ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2020 р. Справа№ 910/2917/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес»

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 (повний текст складено 22.06.2020)

у справі №910/2917/20 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Приватного підприємства «ВЄХ - 4000»

до Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес»

про стягнення 201 661,75 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Приватне підприємство «ВЄХ - 4000» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» (далі, відповідач) про стягнення 201 661,75 грн, з яких 155 736,00 грн сума основної заборгованості, 12 341, 02 грн 3% річних та 33 584,73 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за Договором №1/06/17-1 від 01.06.2017 про надання охоронних послуг в частині здійснення своєчасної та повної оплати наданих послуг за період з 01.06.2017 по 21.07.2017.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 у справі №910/2917/20 позов задоволено в повному обсязі.

Присуджено до стягнення з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» на користь Приватного підприємства «ВЄХ-4000» 155 736 (сто п`ятдесят п`ять тисяч сімсот тридцять шість) грн 00 коп основної заборгованості, 12 341 (дванадцять тисяч триста сорок одну) грн 02 коп 3% річних, 33 584 (тридцять три тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) грн 73 коп інфляційних втрат та 3 024 (три тисячі двадцять чотири) грн 93 коп судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати наданих позивачем охоронних послуг на підставі Договору№1/06/17-1 від 01.06.2017 про надання охоронних послуг за період з червня по липень 2017 року в загальному розмірі 155 736, 00 грн, що також стало підставою для нарахування 3% річних у сумі 12 341,02 грн за період з 11.06.2017 по 24.02.2020 та інфляційних втрат у сумі 33 584,73 грн за період з червня 2017 року по січень 2020 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 10.07.2020 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Приватна науково-виробнича компанія «Інтербізнес» звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 у справі №910/2917/20 у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що Приватна науково-виробнича компанія «Інтербізнес» у відповідності до пункту 7.5. Договору №1/06/17-1 від 01.06.2017 про надання охоронних послуг надала заперечення проти актів виконаних робіт, на які позивач не відреагував, а отже, як зазначає апелянт, охоронні послуги не являються такими, що були надані належним чином. За твердженнями скаржника, пости №2, 3, 6, що становить Ѕ усіх постів замовника, не були забезпечені працівниками охорони на виконання умов договору.

Крім того, апелянт зазначає, що акти здачі-приймання робіт (надання послуг) підписані лише позивачем, а тому не є первинним документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та, відповідно, не є підставою для виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.

До апеляційної скарги додано також нові докази у справі, а саме: копії актів про порушення умов договору №1/06/2017-1, складених за період з 01.06.2017 по 30.06.2017, та копії актів про порушення умов договору №1/06/2017-1 від 01.06.2017, складених за період з 01.07.2017 по 21.07.2017.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

28.08.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Позивач у відзиві наголосив на тому, що відповідач погодився, що послуги з охорони надавалися позивачем на умовах договору №1/06/17-1 від 01.06.2017 в період з 01.06.2017 по 21.07.2017 включно, однак, в апеляційній скарзі зазначає, що зазначені послуги надавалися не в повному обсязі, погодившись при цьому, що Приватною науково-виробничою компанією «Інтербізнес» отримувалися акти виконаних робіт (наданих послуг), які не підписувалися відповідачем, оскільки ним нібито направлялися претензії на адресу позивача. Позивач вказує, що за період охорони жодних зауважень зі сторони відповідача щодо недоліків та порушень в роботі охоронників, які безпосередньо здійснювали охорону об`єкту, до позивача не надходило.

Крім того, позивач зазначає, що копії актів про порушення умов договору №1/06/2017-1, складених за період з 01.06.2017 по 30.06.2017, та копії актів про порушення умов договору №1/06/2017-1 від 01.06.2017, складених за період з 01.07.2017 по 21.07.2017, подані відповідачем разом з апеляційною скаргою, є неналежними та недопустимими доказами, оскільки вказані акти не були подані відповідачем до суду першої інстанції разом з відзивом. Крім того, позивач звертає увагу суду, що відповідач взагалі не повідомляв суд першої інстанції про неможливість подання ним таких доказів, а зазначені акти є односторонніми, оскільки жоден із актів не надавався позивачеві для спільного фіксування обставин порушення умов договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2020 апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» у справі №910/2917/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2020 апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 у справі №910/2917/20 залишено без руху, роз`яснено Приватній науково-виробничій компанії «Інтербізнес», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції пояснення з обґрунтуванням поважності причин неподання доказів (вказаних у пунктах 4 та 5 додатків до апеляційної скарги - копій актів про порушення умов договору №1/06/2017-1, складених за період з 01.06.2017 по 30.06.2017 та копій актів про порушення умов договору №1/06/2017-1 від 01.06.2017, складених за період з 01.07.2017 по 21.07.2017) або підстав неможливості їх подання до суду першої інстанції.

06.08.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху подав письмові пояснення, у яких зазначив, що копії актів, які долучені до апеляційної скарги, не були подані до суду першої інстанції у зв`язку із тим, що дані документи знаходились в інспектора служби безпеки ОСОБА_1 , який був звільнений з філії «Богодухівська птахофабрика» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» 09.01.2020, але ці документи на підприємство не передав. Після того як акти були вилучені у ОСОБА_1 з`явилась можливість надання їх до суду апеляційної інстанції. Враховуючи наведене, скаржник просить суд визнати поважною причину неподання актів про порушення умов договору №1/06/2017-1 від 01.06.2017 за червень 2017 року в кількості 30 штук та актів про порушення умов договору №1/06/2017-1 від 01.06.2017 за липень 2017 року та прийняти їх в якості доказів на стадії апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 у справі №910/2917/20, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі №910/2917/20 є вимоги про стягнення 201 661,75 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України; встановлено сторонам строк на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.06.2017 між позивачем (охоронне агентство або охорона) та відповідачем (замовник) укладений Договір №1/06/17-1 про надання охоронних послуг (далі, Договір), відповідно до умов якого охоронне агентство зобов`язується забезпечити недоторканість об`єкту охорони, що передається замовником під охорону згідно акту прийняття об`єкту під охорону (Додаток № 4 до договору), а замовник зобов`язується щомісячно сплачувати охоронному агентству встановлену цим договором плату.

Відповідно до пункту 2.2. Договору об`єкт, який передається під охорону, визначається в дислокації, що є додатком до договору та його невід`ємною частиною.

У пункті 2.3. Договору сторони домовились, що охорона об`єкта здійснюється у дні і години, вказані у дислокації (Додаток №1 до Договору), згідно інструкції по охороні об`єкта замовника (Додаток №2), та додаткових інструкцій з урахуванням особливостей об`єкта, якщо вони є та погоджені сторонами. Система охорони, регламент несення служби на постах об`єкту та дислокація постів спільно визначається охоронним агентом та замовником.

У Додатку №1 до Договору (Дислокація Об`єкта охорони), підписаному сторонами, перелічені види постів (всього шість постів), їх адреси, час роботи охорони, режим охорони.

Строк дії Договору передбачено з 01.06.2017 по 31.05.2018 (пункту 10.1. Договору).

Порядок взаєморозрахунків узгоджений сторонами у розділі 7 Договору.

Згідно пункту 7.2. Договору охоронне агентство забезпечує надання послуг виходячи із вартості надання послуг, розрахованої з розрахунку перебування цілодобово на об`єкті охорони протягом місяця умовних 6 працівників охорони.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що загальна сума щомісячної плати складає 92 232,00 грн.

Згідно із пунктом 7.4. Договору оплата щомісячної суми договору за перший місяць надання послуг протягом 10 календарних днів з моменту початку надання послуг з охорони, але не пізніше 10 жовтня 2016 року, а в подальшому оплата щомісячної суми договору здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітним.

Відповідно до пункту 7.5. Договору охоронне агентство зобов`язане надати замовнику акти про надання охоронних послуг до 2 числа місяця, наступного за звітним. Замовник зобов`язаний протягом 5 робочих днів розглянути поданий акт та підписати його, або надати заперечення щодо викладеного в акті. У разі непідписання замовником акту протягом встановленого строку та відсутності заперечень щодо викладеного в акті, такі послуги вважаються наданими належним чином.

У пункті 5.5.1. Договору сторони передбачили, що замовник у разі прострочення строків розрахунків, що встановлені цим договором, зобов`язаний сплатити виконавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

01.06.2017 позивач прийняв від відповідача під охорону обумовлені домовленістю сторін об`єкти, що підтверджується актом прийняття об`єкту під охорону від 01.06.2017, який підписаний та скріплений печатками уповноважених представників сторін.

22.07.2017 між сторонами було підписано та скріплено печатками акт прийняття об`єкту з під охорони, відповідно до якого позивач повернув відповідачу передані відповідно до договору приміщення.

30.06.2017 позивачем було складено акт надання послуг №3 за червень 2017 року на загальну суму 92 232,00 грн.

21.07.2017 позивачем було складено акт надання послуг №8 за період з 01.07.2017 по 21.07.2017 на загальну суму 63 504,00 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що вказані акти про надання охоронних послуг передавались відповідачу нарочно та простою кореспонденцією, про що свідчить журнал вихідної кореспонденції позивача, копія якого додана до позовної заяви

Факт отримання вказаних актів відповідачем не заперечувався та підтверджується ним у відзиві на позовну заяву.

Відповідач, у свою чергу, вказані акти не підписав та оплату охоронних послуг за червень-липень 2017 року на загальну суму 155 736,00 грн не здійснив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із позовом у даній справі.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині оплати наданих позивачем послуг за період червень-липень 2017 року в загальному розмірі 155 736,00 грн стало також підставою для нарахування за період з 11.06.2017 по 24.02.2020 3% річних у сумі 12 341, 02 грн і за період з червня 2017 року по січень 2020 року інфляційних втрат у сумі 33 584,73 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що акти надання послуг за період червень-липень 2017 року не були підписані відповідачем у зв`язку з порушенням позивачем умов Договору щодо дислокації, оскільки фактично лише три з шести постів були забезпечені працівниками охорони. Відповідач наголошував, що ним позивачу були направлені дві претензії з додатками (актами про порушення умов Договору) та заперечення на акт №8, що підтверджується описами вкладення у цінні листи №447, №866 та №681, долученими до відзиву на позовну заяву. За твердженнями відповідача загальна сума плати за червень 2017 року становить Ѕ місячної плати за надання охоронних послуг, тобто 46 116,00 грн, а за липень 2017 року 31 752,00 грн. Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

За змістом пунктів 7.3.-7.4. Договору загальна сума щомісячної плати складає 92 232,00 грн. Оплата щомісячної суми договору за перший місяць надання послуг протягом 10 календарних днів з моменту початку надання послуг з охорони, але не пізніше 10 жовтня 2016 року, а в подальшому оплата щомісячної суми договору здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітним.

Отже, умови Договору не містять застережень щодо можливості відліку строку оплати з дня підписання акту здачі-приймання наданих послуг.

Водночас, згідно пункту 7.5. Договору охоронне агентство зобов`язане надати замовнику акти про надання охоронних послуг до 2 числа місяця, наступного за звітним. Замовник зобов`язаний протягом 5 робочих днів розглянути поданий акт та підписати його, або надати заперечення щодо викладеного в акті. У разі непідписання замовником акту протягом встановленого строку та відсутності заперечень щодо викладеного в акті, такі послуги вважаються наданими належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що 30.06.2017 позивачем було складено акт надання послуг №3 за червень 2017 року на загальну суму 92 232,00 грн.

21.07.2017 позивачем було складено акт надання послуг №8 за період з 01.07.2017 по 21.07.2017 на загальну суму 63 504,00 грн.

Вказані акти були отримані відповідачем, однак ним не підписані, що скаржником не заперечується.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі визнає факт укладення між сторонами Договору, а також частково визнає заборгованість за червень 2017 року в сумі 46 116, 00 грн та 31 752, 00 грн за липень 2017 року з підстав того, що позивач в червні-липні 2017 року забезпечив роботу лише половини всіх постів охорони, у зв`язку з чим відповідачем були складені «акти про порушення щодо умов договору №1/06/2017-1 від 01.06.2017», які були надіслані позивачу разом із претензіями від 05.07.2017 та від 31.07.2017, а також заперечення від 08.08.2017 на Акт надання послуг №8 від 21.07.2017.

Оцінюючи вказані доводи відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.4. Договору замовник зобов`язаний повідомляти охоронне агентство про всі недоліки та порушення в роботі охоронників для прийняття необхідних заходів.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегією суддів встановлено, що акти про порушення щодо умов договору №1/06/2017-1 від 01.06.2017, на які посилається відповідач та які за його твердженнями були долучені до претензій та направлені позивачу, не були надані ним до суду першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву, а тому суд вірно зазначив, що вважає за неможливе розцінювати їх як належний доказ порушення умов договору.

У свою чергу, скаржником до апеляційної скарги на підтвердження порушення позивачем умов Договору щодо повноти та якості наданих послуг були надані копії актів про порушення умов договору №1/06/2017-1, складені за період з 01.06.2017 по 30.06.2017, та копії актів про порушення умов договору №1/06/2017-1 від 01.06.2017, складені за період з 01.07.2017 по 21.07.2017. При цьому, в обґрунтування неможливості подання даних актів до суду першої інстанції скаржник зазначив, що такі документи знаходились в інспектора служби безпеки ОСОБА_1 , який був звільнений з філії «Богодухівська птахофабрика» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» 09.01.2020, але ці документи на підприємство не передав і лише після того, як акти були вилучені у ОСОБА_1 , з`явилась можливість надання їх до суду апеляційної інстанції.

Із приводу вказаних доводів скаржника колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, згідно частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Отже, усі наявні у відповідача докази мали бути подані ним разом із поданням відзиву на позовну заяву.

Колегія суддів зазначає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Дослідивши обставини, на які відповідач посилається в обґрунтування поважності причин неподання актів про порушення умов договору №1/06/2017-1 до суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що останні не є поважними, адже не є такими, що об`єктивно не залежали від волі відповідача. Непередання після звільнення інспектором служби безпеки відповідача ОСОБА_1 документів на підприємство зумовлено виключно недоліками в організації внутрішньої діяльності відповідача. При цьому, відповідач взагалі не повідомляв суд першої інстанції про неможливість подання ним таких доказів.

З огляду на вищевстановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду апеляційної інстанції неможливості подання доданих до апеляційної скарги доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому такі докази наразі не приймаються та не оцінюються судом.

При цьому, враховуючи посилання скаржника на те, що за період охорони жодних зауважень зі сторони відповідача щодо недоліків та порушень в роботі охоронників, які безпосередньо здійснювали охорону об`єкту, до позивача не надходило, судом критично оцінюються посилання скаржника на те, що вказані претензії, а також заперечення від 08.08.2017 на Акт надання послуг №8 від 21.07.2017 були дійсно направлені на адресу позивача, оскільки відповідачем на підтвердження їх надсилання були надані лише описи вкладення у цінні листи, однак не було надано суду розрахункових документів почти про їх направлення, або, наприклад, поштових повідомлень про вручення цінних листів із описом вкладення позивачу.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем всупереч приписів статей 73, 74, 76, 77, 78 не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження фактів неналежного виконання позивачем у період з червня по липень 2017 року взятих на себе зобов`язань за Договором №1/06/17-1 про надання охоронних послуг приміщення, а послуги, надані у червні-липні 2017 року, виходячи з умов пункту 7.5. Договору, вважаються наданими належним чином.

Суд також звертає увагу, що під час підписання сторонами акту прийняття об`єкту з-під охорони від 22.07.2017 відповідачем жодних зауважень щодо якості наданих позивачем послуг з охорони висловлено не було.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав свої договірні зобов`язання в частині оплати за отримані від позивача охоронні послуги в червні-липні 2017 року на загальну суму 155 736,00 грн.

Отже, основна заборгованість відповідача перед позивачем згідно Договору становить 155 736,00 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

Сплату вказаної суми заборгованості станом на дату прийняття оскарженого рішення відповідачем не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано.

Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь 12 341,02 грн 3% річних за період з 11.06.2017 по 24.02.2020 та 33 584,73 грн інфляційних втрат за період з червня 2017 року по січень 2020 року.

Із приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Як уже зазначалося вище, у пункті 7.4. Договору сторони погодили оплату щомісячної суми договору, за перший місяць надання послуг протягом 10 календарних днів з моменту початку надання послуг з охорони, а в подальшому оплату щомісячної суми договору здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітним.

Наведене свідчить, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за червень-липень 2017 року настав, а саме: за червень 2017 року - 10.07.2017, а за липень 2017 року - 10.08.2017.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 5.5.1. Договору сторони передбачили, що замовник у разі прострочення строків розрахунків, що встановлені цим договором, зобов`язаний сплатити виконавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, за загальний період з 11.06.2017 по 24.02.2020 у сумі 12 341,02 грн суд встановив, що він є арифметично вірним, розрахованими згідно вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача 12 341,02 грн 3 % річних підлягає задоволенню.

Крім цього, судом був перевірений розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, за результатами якого суд погоджується із сумами нарахувань за період з червня 2017 року по січень 2020 року в загальній сумі 33 584,73 грн, а тому позов в цій частині також був правомірно задоволений судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача в даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Позивачем доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача.

Заперечення скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 у справі №910/2917/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 у справі №910/2917/20 залишити без змін.

Матеріали справи №910/2917/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка