцем Поспішіленко В.В. подано до суду зустрічну позовну заяву про стягнення 57306,15 грн. Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані наявністю заборгованості у ФОП Дяченка А.Г. за договором оренди у сумі 27290,55 грн та обов`язку, згідно п.1.9. договору, здійснити відшкодування вартості поточного ремонту у сумі 30015,60 грн.

16.03.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про витребування у позивача розписки, що містить в собі відомості про отримання коштів відповідачем орендної плати за перший та останній місяць оренди.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.03.2020 зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Поспішіленко Вікторії Вікторівни залишено без руху, встановлено ФОП Поспішіленко В.В. строк протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення зустрічної позовної заяви без руху для усунення недоліків.

02.04.2020 через канцелярію суду відповідачем подано заяву про усунення недоліків, допущених при поданні до суду зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.04.2020 прийнято зустрічний позов Фізичної особи-підприємця Поспішіленко Вікторії Вікторівни до Фізичної особи-підприємця Дяченка Андрія Григоровича про стягнення 57306,15 грн, постановлено вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом та призначено підготовче засідання у справі №910/18809/19 на 28.04.2020.

У підготовчому судовому засіданні 28.04.2020 дослідивши матеріали справи, розглянувши клопотання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом про витребування доказів від 16.03.2020 та заслухавши представника відповідача за первісним позовом з даного приводу, суд дійшов висновку про задоволення клопотання про витребування оригіналу розписки від 21.04.2019.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.04.2020 суд відклав підготовче засідання у справі № 910/18809/19 на 27.05.2020 та витребував у Фізичної особи-підприємця Дяченка Андрія Григоровича оригінал розписки Поспішіленко Вікторії Вікторівни від 21.04.2019 про отримання коштів у розмірі 38 000,00 грн в якості орендної плати згідно договору № 1/04 від 21.04.2019.

У підготовчому засіданні 27.05.2020 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 16.06.2020.

15.06.2020 через канцелярію суду від ФОП Дяченко А.Г. на виконання ухвали суду від 28.04.2020 надійшов оригінал розписки, відповідь на відзив та відзив на зустрічну позовну заяву, в якому відповідач за зустрічним позовом заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимог.

У підготовчому засіданні 16.06.2020 представник ФОП Поспішіленко В.В. надав клопотання про призначення експертизи, суд відклав розгляд клопотання про призначення почеркознавчої експертизи по справі та оголосив перерву в судовому засіданні до 08.07.2020.

02.07.2020 через канцелярію суду від ФОП Поспішіленко В.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив на первісним позовом та відповідь на відзив на зустрічним позовом.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.07.2020 суд призначив підготовче засідання по справі №910/18809/19 на 29.07.2020 у зв`язку із перебуванням 08.07.2020 судді Гулевець О.В. у відпустці.

08.07.2020 через відділ діловодства суду від ФОП Дяченко А.Г. надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 29.07.2020 суд розглянув клопотання представника Поспішіленко В.В. від 17.06.2020 про призначення почеркознавчої експертизи по справі.

Представник позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) проти клопотання про призначення почеркознавчої експертизи заперечив.

Частиною 1 статті 99 ГПК України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Судом встановлено, що відсутня дійсна потреба у призначенні експертизи, оскільки доказів наявних в матеріалах справи достатньо для встановлення фактичних обставин, що входять до предмета доказування.

За таких обставин, у клопотанні відповідача за первісним позовом про призначення судової експертизи у справі судом відмовлено.

У підготовчому засіданні 29.07.2020 враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників справи про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, відсутність інших клопотань, заяв від учасників справи, судом закрито підготовче провадження та призначено справу №910/18809/19 до судового розгляду по суті на 19.08.2020, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

19.08.2020 у судове засідання з`явився представник позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом), представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) не з`явився, судом оголошено перерву з розгляду справи по суті до 15.09.2020.

У судовому засіданні 15.09.2020 суд продовжив розгляд справи по суті, заслухав представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), який надав пояснення по суті первісних позовних вимог та просив суд задовольнити позовні вимоги, проти зустрічного позову заперечив.

У судовому засіданні 15.09.2020 представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) надав пояснення по суті зустрічних позовних вимог та просив суд задовольнити зустрічні позовні вимоги, проти первісного позову заперечив.

У судовому засіданні 15.09.2020 суд оголосив перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 29.09.2020.

25.09.2020 через відділ діловодства суду від ФОП Дяченко А.Г. надійшли письмові пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 29.09.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.04.2019 між Фізичною особою-підприємцем Дяченком Андрієм Григоровичем (надалі - орендар, позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) та Фізичною особою-підприємцем Поспішіленко Вікторією Вікторівною (надалі - орендодавець, позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) укладено договір оренди №1/04, відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування нежитлове приміщення, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення, що визначене у цьому договорі (надалі іменується "Приміщення"), та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату. Адреса приміщення, що орендується: Україна, м Київ, вул. М. Ушакова, буд 8 , приміщення 132а. Загальна площа приміщення, що орендується 56,1 кв.м., поверх приміщення, що орендується: 1 (п.п. 1.1-1.4. договору).

У пункті 1.6. договору стан приміщення, що орендується, на момент передання в оренду придатне для використання у відповідності до мети оренди, визначеної у п. 2 1 цього договору.

Також, пунктом 2.1. договору, визначено, що приміщення, що орендується, надається орендарю для надання послуг в сфері виробництва готової їжі та страв.

Приміщення та майно, що орендуються, повинні бути передані орендодавцем та прийняті орендарем на момент підписання цього договору (п. 3.1. договору).

Згідно п. 5.1. договору розмір місячної орендної плати складає 20 000,00 (двадцять тисяч) грн.

У відповідності до п. 5.2. договору орендна плата сплачується орендарем не пізніше ___ числа кожного наступного місяця на розрахунковий рахунок орендодавця, або готівкою, за домовленістю.

У пункті 5.4. договору сторони домовились, що орендар зобов`язується надати орендодавцю Гарантійний платіж, до підписання сторонами Акту прийому-передачі об`єкта оренди в розмірі суми місячного орендної плати. У разі дострокового розірвання договору оренди з ініціативи орендаря, Гарантійний платіж не повертається.

Пунктом 5.8. договору сторонами погоджено, у зв`язку з проведенням підготовчих робіт орендарем протягом 21 календарних днів в приміщенні, що передається в оренду орендна плата протягом цих 21 календарних днів не нараховується.

Відповідно до п. 7.1. договору, орендар зобов`язався, зокрема, своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату; у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві, орендоване приміщення та майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна.

У відповідності до змісту п. 10.2. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання.

Відповідно до п. 4.1. договору строк оренди приміщення, що орендується, складає 12 місяців з моменту прийняття приміщення, що орендується, за Актом прийому-передачі.

У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення приміщення та майна за Актом прийому-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції (якщо такі передбачені цим договором) (п. 5.9. договору).

21.04.2019 між Фізичною особою-підприємцем Дяченком Андрієм Григоровичем та Фізичною особою-підприємцем Поспішіленко Вікторією Вікторівною укладено Додаткову угоду до договору №1/04 від 21.04.2019, відповідно до якої сторони погодили, що шість місяців вартість орендної плати складає 18 000,00 грн, наступні шість місяців 20 000,00 грн.

Згідно з Акту приймання-передачі від 21.04.2019 ФОП Поспішіленко В.В. передав, а ФОП Дяченко А.Г. прийняв у тимчасове оплатне користування (оренду) нерухоме майно-приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Ушакова, 8, приміщення 132а, загальною площею 56,1 кв.м.

За доводами позивача за первісним позовом, 04.05.2019 відбулося залиття орендованого приміщення за адресою: м. Київ, вул. М. Ушакова, 8, про що складено Акт від 14.05.2019 комісією в складі головного інженера Мошковського С.О., майстра технічної дільниці №9 Костюк С.В., майстра ремонтної дільниці Рюмшина Є.О., призначеної начальником ЖЕД №6 про обстеження технічного стану не житлового приміщення будинку №8 по вул. Ушакова в зв`язку з залиттям.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач за первісним позовом посилається на те, що з листа-відповіді на адвокатський запит КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» № 107/56- 12881 від 03.07.2019 ФОП Дяченко А.Г. дізнався про те, що залиття орендованого приміщення відбувалося регулярно. Проте, ФОП Поспішіленко В.В. ніяких дій, як власник приміщення, не вживала, ввела в оману позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) щодо вказаних обставин, які унеможливлюють використовувати приміщення за його призначенням, у зв`язку із чим є підстави для визнання договору оренди №1/04 від 21.04.2019 недійсним, а з ФОП Поспішіленко В.В. підлягає стягненню орендна плата за перший місяць та гарантійний платіж у загальному розмірі 38 000,00 грн.

Окрім того, позивачем за первісним позовом заявлено вимогу про стягнення з відповідача за первісним позовом збитків у розмірі 25 000,00 грн, які ФОП Дяченко А.Г. поніс у зв`язку укладанням договору від 25.04.2019 про надання послуг з консультування, оформлення та забезпечення функціонування робот закладу громадського харчування.

Листом за вих. №15/05 ФОП Дяченко А.Г. звернувся до ФОП Поспішіленко В.В. з вимогою повернути сплачені по договору оренди кошти та відшкодувати завдані збитки. Проте, вказана претензія залишилася без відповіді відповідача за первісним позовом.

Фізичною особою-підприємцем Поспішіленко Вікторією Вікторівною заявлено зустрічний позов про стягнення з Фізичної особи-підприємця Дяченка Андрія Григоровича 57 306, 15 грн, з яких: 27 290, 55 грн - заборгованість з оренди приміщення за договором №1/04 від 21.04.2019 та 30 015,60 грн - розмір матеріальної шкоди, які завдані внаслідок залиття орендованого приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Ушакова, 8, приміщення 132а.

В обґрунтування зустрічного позову Фізична особа-підприємець Поспішіленко В.В. посилається на те, що в період з 21 квітня 2019 року по 28 червня 2019 року, Фізична особа-підприємець Дяченко А.Г. використовував приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Ушакова 8 , загальною площею 56,1 кв.м. на підставі договору оренди №1/04 від 21.04.2019. Однак, в порушення умов договору оренди відповідач за зустрічним позовом не здійснив оплату за користування спірним приміщенням, у зв`язку з чим у ФОП Дяченко А.Г. існує заборгованість, яка становить 27 290, 55 грн (за розрахунком позивача за зустрічним позовом: 47 днів (68 днів користування приміщенням - 21 день, за який не стягується оплата відповідно до умов пункту 5.8. договору)*580,65 грн (вартість одного дня оренди приміщення).

Також, Фізична особа-підприємець Поспішіленко В.В. зазначає, що оскільки Фізичною особою-підприємцем Дяченко А.Г. під час користування приміщенням за адресою: м. Київ, вул. М. Ушакова 8, приміщення 132а, загальною площею 56,1 кв.м., не було збережено його в належному стані та не здійснено поточний ремонт орендованого приміщення у зв`язку з його залиттям, ФОП Поспішіленко В.В. звернулася до суду з вимогою про стягнення з ФОП Дяченка А.Г. завданої матеріальної шкоди, що становить 30 015,60 грн, з врахуванням Висновку №ЕО-1727-1-1359.19 будівельно-технічного експертного дослідження від 12 липня 2019 року ТОВ «Судова незалежна експертиза України».

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази та наведені обгартування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Судом встановлено, що між позивачем за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) та відповідачем за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) укладено договір №1/04 від 21.04.2019 оренди приміщення, що орендується за адресою: м Київ, вул. М. Ушакова, буд 8 , приміщення 132а, загальною площею 56,1 кв.м.

Матеріалами справи підтверджено, що 21.04.2019 ФОП Поспішіленко В.В. передав, а ФОП Дяченко А.Г. прийняв у тимчасове платне користування (оренду) нерухоме майно-приміщення, яке знаходиться за адресою: м Київ, вул. М. Ушакова, буд 8 , приміщення 132а.

В подальшому, як вбачається з Акту здачі нерухомого майна від 28.06.2019 ФОП Дяченко А.Г. передав, а ФОП Поспішіленко В.В. прийняв нерухоме майно-приміщення, яке знаходиться за адресою: м Київ, вул. М. Ушакова, буд 8 , приміщення 132а. з відміткою, що об`єкт нерухомості переданий орендодавцю в неналежному стані, після залиття з квартири АДРЕСА_2 з поваленою стелею у місті залиття, сторонами не підтверджено остаточний розрахунок.

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, сторони при укладенні договору №1/04 від 21.04.2019 на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши вказаний договір.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, саме позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною.

В обґрунтування первісних позовних вимог, позивач за первісним позовом посилається на такі обставини, що відповідач за первісним позовом, володіючи інформацією про постійне затоплення орендованого приміщення з квартири АДРЕСА_2 не вчиняв жодних дій, чим порушив умови п.п. 1.5. та 1.6. договору та ввів ФОП Дяченко А.Г. в оману щодо обставин, які унеможливлюють використовувати орендоване приміщення належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

При цьому, у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 Цивільного кодексу України, господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України.

Виходячи з наведених норм вбачається, що для визнання недійсним у судовому порядку правочину, вчиненого під дією обману необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію, а також наявність умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі 907/738/16 та від 25.07.2019 у справі 910/9879/18.

Враховуючи викладене, оцінивши обставини, наведені позивачем за первісним позовом у позовній заяві та поясненнях, якими обґрунтовано недійсність договору оренди, а також дослідивши подані докази, суд дійшов висновку, що позивачем за первісним позовом не доведено законних підстав для визнання недійсним оспорюваного ним договору, з огляду на наступне.

Так, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на Акт від 14.05.2019 складений комісією в складі головного інженера Мошковського С.О., майстра технічної дільниці №9 Костюк С.В., майстра ремонтної дільниці Рюмшина Є.О., призначеної начальником ЖЕД №6 про обстеження технічного стану не житлового приміщення будинку №8 по вул. Ушакова в зв`язку з залиттям та лист №107/56-1281 від 03.07.2019 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», з яких ФОП Дяченку А.Г. стало відомо про постійне залиття орендованого приміщення та звернення орендодавця ФОП Поспішіленко В.В. до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» з приводу зазначених обставин.

Так, в матеріалах справи міститься копія листа №107/56-1281 від 03.07.2019 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», зі змісту якого вбачається, що до відділу діловодства та роботи з громадськістю КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» звернень від власників або користувачів приміщення №132-А житлового будинку №8 на вулиці Миколи Ушакова протягом трьох років не надходило. При цьому, відповідно до інформації житлово-експлуатаційної дільниці №6 від власника нежитлового приміщення №132-А надходило звернення з приводу залиття з квартири НОМЕР_2, а саме 28.02.2019, 10.05.2019 та 21.06.2019.

Разом з тим, суд відзначає, що 21.04.2019 позивач за первісним позовом прийняв у тимчасове платне користування спірне приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Ушакова, 8, приміщення 132а, що підтверджується Актом приймання-передачі та не заперечується сторонами.

Отже, матеріалами справи не підтверджено доводи ФОП Дяченка А.Г. відносно обізнаності орендодавця до укладення договору оренди №1/04 від 21.04.2019 про постійне залиття спірного приміщення, оскільки дійсно відповідач за первісним позовом неодноразово звертався до житлово-експлуатаційної дільниці №6 з приводу залиття, проте переважно такі звернення були датовані травнем та червнем місяцем 2019 року, тобто після укладення договору оренди з позивачем за первісним позовом (відповідачам за зустрічним позовом).

Таким чином, позивачем за первісним позовом (відповідачам за зустрічним позовом) належними доказами не доведено того, що на момент укладення договору оренди №1/04 від 21.04.2019 відбувались обставини, які мають істотне значення щодо укладення правочину сторонами, а саме постійне залиття спірного орендованого приміщення, так і не доведено наявність обізнаності відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) та наявність умислу приховати від ФОП Дяченка А.Г. вказані обставини.

Враховуючи викладене, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що ФОП Поспішіленко В.В. навмисно ввела в оману ФОП Дяченка А.Г. щодо обставин, які мають істотне значення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору оренди нежитлового приміщення №1/04 від 21.04.2019 недійсним в розумінні ст. 215 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки, судом встановлено про недоведеність та безпідставність доводів позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) про введення останнього в оману при укладанні спірного договору оренди нежитлового приміщення №1/04 від 21.04.2019, заявлена позивачем за первісним позовом вимога про визнання недійсним договір оренди нежитлового приміщення №1/04 від 21.04.2019 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Позивачем за первісним позовом також, заявлено вимогу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Поспішіленко Вікторії Вікторівни 38000,00 грн орендної плати за перший місяць оренди та гарантійний платіж за останній місяць оренди.

Заявляючи вимоги про стягнення сплаченої орендарем за договором орендної плати за перший місяць оренди та гарантійний платіж за останній місяць оренди у розмірі 38 000,00 грн, позивач за первісним позовом посилається на ст. 216 Цивільного кодексу України та вказує, що оскільки є підстави для визнання спірного договору недійсним, позивач за первісним позовом стверджує, що сплачені кошти за оренду приміщення та гарантійний платіж підлягають поверненню позивачу.

Як встановлено судом вище, договір оренди нежитлового приміщення №1/04 був укладений між сторонами 21.04.2019.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Додатковою угодою до договору №1/04 від 21.04.2019 сторонами погоджено, що шість місяців вартість орендної плати складає 18 000,00 грн, наступні шість місяців 20 000,00 грн.

Таким чином, договором сторони передбачили обов`язок орендаря сплачувати орендну плату у розмірі 18 000,00 грн за перших шість місяців користування орендованим приміщенням.

Обставин щодо наявності підстав для звільнення ФОП Дяченка А.Г. від плати за перший місяць оренди за передане приміщення, позивачем за первісним позовом не обґрунтовано та суду не доведено.

Відповідно до п. 5.4. договору орендар зобов`язується надати орендодавцю Гарантійний платіж, до підписання сторонами Акту прийому-передачі об`єкта оренди в розмірі суми місячного орендної плати. У разі дострокового розірвання договору оренди з ініціативи орендаря, Гарантійний платіж не повертається.

В матеріалах справи наявна розписка ФОП Поспішіленко В.В. від 21.04.2019 про підтвердження отримання від Дяченка Андрія Григоровича коштів в розмірі 38 000,00 грн в якості орендної плати за перший та останній місяць оренди згідно договору оренди нежитлового приміщення №1/04 від 21.04.2019.

Заперечуючи проти первісних позовних вимог, відповідач за первісним позовом вказав, що надана позивачем за первісним позовом розписка є підробкою та містить неправдиву інформацію щодо факту отримання грошових коштів ФОП Поспішіленко В.В. у розмірі 38 000,00 грн.

Суд критично ставиться до доводів відповідача за первісним позовом щодо розписки як неналежного доказу, оскільки на підтвердження своїх заперечень відповідач за первісним позовом не надав звернення із заявами до правоохоронних органів щодо неправомірних дій ФОП Дяченка А.Г. або будь-які інші доказів підтверджуючих факт підробки розписки від 21.04.2019.

Також, судом враховано, що сторонами було погоджено в п. 5.4. договору про зобов`язання орендаря надати орендодавцю гарантійний платіж до підписання сторонами Акту прийому-передачі об`єкта оренди в розмірі суми місячної орендної плати.

Як встановлено судом, між сторонами 21.04.2019 підписано Акт приймання-передачі у тимчасове оплатне користування (оренду) нерухоме майно-приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Ушакова, 8, приміщення 132а, загальною площею 56,1 кв.м.

Отже, сторонами було погоджено обов`язок ФОП Дяченка А.Г. на виконання умов спірного договору сплатити гарантійний платіж до підписання Акту приймання-передачі, який в подальшому був підписаний сторонами 21.04.2019, а отже наявні підстави дійти висновку про сплату ФОП Дяченком А.Г. на користь ФОП Поспішіленко В.В. гарантійного платежу.

Окрім того, суд звертає увагу, що в п. 5.2. договору сторони передбачили порядок оплати коштів орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця або готівкою.

Таким чином, оцінивши докази в сукупності, а саме Акт про передачу спірного приміщення від 21.04.2019 та наявний в матеріалах справи оригінал розписки від 21.04.2019, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено факт отримання ФОП Поспішіленко В.В. коштів у розмірі 38 000,00 грн (гарантійний платіж за перший та останній місяць оренди).

Як вбачається з обгрунтувань позивача за первісним позовом, підставою для стягнення гарантійного платежу у розмірі 38 000,00 грн є визнання договору недійсним, проте, враховуючи, що судом відмовлено у вказаній вимозі, суд прийшов до висновку про необгрунтованість доводів ФОП Дяченка А.Г. про наявність правових підстав для повернення ФОП Поспішіленко В.В. гарантійного платежу у розмірі 38 000,00 грн.

Крім того, у зв`язку з визнанням спірного договору недійсним позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом 25 000,00 грн збитків, які ФОП Дяченко А.Г. поніс у зв`язку з укладенням договору від 25.04.2019 про надання послуг з організації роботи кухні, проектування кухні, безперебійного функціонування кухні, складання калькуляційних технологічних карток, підбір персоналу та його навчання, розробка концепції меню кухні.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України, якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України, передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, в силу ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, включаються: - вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З наведеного випливає, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

У розумінні вище наведених норм права, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

З урахуванням вище наведеного, при звернення до суду з позовом про стягнення збитків з відповідача за первісним позовом, позивачем за первісним позовом повинно бути доведено, зокрема, протиправність поведінки відповідача; наявність заподіяної діями вказаних учасників судового процесу шкоди; причинний зв`язок між ними та вину.

Як встановлено судом, відповідно до Акту комісії обстеження технічного стану нежитлового приміщення будинку № 8 по вул. Ушакова, залиття відбулось через халатне відношення до сантехнічного обладнання мешканців кв. АДРЕСА_2.

Також, 31.05.2019 комісією з представників житлово-експлуатаційної дільниці «ЖЕД-6» був складений Акт, яким встановили про те, що мешканцем кв. АДРЕСА_2, були проведені ремонтні роботи, а саме: заміна стоякових труб та розводки холодного та гарячого водопостачання у ванній кімнаті.

Згідно Акту комісії від 26.06.2019 зроблений висновок комісії, а саме залиття відбулося через халатне відношення до сантехнічного обладнання мешканців кв. АДРЕСА_2 .

Окрім того, 05.07.2019 представниками житлово-експлуатаційної дільниці «ЖЕД-6», був складений Акт обстеження технічного стану нежитлового приміщення, в якому встановлено, що залиття відбулося через пошкодження каналізаційного стояка в перекритті між кв. НОМЕР_2 та приміщенням № 132-А.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що залиття спірного приміщення відбулося в наслідок дій третіх осіб, а саме мешканців квартири АДРЕСА_2 , що виключає наяність протиправних дій та вини ФОП Поспішіленко В.В. у залитті спірного приміщення.

Щодо заявленого позивачем за первісним позовом розміру збитків, які становлять 25000,00 грн, суд зазначає наступне.

Так, на підтвердження понесеної майнової шкоди у розмірі 25 000,00 грн, позивач за первісним позовом посилається на сплату вказаної суми третій особі на виконання умов договору про надання послуг від 25.04.2019.

Як встановлено судом, між ФОП Дяченком А.Г. та Лук`яненком А.М. укладений договір про надання послуг від 25.04.2019, відповідно до якого предметом вказаного договору є надання послуг Лук`яненком А.М. з організації роботи кухні, проектування кухні, безперебійного функціонування кухні, складання калькуляційних технологічних карток, підбір персоналу та його навчання, розробка концепції меню кухні.

Отже, як вбачається із вищевикладеного, укладення договору про надання послуг від 25.04.2019 відбулось для здійснення ФОП Дяченком А.Г. своєї підприємницької діяльності та не стосується спірних правовідносин, які виникли між ФОП Посіпішіленко В.В. та ФОП Дяченком А.Г. з оренди приміщення.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 42, 193 Господарського кодексу України, з огляду на ті обставини, що ФОП Дяченко укладаючи договір про надання послуг повинен належним чином планувати виконання своїх зобов`язань, здійснювати свою господарську діяльність на власний ризик з врахування всіх обставин, в тому числі враховуючи специфіку своєї діяльності, суд вважає не обгрунтованими доводи позивача за первісним позовом в частині понесеної матеріальної шкоди у розмірі 25 000,00 грн.

Враховуючи все вищевикладене, а саме Акти комісії з представників житлово-експлуатаційної дільниці «ЖЕД-6», якими встановлено факт залиття спірного орендованого приміщення третіми особами, враховуючи неодноразові звернення ФОП Поспішіленко В.В. щодо усунення обставин залиття орендованого приміщення, суд дійшов висновку про не доведеність позивачем за первісним позовом обставин щодо заподіяння шкоди ФОП Поспішіленко В.В. у сумі 25 000,00 грн.

Окрім того, в обгрунтування первісних позовних вимог про стягнення гарантійного платежу у розмірі 38 000,00 грн та майнової шкоди у розмірі 25 000,00 грн, ФОП Дяченко А.Г. посилається на визнання договору оренди недійсним та на ч. 1 ст. 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи, що судом вище встановлено про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди №1/04 від 21.04.2019, з огляду на те, що первісні позовні вимоги про стягнення гарантійного платежу та збитків є похідними від вимоги про визнання недійсним договору, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог ФОП Дяченка А.Г. в частині стягнення гарантійного платежу у розмірі 38 000,00 грн та збитків у розмірі 25 000,00 грн, у зв`язку з чим суд також відмовляє у задоволенні вказаних позовних вимог.

Щодо зустрічних позовних вимог ФОП Поспішіленко В.В. про стягнення збитків з ФОП Дяченка А.Г. у сумі 30 015,60 грн, судом встановлено наступне.

Відповідно до змісту Акту від 28.06.2019 здачі нерухомого майна, орендар передав, а орендодавець прийняв нерухоме майно - приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Ушакова 8, загальною площею 56,1 кв.м. Об`єкт нерухомості переданий орендодавцю в неналежному стані, після залиття з квартири АДРЕСА_2 , з обваленою стелею у місці залиття. Сторони не підтверджують остаточний розрахунок та мають претензії, вирішення яких буде передано до суду.

На підтвердження розміру заподіяних позивачу за зустрічним позовом збитків у розмірі 30015,60 грн, ФОП Поспішіленко В.В. надано висновок №ЕО-1727-1-1359.19 будівельно-технічного експертного дослідження від 12 липня 2019 року ТОВ «Судова незалежна експертиза України».

У відповідності до встановлених обставин у висновку №ЕО-1727-1-1359.19 від 12.07.2019, який складений за результатами проведення будівельно-технічного експертного дослідження, розмір матеріальної шкоди, що завдано внаслідок залиття приміщень коридору площею 12,4 кв.м. та вбиральні площею 1,8 кв.м. нежитлового приміщення №132-А розташованого в будинку №8, по вул. Ушакова Миколи в м. Києві становить 30015,60 грн, з яких: 9373,20 грн - вартість матеріалів з врахуванням ПДВ та 20642,40 грн - сума вартості виконаних робіт, експлуатації машин та механізмів.

Сторони домовились про такий порядок відновлення приміщення, що орендується та майна в ньому: капітальний ремонт приміщення та майна в ньому здійснює орендодавець, поточний ремонт приміщення та майна в ньому здійснює орендар (п. 1.9. договору).

Пунктом 7.1. договору передбачено обов`язок орендаря забезпечувати збереження орендованого приміщення та майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати приміщення та орендоване майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно та приміщення в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки; здійснювати за власний рахунок поточний ремонт приміщення та орендованого майна; у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві, орендоване приміщення та майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна; своєчасно здійснювати за власний рахунок поточний ремонт орендованого приміщення.

Водночас, пунктом 6.1. договору передбачено, що орендодавець зобов`язаний, зокрема, усувати наслідки аварій і ушкоджень приміщення, якщо аварія відбулася не з вини орендаря, або зарахувати в рахунок сплати орендної плати вартість робіт з усунення цих наслідків, якщо за згодою сторін орендар бере на себе їх організацію та оплату.

При цьому, суд звертає увагу, що залиття спірного орендованого приміщення відбулось внаслідок дій третіх осіб, які є мешканцями квартири АДРЕСА_2, що підтверджується Актами комісії з представників житлово-експлуатаційної дільниці «ЖЕД-6» про обстеження технічного стану спірного приміщення.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

З огляду на встановлені судом обставини, позивачем не доведено факту, що саме діями орендаря ФОП Дяченка А.Г. вчинено пошкодження спірного приміщення, більш того позивач за зустрічним позовом в обґрунтування заперечень проти первісних позовних вимог посилався на Акти комісії, якими встановлено про залиття з квартири АДРЕСА_2 , а також враховуючи передбачений у п. 6.1. договору обов`язок саме орендодавця усувати наслідки аварій і ушкоджень приміщення, якщо аварія відбулася не з вини орендаря, що свідчить про необґрунтованість та недоведеність позивачем своїх зустрічних позовних вимог до відповідача в частині стягнення матеріальної шкоди.

Таким чином, у зв`язку з недоведеністю позивачем за зустрічним позовом вини відповідача за зустрічним позовом та вчинення дій, які призвели до порушення умов п. 7.1. договору, відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення з ФОП Дяченка А.Г. коштів у розмірі 30 015,60 грн на користь ФОП Поспішіленко В.В.

Щодо зустрічних позовних вимог ФОП Поспішіленко В.В. про стягнення орендної плати з ФОП Дяченка А.Г. за договором №1/04 від 21.04.2019 у сумі 27 290,55 грн, судом встановлено наступне.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне приміщення №132-А, яке розташоване в будинку №8, по вул. Ушакова Миколи в м. Києві, перебувало у користуванні ФОП Дяченка А.Г. на підставі договору оренди №1/04 від 21.04.2019, з 21.04.2019 по 28.06.2019, що підтверджується Актами приймання та здачі нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

В пункті п. 5.9. договору сторони погодили, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення приміщення та майна за Актом прийому-передачі включно закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції (якщо такі передбачені цим договором).

Відповідно до п. 5.8. договору у зв`язку з проведенням підготовчих робіт орендарем протягом 21 календарних днів в приміщенні, що передається в оренду орендна плата протягом цих 21 календарних днів не нараховується.

Додатковою угодою до договору №1/04 від 21.04.2019 сторони погодили, що шість місяців вартість орендної плати складає 18 000,00 грн, наступні шість місяців 20 000,00 грн.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За розрахунком позивача за зустрічним позовом сума заборгованості відповідача за зустрічним позовом з орендної плати за користування спірним приміщенням 47 календарних днів становить 27 290, 55 грн.

У відзиві на зустрічну позовну заяву відповідач за зустрічним позовом заперечив щодо наявності заборгованості з оренди спірного приміщення, оскільки вказана заборгованість спростовується розпискою про отримання ФОП Поспішіленко В.В. коштів у розмірі 38 000,00 грн.

З огляду на викладені обставини та враховуючи, що відповідачем за зустрічним позовом на виконання умов договору оренди №1/04 від 21.04.2019 було сплачено кошти позивачу за зустрічним позовом у розмірі 38 000,00 грн, факт отримання яких був встановлений судом вище (сторінка 11 рішення), а тому суд вважає, що відсутня заборгованості ФОП Дяченка А.Г. з оплати оренди за спірним договором, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог за зустрічним позовом про стягнення орендної плати у сумі 27 290, 55 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, з огляду на обставини встановлені судом та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог Фізичної особи-підприємця Дяченко Андрія Григоровича та зустрічних позовних вимог Фізичної особи-підприємця Поспішіленко Вікторії Вікторівни.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд первісних позовних вимог покладаються на позивача за первісним позовом та судові витрати за розгляд зустрічних позовних вимог покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Дата складення повного тексту рішення: 12.10.2020.

Суддя О.В. Гулевець