СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2020 р. Справа № 905/531/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В.І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом не з`явився

відповідача за первісним позовом не з`явився

третьої особи не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод, м. Дружківка, (вх.№1901Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 08.07.2020 у справі № 905/531/20 (повний текст якого складено та підписано 08.07.2020 суддею Лейба М.О. у приміщенні господарського суду Донецької області)

за позовною заявою ТОВ Торговая группа Милих, м. Дніпро

до ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод, м. Дружківка, Донецька область

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача у справі: ТОВ "КОРУМ ГРУП", м. Київ

про стягнення 237434,88грн.

та за зустрічною позовною заявою ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод, м. Дружківка, Донецька область

до ТОВ Торговая группа Милих, м. Дніпро

про стягнення штрафу в сумі 10559,25грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговая группа Милих, м. Дніпро звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю Корум Дружківський машинобудівний завод, м. Дружківка, Донецька область про стягнення 237434,88грн., з яких: 211184,96грн. основний борг; 22659,78грн. пеня, 2534,22грн. 3% річних, 1055,92грн. інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки №КДрМЗ/409-19 від 06.08.19 в частині оплати товару.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 06.04.20 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/531/20 за правилами спрощеного позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача у справі - товариство з обмеженою відповідальністю "КОРУМ ГРУП".

24.04.20 до господарського суду Донецької області надійшла зустрічна позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю Корум Дружківський машинобудівний завод до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговая группа "Милих" про стягнення штрафу в сумі 10559,25 грн. за неналежне виконання останнім договору поставки №КДрМЗ/409-19 від 06.08.19.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.04.20 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов товариства з обмеженою відповідальністю Корум Дружківський машинобудівний завод до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговая група "Милих" про стягнення штрафу в сумі 10559,25 грн.; об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом та перейдено до розгляду справи №905/531/20 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 28.04.19.

Рішенням господарського суду Донецької області від 08.07.2020 у справі № 905/531/20 первісні позовні вимоги ТОВ Торговая группа Милих, м. Дніпро до відповідача ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод, м. Дружківка, Донецька область про стягнення 237434,88грн., з яких основний борг 211184,96грн., пеня 22659,78грн., 3% річних 2534,22грн., інфляційні втрати 1055,92грн., задоволено частково. Стягнуто з ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод (84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, буд. 7, ) на користь ТОВ Торговая группа Милих (49044, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 37, ) суму основного боргу у розмірі 211184,96грн., пеню у розмірі 16790,65грн., 3% річних у розмірі 2513,26грн., та судовий збір в розмірі 3457,32грн., витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 9707,46грн.

В задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод, м. Дружківка, Донецька область до ТОВ Торговая группа Милих, м. Дніпро про стягнення штрафу у розмірі 10559,25грн. відмовлено.

ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод, м. Дружківка, із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 08.07.2020 у справі № 905/531/20 та прийняти нове рішення, яким стягнути з ТОВ Торговая группа Милих на користь ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод суму штрафу у розмірі 10559,25 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Так, апелянт зазначає, що не погоджується з тим що судом першої інстанції відхилено твердження позивача за зустрічним позовом, що саме відповідач за зустрічним позовом був зобов`язаний повідомити товариство з обмеженою відповідальністю Корум Дружківський машинобудівний завод про дату і місце передачі товару, оскільки ст. А7 умов поставки EXW Інкотермс 2010 встановлено обов`язок продавця надати покупцю в межах обумовленого строку поставки, визначеному у договорі та/або специфікації, окреме повідомлення про дату і місце, коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.08.2020, зокрема, відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою у справі № 905/531/20, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів. Розгляд справи (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 09.09.2020) призначено на 12.10.2020.

14.09.2020 від представника ТОВ Торговая группа Милих надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

В судове засідання 12.10.2020 представники сторін не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, про свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, долучені до матеріалів справи.

09.10.2020 від представника ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до завершення заборонених карантинних заходів з посиланням на те, що у зв`язку з введенням карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 представник ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод позбавлений можливості прибути до судового засідання, оскільки командуванням ООС з метою протидії поширення корона вірусної інфекції з 08:00 28.03.2020 введено обмеження щодо перетину лінії проведення операції ООС зі сторони Харківської, Запорізької та Дніпропетровської областей.

Розглянувши клопотання представника ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає таке.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для чого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Між тим, постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392, з 01.06.2020 послаблено протиепідемічні заходи та, зокрема, дозволено перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому) між регіонами; міжобласні пасажирські перевезення автомобільним транспортом між регіонами.

А тому, беручи до уваги те, що представником ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 77-79 ГПК України неможливості прибуття представника в судове засідання 02.06.2020, а також те, що на день розгляду скарги відновлено перевезення пасажирів залізничним транспортом, в тому числі, між регіонами та міжобласне пасажирське перевезення автомобільним транспортом; інших документів та пояснень, ніж ті, що містяться в матеріалах справи, представником ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод не надано, підстав для відкладення розгляду справи не має.

Отже, в задоволенні клопотання представника ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод про відкладення розгляду справи слід відмовити, оскільки інших обставин, які б вказували на існування об`єктивних перешкод для розгляду справи, представником ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод не наведено та колегією суддів не встановлено.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Розумність строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі G. B. проти Франції), тощо. Отже, поняття розумний строк є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), позиція ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод стосовно оскаржуваного рішення достатньо повно викладена в апеляційній скарзі, подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначених представників, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

06.08.19 між ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод (покупець, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом), від імені та за рахунок якого діє ТОВ Корум Груп та ТОВ Торговая Группа Милих (постачальник, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) укладено договір поставки №КДрМЗ/409-19, згідно п.1.1 якого в порядку і на умовах, передбачених цим договором, постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення металевий прокат та вироби з металу (далі продукція), в асортименті, кількості, в терміни, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в цьому договорі і специфікаціях, що є невід`ємними частинами до цього договору.

Згідно п.1.2. договору, покупець зобов`язується прийняти і оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.4.1. договору, поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в терміни, погоджені сторонам в специфікаціях до цього договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, яка супроводжується одним товаросупровідним документом.

Умови поставки продукції EXW, згідно Інкотермс -2010, з урахуванням умов і обмовок, що містяться в цьому договорі і/або відповідних специфікаціях до договору. Погоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе усі витрати та ризики, пов`язані з поставкою продукції, до моменту її передачі покупцеві. У випадках, коли сторонами в специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємовідносини сторін регулюватимуться положеннями, погодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п.4.2. договору в редакції протоколу розбіжностей від 06.08.19).

Пунктом 5.1. договору в редакції протоколу розбіжностей від 06.08.19, визначено, що загальна сума договору визначається загальною сумою усіх специфікацій, що є невід`ємною частиною цього договору. У разі відхилення кількості фактично поставленої продукції від погодженої до поставки кількості, загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції з розрахунку її ціни, вказаної у відповідних специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення по кількості) поставленої продукції складає +/- 10%, якщо інше не обумовлене сторонами у відповідних специфікаціях до договору. У кожному разі, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 20 000 000 грн. без ПДВ на дату укладання договору. Сума договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженого на те органу управління покупця.

Ціни на продукцію встановлюються у відповідних специфікаціях до договору (п.5.2. договору).

Згідно п.5.4. договору в редакції протоколу розбіжностей від 06.08.19, розрахунки за продукцію, поставлену за цим договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів від дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови належним чином оформленої податкової накладної, а також надання постачальником документів, передбачених розділом 4 цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Реєстрація податкової накладної постачальником здійснюється у відповідності до діючого податкового законодавства для реєстрації/коригування податкових накладних.

Відповідно до п.5.5. договору, взаєморозрахунки між покупцем і постачальником здійснюються на підставі даних про якість, кількість, асортимент і комплектність продукції, визначених відповідно до розділу 2 цього договору.

Якщо останній день строку для оплати, що встановлений цим договором, припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення такого строку є перший за ним робочий день (п.5.10. договору).

Згідно з п.6.2. договору, у разі не поставки, недопоставки продукції або її поставки з порушенням строків, передбачених договором або відповідною специфікацією, постачальник несе наступну відповідальність:

6.2.1. у разі прострочення поставки (не поставки, недопоставки) продукції постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 5% від вартості продукції, що постачається за відповідною специфікацією;

6.2.2. у разі прострочення поставки (не поставки, недопоставки) продукції понад 10 (десять) календарних днів, постачальник, починаючи з 11 (одинадцятого) календарного дня прострочення, додатково до штрафу передбаченого у п.п.6.2.1 сплачу покупцеві неустойку у розмірі 0,1% від вартості не поставленої (недопоставленої) продукції або продукції, поставленої з порушенням строків, за кожен день прострочення.

За умовами п.6.8. договору в редакції протоколу розбіжностей від 06.08.19, у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець, на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Постачальник має право затримати поставку продукції до оплати поставленої продукції та неустойки за прострочення платежу.

Згідно з п.6.11. договору в редакції протоколу розбіжностей від 06.08.19, строк нарахування сторонами штрафних санкцій за договором не обмежується 6 (шістьма) місяцями з моменту виконання зобов`язань за договором, у зв`язку з чим, штрафна санкція підлягає нарахуванню за увесь період порушення зобов`язання.

Цей договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.19, а в частині проведення розрахунків, - до повного виконання сторонами грошових зобов`язань (п.8.1. договору).

05.09.19 ТОВ Торговая группа Милих та ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод від імені та за рахунок якого діє ТОВ Корум Груп підписано специфікацію №1 до договору поставки №КДрМЗ/409-19 від 06.08.19, яка визначає найменування, одиницю виміру, кількість, ціну, строки та умови поставки продукції.

Згідно специфікації строк поставки товару/продукції до 16.09.19.

Відповідно до п.2 специфікації умови поставки, місце призначення поставки: EXW склад постачальника м. Дніпро.

Згідно п.5 специфікації, розрахунки на товар/продукцію, що поставляється за цією специфікацією, здійснюються в порядку та терміни, передбачені договором.

Загальна вартість товару/продукції, що поставляється за цією специфікацією складає 209956,80грн. (з ПДВ).

За твердженнями позивача за первісним позовом на виконання умов договору №КДрМЗ/409-19 від 06.08.19 на підставі видаткової накладної №1223 від 23.09.19 та товарно-транспортної накладної №1223 від 23.09.19, відповідачу за первісним позовом поставлено товар на суму 211 184,96грн. (з ПДВ), який був прийнятий представником ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод, що підтверджується підписом представника останнього на відповідній накладній без зауважень та заперечень. Факт отримання вказаного товару покупцем не оспорюються.

В підтвердження повноважень особи, яка приймала та підписувала видаткову накладну з боку покупця, позивачем за первісним позовом до матеріалів справи надано копію довіреності №3424 від 23.09.19, видану Дмитрієву Є.Ф. на отримання цінностей від ТОВ Торговая группа Милих. Довіреність містить посилання на договір поставки №КДрМЗ/409-19 від 06.08.19.

Поставлена продукція за договором поставки №КДрМЗ/409-19 від 05.08.19 покупцем не оплачена.

18.12.19 позивач за первісним позовом направив на адресу відповідача за первісним позовом претензію вих.№б/н від 06.12.19 з вимогою про сплату заборгованості за поставлений та неоплачений товар у розмірі 211 184,96грн. Факт отримання вказаної претензії відповідачем за первісним позовом не спростовується.

Однак, вимога про погашення заборгованості за договором поставки №КДрМЗ/409-19 від 06.08.19 в сумі 211 184,96грн. відповідачем за первісним позовом залишена без задоволення.

Таким чином, за твердженням позивача за первісним позовом, відповідач за первісним позовом в порушення умов договору поставки №КДрМЗ/409-19 від 06.08.19, свої зобов`язання щодо оплати вартості поставленого товару не виконав, у зв`язку з чим за відповідачем за первісним позовом обліковується заборгованість за вищевказаним договором з оплати товару отриманого згідно видаткової накладної №1223 від 23.09.19 в сумі 211 184,96грн.

Вказане стало підставою для звернення позивача за первісним позовом до суду з позовом у даній справі про стягнення з ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод заборгованості за договором поставки №КДрМЗ/409-19 від 06.08.19 в розмірі 211 184,96грн., а також пені в сумі 22 659,78грн., 3% річних в сумі 2 534,22грн. та інфляційних втрат в сумі 1 055,92грн.

В той же час ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод звернулося до господарського суду Донецької області з зустрічним позовом про стягнення з ТОВ Торговая группа Милих штрафних санкцій в сумі 10 559,25 грн., у зв`язку із порушенням строків поставки товару за договором поставки №КДрМЗ/409-19 від 06.08.19.

Заперечуючи проти зустрічних позовних вимог ТОВ Торговая группа Милих, у відзиві на зустрічний позов, посилаючись на обставини того, що згідно умов договору та специфікації до нього визначені умови поставки EXW склад постачальника та встановлений строк поставки 16.09.19, позивач за зустрічним позовом повинен був самостійно надати автотранспорт під завантаження в строк до 16.09.19, оскільки був повідомлений про готовність до поставки продукції. Неможливість позивача за зустрічним позовом самостійно вивезти продукцію фактично не призводить до порушення строків поставки відповідачем за зустрічним позовом та не може бути законною підставою для нарахування штрафних санкцій за договором поставки.

У відповіді на відзив, ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод зазначило, що доводи відповідача за зустрічним позовом є необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення майнової відповідальності.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Внаслідок укладення договору поставки №КДрМЗ/409-19 від 06.08.19 між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами у справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Відповідно до ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України).

За змістом ч.1 ст.662, ст.663 та ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено колегією суддів, згідно п.5.4. договору в редакції протоколу розбіжностей від 06.08.19, розрахунки за продукцію, поставлену за цим договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів від дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови належним чином оформленої податкової накладної, а також надання постачальником документів, передбачених розділом 4 цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Реєстрація податкової накладної постачальником здійснюється у відповідності до діючого податкового законодавства для реєстрації/коригування податкових накладних.

Якщо останній день строку для оплати, що встановлений цим договором, припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення такого строку є перший за ним робочий день (п.5.10. договору).

Матеріали справи підтверджується факт поставки позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) відповідачу за первісним позовом (позивачу за зустрічним позовом) 23.09.19 продукції на суму 211 184,96 грн. згідно видаткової накладної №1223, що останнім не спростовується.

Згідно п.4.3. договору в редакції протоколу розбіжностей від 06.08.19, постачальник зобов`язаний надати покупцеві наступні документи: - рахунок; - видаткову накладну; - товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспортну); - сертифікат якості заводу-виробника та/або паспорт. Документи (крім податкових накладних), постачальник зобов`язується надати покупцеві разом з поставленою продукцією.

Колегія суддів зазначає, що виставлення рахунків за змістом означених положень договору не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України.

Крім того, за своєю природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі №3-3902к09, від 29.09.2009 у справі №37/405, а також у постанові Верховного Суду від №910/9472 від 23.01.18, в яких суд зазначив, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати певні кошти та ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України; а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за надані послуги.

Відповідно до ст.662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено вище за умовами п.4.3. договору в редакції протоколу розбіжностей від 06.08.19, товаросупровідні документи повинні надаватись покупцю одночасно з продукцією.

Відповідно до п.2.2. договору в редакції протоколу розбіжностей від 06.08.19, приймання продукції за кількістю та за якістю здійснюється у відповідності до Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965 №П-6 зі змінами та доповненнями та Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 25.04.1966 №П-7 зі змінами та доповненнями.

Згідно з п.12 Інструкції Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості від 15.06.1965 №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється за транспортними та супровідними документами (рахунком фактурі, специфікації, опису, упакувальним ярликам та інш.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Згідно з п.14 Інструкції Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості від 25.04.1966 №П-7 приймання продукції по якості і комплектності здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність, що поставляється продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення по якості, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Тобто, відсутність передачі товаросупровідної документації має оформлюватися відповідним актом.

Проте, відповідач за первісним позовом від поставленого товару не відмовився, при отриманні товару відповідачем жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та неналежної комплектності не подавалось.

Тобто, товар був прийнятий належним чином відповідачем без застережень щодо недоліків за кількістю, якістю та відсутності необхідних товаросупровідних документів.

За висновками колегії суддів, враховуючи визначений у п.5.4. договору порядок оплати продукції (протягом 30 календарних днів від дати поставки продукції), покупець повинен був розрахуватись за поставлений товар у строк до 23.10.19 (включно).

Проте, поставлена позивачем за первісним позовом продукція відповідачем за первісним позовом не оплачена.

Таким чином, покупець свої зобов`язання за договором поставки №КДрМЗ/409-19 від 06.08.19 щодо повної та своєчасної оплати поставленої продукції у строки обумовлені сторонами договору не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотного суду не надано.

За таких обставин, враховуючи викладене, первісний позов в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 211184,96 грн. підлягає задоволенню.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем за первісним позовом виконання свого зобов`язання з оплати товару за договором поставки №КДрМЗ/409-19 від 06.08.19, то позивачем за первісним позовом правомірно здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо стягнення 3% річних колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем за первісним позовом на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення 3% річних (нарахування здійснено на суму 211 184,96 грн. за період прострочення виконання зобов`язання протягом 146 днів) в загальному розмірі 2534,22 грн. При цьому, позивачем у позовній заяві визначено, що прострочення оплати має місце починаючи з 23.10.19.

Колегією суддів перевірено розрахунок заявлених 3% річних та встановлено, що наданий розрахунок є не вірним, оскільки позивачем за первісним позовом при визначені початку періоду нарахування 3% річних не були враховані положення ст.253 ЦК України, згідно яких перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи, що поставка товару була здійснена 23.09.19, період обчислення 3% річних починається з наступного дня після дати, в яку зобов`язання з оплати мало бути виконано, а саме з 24.10.19. Відтак початкова дата періоду нарахування 3% річних (23.10.19), що визначена позивачем є невірною.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних за прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань, колегією суддів встановлено, що загальний розмір 3% річних за період з 24.10.19 по 16.03.20, складає 2 513,26грн.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 2 513,26грн.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18 у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Так, стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Згідно наданого розрахунку інфляційних втрат позивачем за первісним позовом нараховано та пред`явлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 1 055,92грн., що обчислені за жовтень 2019 року лютий 2020 року.

Колегією суддів здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, нарахованих позивачем за вказаний період, та встановлено, що під час його проведення позивачем не були враховані наведені вище вимоги.

Отже, враховуючи, що періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, колегія суддів дійшла висновку, що безпідставним є нарахування позивачем втрат від інфляції за період починаючи з жовтня 2019 року, оскільки останнім днем сплати заборгованості в сумі 211184,96грн. є 23.10.19, тому початком періоду, за який розраховується інфляція на суму боргу є листопад 2019 року.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат з урахуванням дати виникнення грошового зобов`язання та періоду прострочення оплати, колегією суддів встановлено, що розмір цих вимог за період листопад 2019 року лютий 2020 року складає - 423,85грн.

Таким чином, вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки за цей період нарахування інфляційних втрат преволюють дефляційні процеси.

Щодо стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Водночас, порушення зобов`язано є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 Господарського кодексу України).

У відповідності до норм ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

За умовами п.6.8. договору в редакції протоколу розбіжностей від 06.08.19, у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець, на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Постачальник має право затримати поставку продукції до оплати поставленої продукції та неустойки за прострочення платежу.

Згідно п.6.11. договору в редакції протоколу розбіжностей від 06.08.19, строк нарахування сторонами штрафних санкцій за договором не обмежується 6 (шістьма) місяцями з моменту виконання зобов`язань за договором, у зв`язку з чим, штрафна санкція підлягає нарахуванню за увесь період порушення зобов`язання.

Згідно наведеного у позовній заяві розрахунку, позивачем за первісним позовом нараховані та заявлені вимоги про стягнення пені в розмірі 22659,78грн. за період з 23.10.19 по 31.01.20.

Колегією суддів перевірено розрахунок пені та встановлено, що наданий розрахунок є не вірним, оскільки позивачем за первісним позовом при визначені початку періоду нарахування пені не були враховані положення ст.253 ЦК України, згідно яких перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи, що поставка товару була здійснена 23.09.19, період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в яку зобов`язання з оплати мало бути виконано, а саме з 24.10.19. Відтак початкова дата періоду нарахування пені (23.10.19), що визначена позивачем за первісним позовом є невірною.

Здійснивши перерахунок пені відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, колегією суддів встановлено, що загальний розмір пені за період з 24.10.19 по 31.01.20 складає 16790,65грн.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 16 790,65грн.

Розглянувши зустрічну позовну заяву про стягнення з відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) штрафу за прострочення постачання товару в сумі 10559,25грн., колегія суддів зазначає наступне.

Предметом зустрічних позовних вимог є матеріально-правова вимога про стягнення штрафу, застосованого покупцем внаслідок порушення постачальником строків поставки.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України передбачений обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.6, ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом та зазначено вище, поставка товару відповідачем за зустрічним позовом відбулась згідно специфікації №1 від 05.09.19р. за видатковою накладною №1223 від 23.09.19.

Умови поставки продукції EXW, згідно Інкотермс -2010, з урахуванням умов і обмовок, що містяться в цьому договорі і/або відповідних специфікаціях до договору. Погоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе усі витрати та ризики, пов`язані з поставкою продукції, до моменту її передачі покупцеві. У випадках, коли сторонами в специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємовідносини сторін регулюватимуться положеннями, погодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п.4.2. договору в редакції протоколу розбіжностей від 06.08.19р.).

За умовами п.2 специфікації №1 від 05.09.19 до договору сторонами було узгоджено строк поставки товару 16.09.19 та умови поставки, місце призначення поставки: EXW склад постачальника м. Дніпро.

Згідно Міжнародних правил Інкотермс-2010 EXW (EX Works (... named place) Франко завод (... назва місця). Термін "Франко завод" означає, що продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.

Отже, з наведеного вбачається, що сторонами в договорі поставки та специфікації до нього був передбачений обов`язок постачальника відвантажити товар зі складу у м. Дніпро, а не поставити його своїм транспортом на адресу покупця.

Крім того, у вказаній специфікації сторонами чітко визначена дата поставки та місце поставки.

В матеріалах справи міститься товарно-транспортна накладна №1223 від 23.09.19, за якою здійснювалось автоперевезення товару, відвантаженого ТОВ Торговая группа Милих відповідно до умов договору поставки №КДрМЗ/409-19 від 06.08.19. Замовником (платником) автоперевезення у товарно-транспортній накладній визначений покупець ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод.

Доказів на підтвердження відмови постачальника відвантажити товар у строки, визначені специфікацією до договору, позивачем за зустрічним позовом матеріали справи не містять.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до п.4.10. договору в редакції протоколу розбіжностей від 06.08.19 саме покупець зобов`язаний письмово за 3 (три) календарних дні до фактичної поставки, сповістити постачальника про дату і час подання автотранспорту продавця для навантаження продукції в погоджене місце призначення поставки, а також надати інші відомості, потрібних постачальнику для здійснення необхідних заходів з відвантаження продукції.

Докази виконання п.4.10. договору в редакції протоколу розбіжностей від 06.08.19 покупцем в матеріалах справи відсутні.

Отже, твердження позивача за зустрічним позовом, викладені як у позові так і у апеляційній скарзі, що саме відповідач за зустрічним позовом був зобов`язаний повідомити ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод про дату і місце передачі товару є юридично не спроможними та відхиляються колегією суддів.

Таким чином, враховуючи передбачені сторонами умови поставки - EXW (склад постачальника м. Дніпро), ненадання позивачем за зустрічним позовом доказів ухилення відповідача від виконання зобов`язання відвантажити товар у встановлені у специфікації №1 від 05.09.19 до договору поставки №КДрМЗ/409-19 від 06.08.19 терміни, підстави для застосування відповідальності за прострочення поставки продукції, передбаченої у п.6.2 договору відсутні, що зумовлює відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Крім того, позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00грн.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно положень ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.19 у справі №922/445/19 та від 22.11.19 у справі №910/906/18.

У розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.19 у справі №922/445/19.

В підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем за первісним позовом надано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги (адвокатських послуг) від 09.03.20, ордер серії ДП №1531/009 від 09.03.20, копію платіжного доручення №122 від 17.03.20, акт від 07.05.20 виконаних робіт до договору про надання правової (правничої) допомоги (адвокатських послуг) від 09.03.20.

Згідно п.3.1 договору про надання правової (правничої) допомоги (адвокатських послуг) від 09.03.20, за правничу (адвокатську) допомогу, замовник сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 10000,00грн. (десять тисяч) шляхом здійснення безготівкового платежу на розрахункових рахунок адвоката. Вартість послуг є незмінною та включає повний юридичний супровід ведення справи по стягненню заборгованості з ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод, , включаючи складання та подання позовної заяви, супровідних документів та участь у судових засіданнях.

Від ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно розміру заявлених ТОВ Торговая группа Милих витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи, не надходило.

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку, що позивачем за первісним позовом правомірно заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу адвоката.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Стосовно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вказані доводи були проаналізовані як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції та їм надана відповідна правова оцінки, а мотиви їх відхилення зазначені вище.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення має бути залишено без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ Корум Дружківський машинобудівний завод на рішення господарського суду Донецької області від 08.07.2020 у справі № 905/531/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 08.07.2020 у справі № 905/531/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 16.10.2020.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко