ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" жовтня 2020 р. м. Київ

Справа № 911/1853/20

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Київська обласна енергопостачальна компанія до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біо-Оріяна» про стягнення 25 262,01грн, без виклику представників сторін

встановив:

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.09.2020 відмовлено повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Київська обласна енергопостачальна компанія (далі ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біо-Оріяна» (далі ТОВ «Біо-оріяна») про стягнення 20907,24грн основного боргу, 3082,84грн пені, 524,94грн 3% річних, 746,99грн втрат від інфляції.

28.09.2020 від відповідача ТОВ «Біо-Оріяна» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано:

- договір про надання правової допомоги від 30.07.2020, укладений між Адвокатським об`єднанням «Олсен Партнерс» та ТОВ «Біо-Оріяна», за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання здійснити представництво інтересів клієнта у справі за позовом ТОВ Київська обласна енергопостачальна компанія до ТОВ «Біо-Оріяна» про стягнення заборгованості;

- договір між Адвокатським об`єднанням «Олсен Партнерс» та адвокатом Янко М.І., за умовами якого адвокатське об`єднання доручає (дає завдання), а адвокат бере на себе зобов`язання здійснити представництво (представляти) клієнта у справі за позовом ТОВ Київська обласна енергопостачальна компанія до ТОВ «Біо-Оріяна» про стягнення заборгованості;

- акт приймання-передачі наданих послуг від 21.09.2020 на суму 8 000грн;

- платіжне дорученням №1021 від 21.09.2020.

Доказів направлення такої заяви з додатками позивачу у даній справі не надано.

Дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як визначено ч.1 ст.252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

В силу ч.1 ст.244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

- стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

- суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

- судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідна заява подається до закінчення строку на виконання рішення, що передбачено ч.2 такої норми.

В силу ч.3 ст.244 ГПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Справа розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників, тому і відповідна заява відповідача розглядається у тому ж порядку.

Відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази, як встановлено відповідною нормою, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву; у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як визначено ч. 8 ст.252 ГПК України, судові дебати не проводяться.

Отже, відповідні докази мали бути подані до прийняття рішення у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови подання відповідної заяви.

Так, ч.1 ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У першій заяві по суті відзиві на позов відповідач вказував, що очікує понести витрати у зв`язку із розглядом справи у розмірі 5000грн (а.с.97). При цьому, попереднього (орієнтованого) розрахунку таких витрат відповідач у відзиві не навів. Зокрема, не зазначив які саме судові витрати включені до відповідної загальної суми відповідач, не вказано вид таких витрат (витрати з на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій тощо).

Між тим, як визначено ч.1,2 ст.124 ГПК України: разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Із змісту другої заяви по суті вбачається, що відповідач планує понести такий вид судових витрат як витрати на професійну правничу допомогу. Поряд з цим, розрахунку таких витрат також не надано як і доказів їх понесення або доказів планування їх понесення.

Також, у відповідній заяві по суті відповідач вказав, що детальний розрахунок (з доказами наданих послуг) буде надано після розгляду справи судом, не вказуючи які існують поважні причини неможливості подати відповідні докази разом із заявами по суті.

До ухвалення рішення у даній справі відповідачем відповіді докази суду не подані; протягом 5 днів з дня ухвалення судового рішення у справі теж.

Як визначено ч.5 ст.240 ГПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення у даній справі ухвалено 18.09.2020, отже, скористатись правом подати докази відповідач мав можливість до 23.09.2020. При цьому, відповідне рішення, як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, направлено до реєстру судом у той же день 18.09.2020 та опубліковано у реєстрі 21.09.2020. Отже, з 21.09.2020 відповідач міг ознайомитись з таким рішенням та подати докази до закінчення встановленого строку.

Разом з тим, відповідна заява з доказами направлена до суду лише 24.09.2020 (здана для відправлення відділенню зв`язку), тобто з пропущенням встановленого строку.

Окрім того, відповідач також не зазначив, що йому перешкоджало подати частину відповідних доказів до прийняття рішення у справі - договорів №27/30-07-20 від 30.07.2020, №3/14-08-2020 від 14.08.2020, які, виходячи із дати їх складання, існували на момент складання заяв по суті. Отже, відсутні поважні причини не подання їх раніше, поряд з цим, відповідні докази подаються до ухвалення рішення суду, а у разу наявності поважних причин неможливості подання у такий строк протягом 5 днів. Також, відповідачем не надано додатків до договору №27/30-07-20 від 30.07.2020, п.3 якого передбачає сплату гонорару та фактичних витрат у розмірі та на умовах, визначених у додатку до такого договору.

Як визначено ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач, як визначено ч.3 ст.80 ГПК України, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву.

В силу ч.4 ст.80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч.5 такої норми, у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Суд не встановлював відповідачу строк для подання відповідних доказів, як визначено п.5 ч.6 ст.238 ГПК України, оскільки відповідач у заявах не вказував про наявність поважних причин не подання таких доказів до ухвалення рішення у справі.

Як визначено ч.ч.8,9 ст.80 ГПК України; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Отже, подані докази, зважаючи на не направлення їх копії іншому учаснику справи взагалі не можуть бути взяті судом до уваги.

Відповідно до ст. 113 ГПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно ст. 115 ГПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

У відповідності до ст. 118 ГПК України: право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку; заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що рішення суду у даній справі ухвалено 18.09.2020, а відповідачем докази на підтвердження понесення ним витрат подані 24.09.2020 з пропущенням строку, встановленого ч.8 ст.129 ГПК України, частина з яких за відсутності поважних причин не подання їх до прийняття рішення, що суперечить ч.1 ст.221 ГПК України, без доказів направлення позивачу, в порушення вимог ч.8 ст.80 ГПК України, що позбавляє суд можливості взяти їх до уваги взагалі, заява відповідача про подання доказів понесення судових витрат після розгляду справи судом підлягає залишенню без розгляду відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України (подані з пропущенням 5 днів з дня ухвалення рішення), а у задоволенні заяви про прийняття додаткового рішення суд відмовляє.

Розглядаючи відповідну заяву, суд також прийняв до уваги те, що не направлення відповідних доказів позивачу, а так само не подання частини з них у встановлений строк без наявності на те поважних причин, по позбавляє фактично позивача можливості надати обґрунтоване клопотання про зменшення розміру таких витрат, заперечувати проти прийняття відповідних доказів,

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 234-235, 244 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Біо-Оріяна» про подання доказів понесення судових витрат після розгляду справи залишити без розгляду.

2. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Біо-Оріяна» про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл витрат на правову допомогу відмовити.

3. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова