ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2020 р. Справа №921/762/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий - суддя Желік М.Б.

судді Скрипчук О.С.

Мирутенко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Спільного Українсько-Іспанського підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Санза Топ» б/н від 28.02.2020 (вх.№ЗАГС 01-05/859/20 від 02.03.2020),

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 06 лютого 2020 року (повний текст рішення складено 11.02.2020, суддя Бурда Н.М.)

у справі № 921/762/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-рух», смт. Брюховичі Львівської області

до відповідача: Спільного Українсько-Іспанського підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Санза Топ», м. Бережани Тернопільської області

про стягнення 236098,96 грн. заборгованості,

за участю представників: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 06 лютого 2020 року у справі №921/762/19 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-рух» до Спільного Українсько-Іспанського підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Санза Топ», стягнуто з відповідача на користь позивача 236 098,96 грн. боргу, 1770,73 грн. судового збору та вартість витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 06 лютого 2020 року у справі №921/762/19 та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2020 справу було передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Данко Л.С. - головуючий суддя, члени колегії - Мирутенко О.Л., Скрипчук О.С.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 (після усунення скаржником недоліків апеляційної скарги) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Спільного Українсько-Іспанського підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Санза Топ» на рішення Господарського суду Тернопільської області від 06 лютого 2020 року у справі №921/762/19. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.06.2020.

29.04.2020 на адресу суду від ТзОВ «Бізнес-рух» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить оскаржене рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 розгляд справи відкладено на 28.07.2020.

16.07.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі представника.

28.07.2020 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді (члена колегії) Скрипчук О.С. у відпустці.

У зв`язку із звільненням у відставку судді (головуючої судді) Данко Л.С. розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 31.08.2020, справу передано на повторний автоматизований розподіл між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 31.08.2020 справу №921/762/19 передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії - Мирутенко О.Л., Скрипчук О.С.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 справу призначено до розгляду на 07.10.2020.

В судове засідання 07.10.2020 сторони явку повноважених представників не забезпечили, хоча були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Враховуючи відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, а також те, що явка сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, сторони належним чином були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, позивач подав відзив на апеляційну скаргу та клопотання про розгляд справи без участі представника, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

03.12.2019 ТзОВ «Бізнес-рух» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до СУІП ТзОВ «Санза ТОП» про стягнення 236 098,96 грн заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань з оплати вартості поставленої продукції (лісоматеріали) за договором купівлі-продажу №1/1 від 02.01.2019 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за придбаний товар в загальній сумі 236 098,96 грн.

Відповідач позовні вимоги визнав, клопотав про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, на підставі ч.1 ст.130 ГПК України.

Ухвалюючи оскаржене рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТзОВ «Бізнес - рух» про стягнення з Спільного українсько - іспанського підприємства - ТзОВ «Санза ТОП» 236098 грн 96 коп боргу, є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, визнаними відповідачем, а відтак підлягають до задоволення.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення прийнято за неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без дослідження усіх обставин справи.

Так, скаржник вважає, що місцевий господарський суд безпідставно взяв до уваги заяву б/н від 17.12.2019 колишнього директора СП ТзОВ «Санза ТОП» Наконечного О.В. про визнання заявлених позивачем вимог, а також не допустив до участі в судовому засідання, яке відбулося 06.02.2020 представника відповідача за довіреністю Кузів Г.П. та не взяв до уваги підготовлений ним відзив на позов. На відміну від зазначеного у рішенні суду відповідач не визнає позовних вимог, вважає їх безпідставними.

У п.4.3. договору купівлі-продажу « 1/1 від 02.01.2019 передбачено, що продавець (ТзОВ «Бізнес-Рух») забезпечує перевізника товару (лісоматеріалів) такими документами: оригінал товаро-транспортної накладної, оригінал товарно-транспортної накладної лісогосподарського підприємства про відпуск лісосировини продавцю. Проте, в порушення умов договору та незважаючи на неодноразові звернення покупця, продавець не передав відповідачу оригіналу товарно-транспортної накладної лісогосподарського підприємства, що призвело до неможливості виконання умов зовнішньоекономічного договору та заборону вивозу лісоматеріалів за межі митної території України, що в свою чергу, завдало збитків СП ТзОВ «Санза Топ», яке є експортним підприємством, та призвело до неможливості експорту продукції у зв`язку з її невідповідністю нормам чинного законодавства України. Відтак, скаржник вважає, що оскільки умови договору було порушено продавцем, відсутній предмет спору та відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

До апеляційної скарги також додано рішення одноосібного учасника Спільного українсько-іспанського підприємства - товариства з обмеженою відповідальністю «Санза-Топ» від 25.02.2020 про звільнення з 25.02.2020 ОСОБА_1 з посади директора та виключення його з товариства, призначення директором ОСОБА_2 та затвердження нової редакції статуту підприємства.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.02.2020 керівником Спільного українсько-іспанського підприємства - товариства з обмеженою відповідальністю «Санза-Топ» є ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що доводи апелянта про неналежне виконання позивачем умов договору не відповідають дійсності, оскільки на підставі укладеного сторонами договору продавець передав, а покупець прийняв товар (дуб пиловник 1с, 2с, 3с) загальним об`ємом 21,48 м3 на загальну суму 276 098,96 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною №6 від 21.01.2019 та видатковою накладною №6 від 21.01.2019, які підписані та скріплені печатками сторін без жодних зауважень, в тому числі покупцеві було передано товаро-транспортну накладну лісогосподарського підприємства про відпуск лісосировини. Також не відповідають дійсності твердження апелянта щодо неодноразового звернення до позивача про надання оригіналу товаро-транспортної накладної лісогосподарського підприємства, апелянт не надає жодних доказів скерування таких звернень. На переконання позивача наявні в матеріалах справи копія товаро-транспортної накладної №6 від 21.01.2019, копія видаткової накладної №6 від 21.01.2019, копія акту звірки взаєморозрахунку, заява про визнання позовних вимог, в своїй сукупності доводять наявність боргу за поставлений товар на суму 236 098,96 грн. (із врахуванням часткової оплати), а факт підписання відповідачем акту звірки взаєморозрахунку свідчить про визнання ним боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до місцевого господарського суду із заявою про визнання позовних вимог б/н від 17.12.2019 (вх№23500 від 24.12.2019). Вказану заяву підписано директором СП ТзОВ «Санза ТОП» ОСОБА_1 та скріплено печаткою підприємства.

Встановивши, що заява про визнання заявлених позивачем вимог засвідчена відтиском печатки Товариства та підписана особисто директором СП ТзОВ «Санза ТОП» ОСОБА_1, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, сформованому на запит суду 04.12.2019, зазначений як керівник Товариства згідно Статуту, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до п.13 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться такі відомості про юридичну особу: відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.10 вказаного закону якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Із документів, доданих до апеляційної скарги - копії рішення одноосібного учасника Спільного українсько-іспанського підприємства - товариства з обмеженою відповідальністю «Санза-Топ» від 25.02.2020 та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.02.2020, вбачається, що ОСОБА_1 був звільнений з посади директора та виключений зі складу товариства 25.02.2020, тобто, після 06.02.2020 - дати ухвалення оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.3 ст.56 ГПК України (в редакції чинній до 29.12.2019) юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ч.3 ст.56 ГПК України (в редакції Закону № 390-IX від 18.12.2019, чинній з 29.12.2019) юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відтак, станом на дату подання до суду першої інстанції заяви про визнання позовних вимог та станом на дату ухвалення оскарженого рішення ОСОБА_1 як керівник відповідача був наділений повноваженнями на представництво СП ТзОВ «Санза-ТОП» у справі №921/762/19, і в тому числі, на підписання заяв чи клопотань, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, від імені відповідача.

Пунктом 1 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У апеляційній скарзі відповідач вказує, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги заяву про визнання позовних вимог, хоча такі відповідачем не визнаються, однак, слід зазначити, що вказану заяву підписано керівником СП ТзОВ «Санза-Топ» ОСОБА_1 17.12.2019, оскаржене рішення ухвалене 06.02.2020, після чого, у відповідності до рішення одноосібного учасника Спільного українсько-іспанського підприємства - товариства з обмеженою відповідальністю «Санза-Топ» від 25.02.2020 було звільнено ОСОБА_1 з посади керівника та призначено керівником ОСОБА_2 , водночас, апеляційну скаргу від 28.02.2020 від імені відповідача підписав ОСОБА_2

Окрім того, у заяві про визнання позовних вимог позивач просив здійснювати розгляд справи без участі представника СП ТзОВ «Санза-Топ».

Водночас, в оскарженому рішенні зазначено, що в судове засідання, яке відбулося 06.02.2020, прибув представник відповідача Кузів Г.П., однак, всупереч вимогам суду щодо належності доказів на підтвердження його права представляти інтереси довірителя - СП ТОВ «Санза-ТОП», у даному судовому процесі в розумінні приписів ч. 3 ст. 56 ГПК України, таких доказів не надав, а відтак не був допущений судом до участі у судовому засіданні.

В матеріалах справи наявна незасвідчена копія довіреності від 22.09.2017, видана Спільним українсько-іспанським підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю «Санза-Топ» Кузіву Павлу Григоровичу на представництво інтересів товариства в судах.

Колегія суддів зазначає, що за змістом ч.3 ст.56 ГПК України представляти інтереси юридичної особи в господарському процесі може керівник юридичної особи, член виконавчого органу, інша особа, уповноважена діяти від імені цієї юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору або ж представник. У частині 1 статті 58 цього Кодексу унормовано, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до підпункту 11 пункту 161 Розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Отже, представництво інтересів відповідача у цій справі може здійснювати адвокат як представник або керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) в порядку самопредставництва.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з урахуванням положень статті 56 ГПК України для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів того, що Кузів П.Г. є адвокатом, чи належних доказів можливості представляти інтереси відповідача в порядку самопредставництва, колегія суддів, погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для участі Кузіва П.Г. у справі як представника СП ТзОВ «Санза-Топ» та вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставності недопущення представника до участі в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вірно встановив наступні фактичні обставини.

02 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес - рух» (надалі Продавець) та Спільним українсько - іспанським підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю «Санза ТОП» (надалі Покупець) укладено Договір купівлі - продажу №1/1 (надалі Договір), пунктом 1.1. якого передбачено, що Продавець зобов`язується в порядку та на умовах визначених Договором передати у власність Покупця лісоматеріали (Товар), а Покупець - прийняти та оплатити його.

Згідно з п. 4.3 Договору Подавець забезпечує перевізника товару наступними документами: оригінал товарно - транспортної накладної, оригінал товарно - транспортної накладної лісогосподарського підприємства про відпуск лісосировини Продавцю.

Відповідно до п. 5.1 Договору, право власності на товар переходить до Покупця в момент прийому товару та підписання документів, вказаних у п 4.3 Договору.

У п. 7.1 Договору сторони правочину дійшли згоди про те, що оплата товарів Покупцем здійснюється шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок Продавця не пізніше 14 - календарних днів з моменту отримання товару Покупцем і переходу до нього права власності на товар.

Відповідно до п. 11.1. Договору він набирає чинності в день підписання його обома сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов`язань.

21 січня 2019 року на виконання умов Договору Продавцем передано, а Покупцем прийнято товар (дуб пиловник 1с, 2с, 3с) загальним об`ємом 21,48 м3 на загальну суму 276 098, 96 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною №6 від 21 січня 2019 року та видатковою накладною №6 від 21 січня 2019 року на вказану суму, підписаними представниками сторін та засвідченими відтисками печаток юридичних осіб без зауважень.

Згідно акту звірки розрахунків проведеної станом на 24 травня 2019 року, також підписаного представниками сторін та засвідченого відтисками печаток юридичних осіб без зауважень, фактична заборгованість СП ТзОВ «Санза ТОП» за отриманий 21 січня 2019 року становить 236 098, 96 грн (з урахуванням часткової оплати одержаного товару, здійсненої Покупцем 14.02.2019).

Позивач стверджує, що вказана заборгованість станом на момент звернення до суду відповідачем не сплачена.

З огляду на викладене, ТОВ «Бізнес - рух» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом про примусове стягнення з СП ТОВ «Санза ТОП» 236 098, 96 грн боргу за отриманий на підставі Договору №1/1 від 02.01.2019 товар.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами та одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст. 525, 629 ЦК України).

Частиною другою статті 193 ГК України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

У відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а згідно ч. 2 цієї статті передбачено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Оскільки у відповідності до 7.1 Договору сторони правочину дійшли згоди про те, що оплата товарів Покупцем здійснюється шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок Продавця не пізніше 14 - календарних днів з моменту отримання товару Покупцем і переходу до нього права власності на товар (право власності на товар переходить до Покупця в момент прийому товару та підписання документів згідно з п. 5.11 Договору), а тому, враховуючи дату одержання Покупцем товару - 21.01.2019, обов`язок оплатити товар виник у відповідача з 05 лютого 2019 року.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що продавець не виконав умов договору та не передав йому як покупцю оригіналу товаро-транспортної накладної лісогосподарського підприємства про відпуск лісосировини.

Натомість позивач у відзиві стверджує, що виконав вказану умову.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять копії чи оригіналу товаро-транспортної накладної лісогосподарського підприємства про відпуск лісосировини.

У п.4.3. договору купівлі-продажу №1/1 від 02.01.2019 сторони обумовили, що продавець забезпечує перевізника товару наступними документами: оригінал товарно-транспортної накладної, оригінал товаро-транспортної накладної лісогосподарського підприємства про відпуск лісосировини продавцю (з терміном давності не більше 1 року). У п.5.1. договору зазначено, що право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент прийому товару та підпису документів, вказаних в п.4.3. даного договору.

У відповідності до ст.666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів відмови відповідача від прийняття товару або звернення з вимогою про надання документів та відмови відповідача від договору матеріали справи не містять, до апеляційної скарги таких доказів з обґрунтуванням неможливості подати їх до суду першої інстанції, не додано.

Водночас, матеріали справи, а саме копія товаро-транспортної накладної №6 від 21.01.2019, копія видаткової накладної №6 від 21.01.2019, копія акту звірки взаєморозрахунку, підписані без зауважень та скріплені печатками обох сторін, підтверджують те, що відповідач прийняв товар без будь-яких зауважень і здійснив його часткову оплату.

Відтак, безпідставним є твердження апелянта про відсутність предмета спору у зв`язку з неналежним виконанням продавцем умов договору.

Аналогічну правову позицію щодо відсутності підстав вважати товар непоставленим у зв`язку з ненаданням продавцем обумовлених договором документів у разі прийняття його відповідачем без зауважень викладено у постанові Верховного суду від 11.12.2019 у справі №914/201/19.

Також в оскарженому рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., поклавши їх на відповідача, однак, апеляційна скарга не містить доводів в частині розподілу судових витрат.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, у відповідності до положень ч.5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення постанови у цій справі є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог Спільного Українсько-Іспанського підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Санза Топ» б/н від 28.02.2020 (вх.№ ЗАГС 01-05/859/20 від 02.03.2020) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 06 лютого 2020 року справі № 921/762/19 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги - покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 15.10.2020.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Скрипчук О.С.

суддя Мирутенко О.Л.