ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.10.2020 справа № 914/2274/17
За позовною заявою: Державного підприємства Старицький військовий лісгосп, с. Старичі, Яворівський район, Львівська область
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , с. Старичі, Яворівський район, Львівська область
про: стягнення заборгованості в розмірі 33176,50 грн

Суддя У.І.Ділай
Секретар В.Д.Андрусик

За участю представників:
Від позивача: Мацелюх Галина Зеновіївна - представник
Від відповідача: Цінкевич Микола Богданович - представник

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Державного підприємства Старицький військовий лісгосп до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості в розмірі 33176,50 грн.
Ухвалою від 06.11.2017 порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду. Розгляд справи призначено на 28.11.2017.
У судовому засіданні 28.11.2017 оголошено перерву до 14.12.2017.
Ухвалою від 14.12.2017 провадження у справі зупинено для повідомлення Військовій прокуратурі Львівського гарнізону Західного регіону України про необхідність проведення перевірки з метою вивчення стану дотримання сторонами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Провадження у справі 914/2274/17 порушено 15.05.2017 за правилами ГПК України в редакції від 06.11.1991 по 15.12.2017.
15.12.2017 набрав чинності новий ГПК України, відповідно до п.9 ч.1 р.ХІ Перехідних положень якого справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Ухвалою від 02.09.2020 поновлено провадження, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощене провадження та призначено судове засідання на 17.09.2020. Також залучено до участі у справі правонаступника Державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат - Державне підприємство «Старицький військовий лісгосп».
Ухвалою від 17.09.2020 розгляд справи відкладено на 01.10.2020.
У судове засідання 01.10.2020 представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог та підтримав позовні вимоги.
Представник відповідача в судовому засіданні 01.10.2020 заперечив проти позову.
В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

28 жовтня 2014 року, 27 січня 2015 року, 11 лютого 2015 року позивач відпустив для Військової частини А 2615 лісопродукцію в кількості 49,3 м. кубічних на загальну суму 29 681,50 грн, та пиломатеріал обрізний хвойних порід в кількості 2.5 м.куб на загальну суму 3495,00 грн.
На підтвердження поставки позивач долучив видаткову накладну № 1551 від 28.10.2014, довіреністю № 215 від 22.10.2014, товарно - транспортну накладну № 000113 від 27.01.2015 та довіреністю № 29 від 27.01.2015, товарно - транспортну накладну № 000212 від 11.02.2015 та довіреність № 45 від 03.02.2015.
Супровідним листом № 216 від 28.05.2015 позивач направив акти звірки взаємних розрахунків за період 01.11.2014 - 28.05.2015, де зазначалась дебіторська заборгованість військової частини перед лісгоспом на суму 33 176,50 грн.
Як зазначає позивач Акт звірки був відповідачем погоджений, дебіторська заборгованість визнана повністю, проте не погашена.
В порядку досудового врегулювання спору позивач направив до відповідача з вимогу № 230 від 16.05.2016 та претензію № 167 від 16.05.2017 про погашення дебіторської заборгованості на суму 33 176,50 грн. Однак, відповідач заборгованості не оплатив.
Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав зобов`язань щодо своєчасної сплати вартості товару. Позивач подав до Господарського суду Львівської області позов про стягнення з відповідача заборгованість в сумі 33 176,50 грн основного боргу.
Відповідач заперечив проти позову та зазначив таке.
З дослідженого Акту звіряння взаємних розрахунків (документ без дати) за період 01 листопада 2014 року по 28 травня 2015 року вбачається, що заборгованість в сумі 33176,50 грн посвідчена підписом колишнього командира військової частини НОМЕР_1 полковника Грищука О. А.
Згідно із наказос начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних сил України від 10 лютого 2015 року № 33 полковник Грищук О.А. призначений на посаду начальника відділення підготовки фахівців підрозділів оперативного забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_2 . З 11 лютого 2015 року вищевказана особа справи і посаду прийняла та приступила до виконання відповідних обов`язків, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини польова пошта В 4264 № 35 від 11 лютого 2015 року.
За твердженням відповідача, повноважень для звіряння розрахунків між господарюючими суб`єктами та встановлення факту кредиторської заборгованості у військовій частині НОМЕР_1 станом на 28 травня 2015 року у полковника ОСОБА_1 не було, оскільки на вказану дату він не був командиром частини, а відтак, документ, на який посилається позивач, як на підставу позову, є недопустимим доказом.
Як зазначив відповідач, у військовій частині НОМЕР_1 відсутня будь-яка інформація про надходження претензій від позивача, такі документи не надходили і не реєструвались у відповідних книгах обліку, що підтверджується відповідними витягами. Відтак, у відповідача не виникало обов`язку і не проводився розгляд претензій у порядку та у строки, визначені ст. 7 ГПК України та не вживались заходи щодо досудового врегулювання спору.
Зазначені обставини підтверджуються відсутністю у військовій частині НОМЕР_1 кредиторської заборгованості перед позивачем на заявлену ним суму, що відображено у звітах про заборгованість за бюджетними коштами станом на 01 травня 2015 року.
Відповідач наголосив, що не є покупцем за спірними вимогами, жодних зобов`язань перед позивачем не брав, відповідних договорів не укладав.
При прийнятті рішення суд виходив з наступного.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як встановлено судом, позивач шляхом поставки товару згідно накладної, а відповідач шляхом одержанням вказаного товару, створили певні права та обов`язки, які аналогічні цивільним правам та обов`язкам сторін за договором поставки продукції, встановленим статтями 655, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України та статтею 265 Господарського кодексу України. Зокрема, у позивача виникло право вимагати оплати поставленого товару, а у відповідача виник обов`язок по оплаті вартості отриманого товару.
Положеннями ч. 2 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що договір поставки укладається на розсуд сторін. А згідно з приписами ст.181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.
Підписання відповідачем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Отже, сам факт прийняття товару породжує обов`язок його оплати покупцем.
До матеріалів справи долучено копії: накладної № 1551 від 28.10.2014, довіреності № 215 від 22.10.2014, товарно - транспортної накладної № 000113 від 27.01.2015 та довіреності № 29 від 27.01.2015, товарно - транспортної накладної № 000212 від 11.02.2015 та довіреності № 45 від 03.02.2015 (оригінали оглянуто судом).
Накладна № 1551 від 28.10.2014 не підписана в частині від покупця. Товарно - транспортна накладна № 000113 від 27.01.2015 неналежно оформлена в частині зазначення в графі суми вартості вантажу словами.
У товарно - транспортній накладній № 000212 від 11.02.2015 наявні всі реквізити, а також довіреність № 45 від 03.02.2015 на отримання товарно-матеріальних цінностей складена належним чином.
Щодо підписання між сторонами спору акту акти звірки взаємних розрахунків за період 01.11.2014 - 28.05.2015 суд звертає на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17 та від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18. Зокрема.
Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Аналогічна норма передбачена ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», зокрема, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Довіреність не є первинним документом у розумінні ст. 9 Закону № 996 та п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, вона не фіксує факт здійснення господарських операцій, а лише підтверджує повноваження особи на отримання матеріальних цінностей.
За вказаних обставин, зважаючи на заперечення відповідача про підписання вказаного акту не повноважною особою, відсутність належним чином оформлених документів на весь розмір заборгованості заявлений позивачем при поданні позову, Господарський суд Львівської області приходить до висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1620,00грн (за товарно - транспортною накладною № 000212 від 11.02.2015). В задоволенні решти позовних вимог відмовити у зв`язку їх недоведеністю належними та допустимими доказами.
Судовий збір покладається на відповідача, пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.
2.Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (81052, Львівська область, Яворівський район, с. Старичі, ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь Державного підприємства Старицький військовий лісгосп (81052, Львівська область, Яворівський район, с. Старичі, вул. Шептицького, 2а, ідентифікаційний код 43078321) 1620,00грн основного боргу та 78,13 грн судового збору
3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.
Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 07.10.2020.

Суддя У.І. Ділай