ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2020 р. Справа№ 910/18853/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання: Мельничук О.С.

За участю представників сторін

від позивача - Камишева К.В.,

від відповідача - Яковенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "БорандТрейд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 (повний текст рішення складено 17.07.2020)

у справі №910/18853/19 (суддя Демидов В.О.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БорандТрейд"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

У 2019 році Товариство з обмеженою відповідальністю "БорандТрейд" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності обставин, які є підставами для визнання недійсним Кредитного договору №4Б16091Г від 20.10.2016 року на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України. Місцевим господарським судом встановлено також, що позивачем не доведено, що представниками Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» повідомлялись відомості, які не відповідають дійсності, або що представники банку замовчували обставин, що мали істотне значення для правочину, а також те, що відповідачем вчинялись певні винні, навмисні дії, які свідчили б про намагання відповідачем запевнити позивача про такі властивості й наслідки Кредитного договору №4Б16091Г від 20.10.2016 року, які насправді наступити не можуть.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "БорандТрейд" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Одночасно, з апеляційною скаргою скаржником заявлено клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року у справі №910/18853/19.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваного рішення, неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, а висновки, викладені у його рішенні - не відповідають обставинам справи. Зокрема скаржник вважає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому, що у ТОВ «БОРАНД ТРЕЙД», як Поручителя, відсутні оригінали/та навіть копії кредитних договорів, відповідні документи, які підтверджують зобов`язання третіх осіб, та не встановлено чи дійсно дані документи існували у відповідача на момент укладання оскаржуваного кредитного договору та договорів поруки, також не було витребувано у відповідача жодного документу за клопотанням позивача, які б підтвердили позицію позивача.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БорандТрейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року, розгляд справи призначено на 07.10.2020 року.

17.09.2020 року від Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 07.10.2020 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.10.2016 року між Товариства з обмеженою відповідальністю "БорандТрейд", як позичальником, та Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", як банком, укладено кредитний договір №4Б16091Г, відповідно до п. 1.1 якого, банк за наявності вільних коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 4 800 000 000, 00 грн. для фінансування поточної діяльності в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди у визначені цим договором терміни (в редакції Додаткової угоди) (а.с. 14-17).

Відповідно до п. 2.2.1. Кредитного договору позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, зазначені у п. 1.1 договору.

Пунктом 2.2.2. Кредитного договору позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. цього договору.

Також позичальник зобов`язується повернути кредит в строки/терміни, встановлені п.п. 1.2., 2.3.2., 2.2.14. У разі, якщо заборгованість за кредитом перевищує суму встановленого поточного ліміту відповідно до Графіка зменшення поточного ліміту (підп. А.2.1.) для поточного періоду користування кредитом, позичальник зобов`язується погасити різницю в день її виникнення.

Відповідно до пункту А.6 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує відсотки за фіксованою ставкою в розмірі 10,5 % річних.

Пунктом А.7 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань погашення/повернення кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом за фіксованою ставкою в розмірі 21 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Також, між позивачем, як поручителем, та відповідачем, як кредитором, укладено низку договорів поруки, а саме:

1. №4А14127И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «АГРОПРОМТЕХНОЛОГІЯ»;

2. №4Е14105И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ЕСМОЛА»;

3. №4Ф13555И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ФОКСАР»;

4. №4К13749Д/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «КАРІНДА»;

5. №4В13339И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ВІТЕЛЛА»;

6. №4И14070И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ІНТОРНО»;

7. №4И14193И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ІНДАСТРІАЛ ГАРАНТ»;

8. №4И14074Д/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ІМРІС»;

9. №4Д14270И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ДОРТЕКС»;

10. №4Д14024И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ДАРСТЕН»;

11. №4Т13377Д/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ТРАНСМОЛОКО»;

12. №4С13774Д/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «САЛТІЗ»;

13. №4О13741Д/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ОРБЕЛА»;

14. №4М14102И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «МЕТРИКОМ»;

15. №4М14186И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «МАСТЕЙН».

Предметом вказаних вище договорів є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання своїх зобов`язань за кредитними договорами. (а.с. 19-33).

На підтвердження виконання позивачем обов`язків за кредитними договорами №4А14127И/П від 20.10.2016, №4Е14105И/П від 20.10.2016, №4Ф13555И/П від 20.10.2016, №4К13749Д/П від 20.10.2016, №4В13339И/П від 20.10.2016, №4И14070И/П від 20.10.2016, №4И14193И/П від 20.10.2016, №4И14074Д/П від 20.10.2016, №4Д14270И/П від 20.10.2016, №4Д14024И/П від 20.10.2016, №4Т13377Д/П від 20.10.2016, №4С13774Д/П від 20.10.2016, №4О13741Д/П від 20.10.2016, №4М14102И/П від 20.10.2016, №4М14186И/П від 20.10.2016 року позивачем надано копії платіжних доручень №2308 від 21.10.2016 року на суму 2 603 304, 63 грн., №2307 від 21.10.2016 року на суму 475 954 795, 61 грн., №2306 від 21.10.2016 року на суму 144 891 861,96 грн., №2349 від 21.10.2016 року на суму 36 438, 00 грн., №2350 від 21.10.2016 року на суму 48 705, 37 грн., №2345 від 21.10.2016 року на суму 26 887,22 грн., №2346 від 21.10.2016 року на суму 26 887,21 грн., №2347 від 21.10.2016 року на суму 24 366,00 грн., №2348 від 21.10.2016 року на суму 13 376, 30 грн., №2326 від 21.10.2016 року на суму 105 658 514, 19 грн., №2327 від 21.10.2016 року на суму 402 101 737,76 грн., №2328 від 21.10.2016 року на суму 16 306 299,88 грн., №2329 від 21.10.2016 року на суму 23 798 205, 44 грн., №2309 від 21.10.2016 року на суму 15 822,20 грн., №2310 від 21.10.2016 року на суму 19 371,14 грн., №2311 від 21.10.2016 року на суму 13 869,80 грн., №2325 від 21.10.2016 року на суму 61 838,40 грн., №234 від 21.10.2016 року на суму 71 249,20 грн., №2320 від 21.10.2016 року на суму 5 969 873,01 грн., №2321 від 21.10.2016 року на суму 129 323 489,02 грн., №2322 від 21.10.2016 року на суму 456 258 472, 21 грн., №2323 від 21.10.2016 року на суму 874 538, 16 грн., №2317 від 21.10.2016 року на суму 162 355 197,34 грн., №2318 від 21.10.2016 року на суму 106 438 388,06 грн., №2319 від 21.10.2016 року на суму 371 556 157,64 грн., №2315 від 21.10.2016 року на суму 505 111,61 грн., №2316 від 21.10.2016 року на суму 438 833,68 грн., №2367 від 21.10.2016 року на суму 137 028,50 грн., №2368 від 21.10.2016 року на суму 119 355,05 грн., №2314 від 21.10.2016 року на суму 1 879 023,12 грн., №2313 від 21.10.2016 року на суму 1 319 805,56 грн., №2312 від 21.10.2016 року на суму 1 319 805,56 грн., №2342 від 21.10.2016 року на суму 304 480 181,88 грн., №2343 від 21.10.2016 року на суму 115 565 873,25 грн., №2344 від 21.10.2016 року на суму 33 102 921,76 грн., №2341 від 21.10.2016 року на суму 4 558 412,68 грн., №2340 від 21.10.2016 року на суму 4 493 505,59 грн., №2339 від 21.10.2016 року на суму 477 174 909,43 грн., №2338 від 21.10.2016 року на суму 96814 653,35 грн., №2337 від 21.10.2016 року на суму 386 764 456,20 грн., №2336 від 21.10.2016 року на суму 40 242 922,14 грн., №2335 від 21.10.2016 року на суму 119 810 432,94 грн., №2332 від 21.10.2016 року на суму 96 339 991,51 грн., №2333 від 21.10.2016 року на суму 158 082 691,95 грн., №2334 від 21.10.2016 року на суму 389 826 115,39 грн., №2330 від 21.10.2016 року на суму 79 056,22 грн., №2331 від 21.10.2016 року на суму 103 624,50 грн. (а.с. 34-80).

Згідно з пунктом 3 договорів поруки поручитель ознайомлений із умовами кредитного договору.

Відповідно до пунктів 8 договорів поруки до поручителя, що виконав обов`язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним у цілях забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов`язання.

Пунктом 10 договорів поруки передбачено, що кредитор зобов`язаний у випадку виконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором.

Як зазначає позивач, кредитний договір був укладений ним внаслідок обману АТ КБ "Приватбанк" оскільки при укладенні спірного договору позивач мав намір отримати прибуток від укладення договорів поруки у вигляді отримання права власності на активи, що забезпечували зобов`язання попередніх боржників за кредитними договорами. Проте, після завершення процесу переоформлення боргів рішенням Національного банку України від 18.12.2016 № 498-р ПАТ КБ "Приватбанк" визнано неплатоспроможним, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2016 № 961 "Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи" ПАТ КБ "Приватбанк" перейшов у власність держави. При цьому банк не виконав зобов`язання по передачі поручителю документів, що посвідчували права заставодержателя на активи, якими забезпечені зобов`язання боржників.

З метою отримання документів, що підтверджують забезпечення зобов`язань вищевказаних боржників відповідача, позивач звертався до Господарського суду міста Києва з відповідними позовами в межах справ №910/14421/17, №910/14435/17, №910/14437/17, №910/14440/17, №910/14443/17, №910/14586/17, №910/14740/17, №910/17577/17, №910/17578/17, №910/17583/17, №910/17586/17, №910/14444/17, №910/14630/17, №910/186/18, №910/1689/18.

На думку позивача, така поведінка банку, свідчить про відсутність намірів у відповідача виконувати свої зобов`язання за кредитним договором ні в момент його укладення, ні протягом значного періоду після його укладення, тобто банк свідомо ввів в оману позивача. Тому кредитний договір №4Б16091Г від 20.10.2016 року, на думку позивача, є недійсним на підставі ст. 230 ЦК України.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Звертаючись з позовом до суду, як на підставу для визнання недійсним кредитного договору позивач вказує на те, що такий договір укладено з порушенням чинного законодавства, а саме його укладення відбулося під впливом введення в оману, що тягне за собою визнання його недійсним на підставі частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України.

Так, на думку позивача, банк, володіючи повною фінансовою інформацією про товариство позивача, усвідомлюючи високі економічні показники діяльності товариства позивача, висунув позивачу пропозицію щодо можливості його участі у процедурі "трансформації" кредитного портфеля банку. Така процедура, зі слів співробітників банку, була ініційована Національним Банком України. Так, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 05.10.2016 №323/БТ, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зобов`язано розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля.

При цьому, за твердженнями позивача, банк наголошував на тому, що кредитні зобов`язання попередніх боржників забезпеченні ліквідними активами, у тому числі корпоративними правами, товаром в обороті, цінними паперами та інше. Про ліквідність забезпечення зобов`язань боржників також свідчили дані окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіт незалежного аудитора 31.12.2015 (ТОВ АФ "Прайсвортерхаускуперс (аудит)". Пізніше, такі дані були підтверджені Окремою фінансовою звітністю та звітом незалежного аудитора 31.12.2016 (ТОВ "Ернст енд Янг аудиторські послуги"), які були розміщені на веб-сайті ПАТ КБ "Приватбанк".

Як стверджує позивач, обов`язковою умовою на якій наполягав позивач було набуття ним права власності на активи, якими забезпечувалися зобов`язання "старих" боржників перед банком.

Так, на виконання вищезазначених домовленостей згідно плану "трансформації" між позивачем та відповідачем було укладено договори поруки №4А14127И/П від 20.10.2016, №4Е14105И/П від 20.10.2016, №4Ф13555И/П від 20.10.2016, №4К13749Д/П від 20.10.2016, №4В13339И/П від 20.10.2016, №4И14070И/П від 20.10.2016, №4И14193И/П від 20.10.2016, №4И14074Д/П від 20.10.2016, №4Д14270И/П від 20.10.2016, №4Д14024И/П від 20.10.2016, №4Т13377Д/П від 20.10.2016, №4С13774Д/П від 20.10.2016, №4О13741Д/П від 20.10.2016, №4М14102И/П від 20.10.2016, №4М14186И/П від 20.10.2016.

Позивач вказує, що на виконання договорів поруки ним, як поручителем, були перераховані на користь відповідача грошові кошти в якості повернення кредитів та сплати відсотків за користування кредитами боржника на загальну суму 4 637 608 327,19 грн.

При цьому, у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем умов п. 8 та п. 10 договорів поруки, позивач вважає, що відповідач не мав на меті передати позивачу документи, що підтверджували наявність забезпечення зобов`язань боржників у вигляді цінних для позивача активів, а лише використовував інформацію про такі активи для спонукання позивача укласти кредитний договір та договори поруки з метою реалізації плану "трансформації" (на виконання вимог Національного Банку України), чим ввів позивача в оману, щодо істотних умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу №5 від 13.10.2016 року загальних зборів учасників ТОВ "БОРАНД ТРЕЙД", а саме по першому питанню порядку денного було вирішено: звернутись до відповідача з пропозицією надати позивачу кредит та укласти відповідний договір на суму 4 800 000 000, 00 грн. (а.с. 107).

З даного рішення вбачається, що дані кошти були потрібні позивачу для поточної діяльності товариства.

При цьому, жодних посилань/згадувань/рішень в частині необхідності укладення кредитного договору/договорів поруки з метою отримання прибутку у вигляді продажу/отримання у власність позивачем майна, переданого у якості забезпечення за "старими" кредитами, у зазначеному протоколі не міститься, так само, як і не міститься будь-яких згадок і даних взагалі щодо такого майна (його оцінки, наявності і т. ін.) та взагалі щодо так званої трансформації кредитного портфелю банку.

Положеннями кредитного договору №4Б16091Г від 20.10.2016 передбачено, що кредитні кошти надаються позивачу саме для фінансування його поточної діяльності. Жодних доказів укладення даного договору з метою залучення коштів для погашення заборгованості інших юридичних осіб, що є боржниками відповідача та на виконання плану реструктуризації (трансформації) кредитного портфелю відповідача матеріали справи не містять.

Відповідно до техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів та заявки на отримання кредиту від 20.10.2016 року, що були надані позивачем на адресу Банку, метою кредитування самим позивачем зазначено - фінансування поточної діяльності. (а.с. 108-109).

Тобто, як обґрунтовано зазначає суд першої інстанції, кредитний договір укладено виключно для фінансування поточної діяльності товариства позивача.

Одночасно позивачем не доведено укладення для вищевказаних цілей договорів поруки, які також не містить відомостей щодо його укладення позивачем у взаємозв`язку та на виконання кредитного договору №4Б16091Г від 20.10.2016.

Крім того, позивач обґрунтовує укладення ним оспорюваного договору із відповідачем задля отримання позивачем прибутку, що є статутною діяльністю позивача, від реалізації або набуття права власності на активи, "старими" боржниками у забезпечення виконання ним зобов`язань перед відповідачем. Невиконання відповідачем зобов`язання з передачі позивачу підтверджуючих документів щодо активів боржників, на думку позивача, і є доказом введення позивача в оману при укладенні кредитного договору та позбавляє позивача звернути стягнення на відповідні активи "старих" боржників.

Водночас, частина 2 статті 556 ЦК України та пункт 8 договору поруки передбачає, що до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання в частині виконаного зобов`язання.

У той же час, відсутність наміру виконувати умови договору однією стороною не свідчить про введення нею в оману іншу сторону договору при його укладенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 29.04.2020 р. у справі № 909/685/18 вказано, що при вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статті 230 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Отже, в силу ч. 1 ст. 230 ЦК України мотиви укладення кредитного договору поруки №4Б16091Г від 20.10.2016 року не мають істотного значення.

Верховний Суд у постанові від 25.07.2019 р. у справі № 910/9879/18 дійшов висновків, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України може бути визнаний судом недійсним. Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст.626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, позивач помилково стверджує про мету укладення ним кредитного договору №4Б16091Г від 20.10.2016, вважаючи на меті отримання прибутку, в той час як всі докази, наявні в матеріалах справи, підтверджують зворотне - отримання кредиту позивачем відбулося для фінансування його поточної діяльності, а укладення договору поруки позивачем відбулося не внаслідок отримання ним кредиту, а внаслідок його вільного волевиявлення.

При цьому колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять усі необхідні докази для вирішення даної справи по суті і відсутність (наявність) у справі оригіналів кредитних договорів, а також доказів щодо їх виконання та забезпечення з боку первісного боржника жодним чином не вплинули б на результат вирішення спору про визнання недійсним договору поруки, укладеного в забезпечення таких договорів.

Стосовно твердження апелянта про безпідставне відхилення клопотань про витребування у відповідача документів, колегія суддів зазначає, що позивачем не було обґрунтовано, яким чином вказані докази можуть підтвердити твердження позивача щодо ведення останнього в оману відповідно до ст. 230 ЦК України.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про ведення позивача відповідачем в оману, не доведено факту обману, наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, у зв`язку з чим судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів наголошує, що принцип змагальності сторін, закріплений у частині 3 статті 13 та частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БорандТрейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року у справі №910/18853/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року у справі №910/18853/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року у справі № 910/18853/19.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18853/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.10.2020 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз