ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2020 Справа № 917/1296/20

Суддя Господарського суду Полтавської області Сірош Д. М. за участю секретаря судового засідання Бойченко Л. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ"

про стягнення пені та 3% річних

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" про стягнення 30208,32 грн пені та 2517,35 грн - 3% річних за неналежне виконання зобов`язань на підставі договору № 1006/1819-ЕЕ постачання природного газу від 02.10.2018.

В позові зазначає, що підставою для звернення до суду стало несвоєчасне здійснення розрахунків за поставлений природний газ.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.02.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві на позов (вх. № 9796 від 10.09.2020) проти позову заперечує, зазначає, що для стягнення штрафних санкцій застосовується позовна давність в один рік, просить суд застосувати позовну давність.

01.10.2020 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 10924), в яких відповідач заперечує проти доводів позивача та зазначає, що з договору № 18/1006/18 від 21.12.2018 вбачається, що сторонами погоджено суму боргу на 21.12.2018 і обов`язок нового боржника сплачувати штрафні санкції за порушення оплати саме цієї суми починаючи з дати укладення договору, тобто з 21.12.2018. Також, зазначає, що позивачем не наданий обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

01.10.2020 від відповідача надійшло клопотання (вх. № 10929) про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерного товариства «Полтаваобленерго».

В обґрунтування поданого клопотання відповідача зазначає, що сплату коштів на підставі договору № 1006/1819-ЕЕ постачання природного газу від 02.10.2018 здійснював первісний боржник.

Суд відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання, оскільки до нового боржника перейшли обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань на підставі договору постачання природнього газу від 02.10.2018 № 1006/1819-ЕЕ, тому рішення з даного спору не вплине на права та обов`язки первісного боржника - Акціонерного товариства «Полтаваобленерго».

Позивач у відповіді на відзив (вх. № 10209 від 17.09.2020) не погоджується з позицією відповідача щодо пропуску строку позовної давності, оскільки відповідно до пункту 10.3 договору № 1006/1819-ЕЕ постачання природного газу від 02.10.2018 строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав на підставі договору (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років. Тобто, позовна давність збільшена за домовленістю сторін.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з статтею 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 змінено тип публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Згідно з статтею 5 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

02.10.2018 Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) та Публічне акціонерне товариство «Полтаваобленерго» (відповідач) уклали договір № 1006/1819-ЕЕ постачання природного газу.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 239687367,14 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а. с. 43 - 44).

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

21.12.2018 Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ПАТ «Полтаваобленерго» (надалі - первісний боржника) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ» (надалі - новий боржник або боржник) уклали договір № 18/1006/18 «Про переведення боргу» (надалі - договір переведення боргу).

Відповідно до пункту 1.1 договору за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника свій борг, який виник у первісного Боржника перед кредитором за договором постачання природного газу від 02.10.2018 № 1006/1819-ЕЕ за період з 01 жовтня 2018 року по 30 листопада 2018 року (включно), укладеним між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні.

У пункті 2.1 договору сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладання даного договору дорівнює 25917363,96 гривень (двадцять п`ять мільйонів дев`ятсот сімнадцять тисяч триста шістдесят три гривні 96 копійки).

Пунктом 2.2 договору сторони погодили, що вказана в пункті 2.1 договору сума боргу складається із вартості фактично переданого відповідно до оформлених актів приймання -передачі за період з 01 жовтня 2018 року по 30 листопада 2018 року (включно) та несплаченого на дату укладання цього договору первісним боржником природного газу за договором постачання природного газу від 02.10.2018 № 1006/1819-ЕЕ.

Сторони дійшли згоди, що після підписання кредитором та первісним боржником акту приймання - передачі природного газу, використаного первісним боржником у грудні 2018 року відповідно до договору від 02.10.2018 № 1006/1819-ЕЕ, сума договору вказана у пункті 2.1 буде збільшена на розмір вартості переданого первісному боржнику відповідно до акту та не сплаченого ним природного газу, про що сторони зобов`язані укласти відповідну додаткову угоду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дати підписання первісним боржником та кредитором вищезазначеного акту.

Згідно з пунктом 3.1 договору переведення боргу до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 цього договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 02.10.2018 № 1006/1819-ЕЕ.

Відповідно до пункту 4.1 новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у розмірах, передбачених договором постачання природного газу від 02.10.2018 № 1006/1819-ЕЕ.

Як убачається з матеріалів спри оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору постачання природного газу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з вимогами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з пунктами 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.2 договору № 1006/1819-ЕЕ постачання природного газу від 02.10.2018 визначено, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Зазначений пункт договору узгоджується з положеннями статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відповідно до яких платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розмір нарахованої позивачем пені за неналежне виконання відповідачем умов договору за зобов`язаннями жовтня 2018 року за період 27.11.2018 - 29.11.2018 та листопада 2018 року за 27.12.2018 складає 30208,32 грн.

Здійснивши перевірку, наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення пені суд дійшов висновку, що заявлена вимога є правомірною, обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Також, позивач нарахував відповідачеві 2517,35 грн 3% річних за зобов`язаннями жовтня 2018 року за період 27.11.2018 - 29.11.2018 та листопада 2018 року за 27.12.2018.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування (утримання) ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши, наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив його правильність, у зв`язку з чим дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 2517,35 грн 3% річних.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 10.3 договору № 1006/1819-ЕЕ постачання природного газу від 02.10.2018 строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина 2 статті 6 ЦК України).

За змістом частини з зазначеної статті сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм суд дійшов висновку проте, що сторони у договорі досягли згоди щодо збільшення позовної давності за всіма вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини 1 статті 259 Цивільного кодексу.

Крім того, відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Вказана правова позиція була підтверджена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.02.2019 у справі № 904/3280/18

Отже, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Суд також відхиляє доводи відповідача стосовно того, що сторонами погоджено суму боргу на 21.12.2018 і обов`язок нового боржника сплачувати штрафні санкції за порушення оплати саме цієї суми починаючи з дати укладення договору, тобто з 21.12.2018, оскільки згідно з пунктом 3.1 договору переведення боргу до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 цього договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 02.10.2018 № 1006/1819-ЕЕ. Крім того, відповідно до пункту 4.1 новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у розмірах, передбачених договором постачання природного газу від 02.10.2018 № 1006/1819-ЕЕ.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 130, 232, 233, 237, 238 та 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" (39600, м. Кременчук, вул. Свіштовська, 2, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б, Хмельницького, 6, ) 30208,32 грн пені, 2517,35 грн 3% річних та 2102,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.10.2020.

Суддя Д. М. Сірош