ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2020 р. Справа № 922/3961/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Політучій В.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури № 5, м. Харків
до 1) Харківської міської ради, м. Харків; , 2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради , 3) Фізичної особи-підприємця Сенітовича Костянтина Дмитровича, м. Харків
про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення та зобов`язання повернення майна
за участю представників сторін:

позивача - Ногіна О.М. (службове посвідчення № 054876 від 15.01.2020);

1-го відповідача - Романенко Т.М. (довіреність № 13451 від 24.12.2019);

2-го відповідача - Романенко Т.М. (довіреність № 08-21/4268/2-19 від 19.12.2019);

3-го відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 (прокурор; позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до 1) Харківської міської ради (1-й відповідач), 2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (2-й відповідач) та 3) Фізичної особи-підприємця Сенітовича Костянтина Дмитровича, м. Харків (3-й відповідач) в якій просить суд:

1) визнати незаконним та скасувати п. 11 додатку 1 до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова" № 1008/18 від 21.02.2018;

2) визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5651-В-С від 26.11.2018, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Сенітовичем Костянтином Дмитровичем (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А. і зареєстрований в реєстрі за № 829 та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності № 30005506 від 21.01.2019;

3) зобов`язати фізичну особу-підприємця Сенітовича Костянтина Дмитровича (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) повернути на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 3-1-:-3-8, загальною площею 71,4 кв. м., розташовані в будинку літ. "А-1" за адресою: м. Харків, вул. Основ`янська, 36, а Харківську міську раду Харківської області - прийняти вказані приміщення.

Заявлений позов обґрунтовано прокурором з посиланням на те, що під час прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, та в подальшому в процесі здійснення процедури відчуження об`єктів нерухомості та укладання спірного договору купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.12.2019 відкрито провадження у справі № 922/3961/19; зазначену справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.12.2019.

Протокольними ухвалами від 26.12.2019 та від 14.01.2020 підготовче судове засідання відкладалось.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.02.2020 провадження у справі № 922/3961/19 зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.

Шляхом моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено факт винесення постанови Великої палати Верховного суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/19.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.08.2020 провадження у справі № 922/3961/19 поновлено та призначено підготовче засідання на 07.09.2020.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження 1-й відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 30955 від 19.12.2019), в якому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свої вимоги 1-й відповідач обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржуваного рішення ним дотримано визначений законом спосіб прийняття оскаржуваного рішення, оскільки рішення прийнято на черговій сесії ради, яка є правомочною, вказане питання включене в порядок денний сесії, проводилась доповідь і обговорення проекту рішення, голосування, за результатами якого більшістю голосів присутніх депутатів прийнято рішення.

1-й відповідач зазначає, що ним, як уповноваженим органом також дотримано спосіб та порядок приватизації нежитлового приміщення, а саму приватизацію проведено в порядку, визначеному ст. 345 ЦК України, ч. 4 ст. 3, ч. 4 ст. 15 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст. ст. 4-5, 7, 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", ст. 289 ГК України, Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, тощо.

Також, на думку 1-го відповідача, прокурором при зверненні до суду з позовом по даній справі не доведено наявності підстав для представництва інтересів держави.

2-й відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 31113 від 20.12.2019), в якому підтримує позицію 1-го відповідача, та також просить суд відмовити прокурору у задоволенні позову в повному обсязі.

Прокурор надав суду відповідь на відзив 1-го відповідача (вх. № 31772 від 28.12.2019), та відповідь на відзив 2-го відповідача (вх. № 220 від 08.01.2020) в яких спростовує доводи останніх, викладені у відзивах, наполягає на наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, а також на наявності у нього підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах. Окремо прокурор звертає увагу суду на те, що 3-й відповідач жодного поліпшення орендованого майна за період перебування об`єкту нерухомого майна у нього в оренді не здійснив; станом на момент передачі об`єктів нерухомого майна в оренду їх ринкова вартість без ПДВ складала 195250 грн, а станом на момент приватизації - 159200 грн без ПДВ, тобто вартість зменшилась на 36050 грн. Прокурор наполягає на тому, що під час прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, та в подальшому в процесі здійснення процедури відчуження об`єктів нерухомості та укладання спірного договору купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки.

3-й відповідач надав суду відзив (вх. № 2435 від 30.01.2020), в якому вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На думку 3-го відповідача, оскаржуване прокурором п. 11 додатку 1 до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 1008/18 від 21.02.2018 відповідає вимогам чинного законодавства, є вірним по суті, не порушує прав територіальної громади м. Харкова та не суперечить її інтересам. Також 3-й відповідач вказує на відсутність в матеріалах справи відомостей щодо протиправної поведінки у ході приватизації зі свого боку.

Прокурор надав суду відповідь на відзив 3-го відповідача (вх. № 4154 від 17.02.2020) в якому спростовує доводи останнього, та наполягає на обґрунтованості заявленого позову з підстав та мотивів, викладених ним у попередніх заявах по суті спору.

1-й, 2-й та 3-й відповідачі своїм процесуальним правом на подання заперечень не скористалися.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.09.2020.

На судове засідання 28.09.2020 прибули прокурор, представник 1-го та 2-го відповідачів.

Прокурор просить суд заявлений позов задовольнити в повному обсязі.

Представник 1-го та 2-го відповідачів просить суд у задоволенні поданого прокурором позову відмовити.

3-й відповідач у судове засідання 28.09.2020 не прибув, свого уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про розгляд даної справи господарським судом.

Оскільки неявка у судове засідання представника 3-го відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Щодо повноважень прокурора на звернення до суду з позовом по даній справі.

Частиною 2 статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням положень статей 4, 42, 44, 46 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, є процесуальним правом.

Відповідно до частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

Згідно частини 3 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Згідно із ст. 327 ЦК України та ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл,селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відчуження об`єктів нерухомості з комунальної власності з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави, яка згідно із ст. 7 Конституції України, гарантує місцеве самоврядування.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким чином, Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування.

Повноваження прокуратури, у тому числі щодо представництва інтересів держави в суді, встановлені Основним Законом України, не можуть бути передані законом будь-яким іншим державним органам.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про прокуратуру" функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами; делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Аналогічна позиція висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 05.06.2019 у справі № 3-234/2018.

Як зазначає в позовній заяві прокурор, подання ним самостійного позову в межах даної справи зумовлено тим, що Харківська міська рада представляє інтереси громади міста Харкова, однак у даному випадку вона є відповідачем у справі і саме вона вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади, так само як і Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради. Прокурор вказує, що звернення прокурора до суду в межах даної справи спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу комунального майна у власність.

Таким чином, як свідчить зміст позовної заяви, прокурор виконав вимоги ст. 53 ГПК України та належним чином обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом в межах даної справи.

Зазначене спростовує доводи 1-го та 2-го відповідачів, викладених у відзивах на позов, стосовно недотримання прокурором при зверненні до суду вимог ст. 53 ГПК України, відсутності у останнього повноважень на звернення до суду з позовом у даній справі, та зумовлену в зв`язку з цим необхідність залишення позову по даній справі без розгляду.

Розглянувши спір по суті суд встановив.

Як зазначає прокурор, Харківською місцевою прокуратурою № 2 здійснюється процесуальне керівництво по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 04.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. Відомості в ЄРДР внесені за фактами службового підроблення під час оцінки та продажу комунального майна Харківською міською радою.

В ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.02.2019 (справа № 639/687/19) в Управлінні комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради було проведено вилучення ряду приватизаційних справ, в тому числі щодо приватизації нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Основ`янська, 36.

Як свідчать матеріали справи, між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем Сенітовичем Костянтином Дмитровичем, як орендарем, укладено договір оренди № 1907 від 17.09.2013 (далі за текстом - договір; т. с. 1, а. с. 50-56), відповідно до умов якого орендодавець передав орендареві в оренду нежитлові приміщення 1-го поверху № 3-1-:-3-8, загальною площею 71,4 кв. м. в житловому будинку (технічний паспорт КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» інвентарний № 35181 від 26.06.2006), які належать до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Основ`янська, 36, літ. «А-1» та відображається на балансі КП "Жилкомсервіс" (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.2. договору, майно передається в оренду з метою використання: для розміщення суб`єкта господарювання, що надає побутові послуги населенню.

Відповідно до п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 16.09.2016 (т. с. 1, а. с. 57), вартість об`єкту оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і складає 195250 (сто дев`яносто п`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень) без врахування ПДВ станом на 16.09.2016.

Відповідно до п. 5.2 договору, орендар зобов`язаний здійснювати капітальний ремонт, реконструкцію, улаштування окремих входів у встановленому порядку, при наявності письмової згоди орендодавця, за окремими проектами, які розроблені спеціалізованими проектними організаціями і узгоджені з. управлінням містобудування і архітектури Харківської міської ради до початку проведення робіт, при наявності дозволу, отриманого відповідно з діючим законодавством.

За змістом п. 5.3 договору, орендар має право за письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, провадити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості. Якщо невід`ємні поліпшення майна зроблені за згодою орендодавця, орендар має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості тільки у разі придбання об`єкта у власність.

Згідно з пунктом 5.6. договору оренди, орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп.

Згідно п. 10.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 16.09.2016 останній діє з 17.08.2016 до 17.07.2019.

Як свідчать матеріали справи, Фізична особа - підприємець Сенітович Костянтин Дмитрович звернувся до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради з листом вх. № 13763 від 12.08.2016, в якому просив дозволити приватизацію нежитлових приміщень 1-го поверху № 3-1-:-3-8, загальною площею 71,4 кв. м. в житловому будинку, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, та розташовані за адресою: м. Харків, вул. Основ`янська, 36, літ. «А-1» та які є предметом оренди за вказаним договором.

Відповідно до п. 11 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 21.02.2018 № 1008/18, Харківська міська рада дозволила приватизувати вказаний об`єкт нерухомого майна шляхом викупу ФОП Сенітович К. Д.

Фізична особа - підприємець Сенітович К. Д. звернувся до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради з заявою № 3400 від 23.02.2018 в якій, з метою приватизації вказаного майна просив провести його оцінку, а проведення оцінки доручити суб`єкту оціночної діяльності фізичній особі-підприємцю Копейко В.Л.

Управління комунального майна звернулося до суб`єкта оціночної діяльності ФОП Копейко В.Л. з листом від 28.02.2018 № 2602 (т. с. 1, а. с. 60) в якому просило провести оцінку вказаних нежитлових приміщень з метою визначення вартості

На підставі вказаного листа ФОП Копейко В.Л. склав звіт про незалежну оцінку нерухомого майна від 28.02.2018, відповідно до якого вартість вказаного майна станом на 28.02.2018 без ПДВ складає 159 200 грн.

В подальшому, 26.11.2018 між ФОП Сенітович К.Д., як покупцем, та Управлінням комунального майна, як продавцем, укладено договір купівлі - продажу № 5651-В-С (т. с. 1, а. с. 84-88), відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність, а покупець зобов`язується прийняти нежитлові приміщення 1-го поверху № 3-1-:-3-8 в житловому будинку літ. "А-1" загальною площею 71,4 кв. м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Основ`янська, 36.

Згідно з п. 2 договору, оціночна вартість нежитлових приміщень, що відчужуються, визначена у відповідності до Методики оцінки майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 1891 від 10 12.2003 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 № 1033), зафіксована в висновках оцінювача про вартість об`єкта оцінки станом на 28.02.2018, затверджених Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економки та комунального майна Харківської міської ради 05.03.2018, і складає 159200 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч двісті гривень).

Згідно з Податковим кодексом України сума податку на додану вартість становить 20 відсотків від вартості нежитлових приміщень та складає 31840 грн (тридцять одна тисяча вісімсот сорок гривень).

Разом ціна продажу нежитлових приміщень, вказаних в розділі 1 становить 191040 грн (сто дев`яносто одна тисяча сорок гривень).

27.12.2018 між сторонами договору складено акт прийому - передачі № 5651-В-С, який засвідчує факт передачі на виконання умов договору нежитлових приміщень 1-го поверху № 3-1-:-3-8 в житловому будинку літ. "А-1" загальною площею 71,4 кв. м., розташовані за адресою: м. Харків, вул.Основ`янська, 36, фізичній особі - підприємцю Сенітовичу Костянтину Дмитровичу та факт сплати останнім коштів у повному обсязі за цим договором.

На підставі викладеного, рішенням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевої О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45215057 від 25.01.2019 (номер запису про право власності 30005506 від 21.01.2019) зареєстровано право власності за Сенітович К.Д. на нежитлові приміщення 1-го поверху № 3-1-:-3-8, загальною площею 71, 4 кв.м., розташовані в будинку літ. «А-1» за адресою: м. Харків, вул. Основ`янська, 36, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 186188100 від 25.10.2019.

Звертаючись до суду з позовом в межах даної справи прокурор зазначає, що Харківська міська рада, всупереч вимогам Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем. Прокурор наполягає на тому, що Харківська міська рада на підставі вказаних вище законодавчих актів має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації - Управління комунального майна, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу. При цьому такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єкту, який вже перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

У даному випадку, на думку прокурора, ФОП Сенітович К.Д. не здійснив жодних поліпшень орендованого майна за період перебування об`єкту нерухомого майна у нього в оренді - з 17.09.2013 по 21.02.2018, тобто на день прийняття Харківською міською радою спірного рішення про приватизацію. У звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заявці з проханням надати дозвіл на приватизацію, а також в усій приватизаційній справі будь-які відомості про такі поліпшення відсутні. Прокурор вказує, що ФОП Сенітович К.Д. до органу приватизації документи, передбачені п. 2.2. Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення здійснені за час його оренди під час приватизації не подавав.

Крім того, прокурор зазначає, що жодного поліпшення орендованого майна за період перебування об`єкту нерухомого майна у ФОП Сенітович К.Д. в оренді не здійснено; станом на момент передачі об`єктів нерухомого майна в оренду їх ринкова вартість без ПДВ складала 195250 грн, а станом на момент приватизації - 159200 грн без ПДВ, тобто вартість зменшилась на 36050 грн.

Вважаючи, що під час прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, в процесі здійснення процедури відчуження об`єктів нерухомості та укладання спірного договору купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова, прокурор звернувся до суду із позовною заявою в межах даної справи, в якій просить суд визнати незаконним та скасувати п. 11 додатку 1 до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова" № 1008/18 від 21.02.2018, визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5651-В-С від 26.11.2018, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Сенітовичем Костянтином Дмитровичем, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А. і зареєстрований в реєстрі за № 829, скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності № 30005506 від 21.01.2019 та зобов`язати повернути фізичну особу-підприємця Сенітовича Костянтина Дмитровича на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 3-1-:-3-8, загальною площею 71,4 кв. м., розташовані в будинку літ. "А-1" за адресою: м. Харків, вул.Основ`янська, 36, а Харківську міську раду Харківської області - прийняти вказані приміщення.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Вказані органи діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно з ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування України" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

У відповідності до ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об`єктів, які можуть надаватися у концесію; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

Згідно з ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим законом.

Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено: територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Стаття 140 Конституції України встановлює межі дії органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення у межах Конституції і законів України.

Конституцією України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ч. 1 ст. 144). На основі цього положення Конституції України в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (ч. 1 ст. 59).

Тобто, вирішення питання щодо приватизації об`єктів комунального майна здійснюється органами місцевого самоврядування на пленарних засіданнях.

Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Частиною 2 ст. 16-2 Закону України «Про приватизацію державного майна» ( в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» .

Відповідно до ч. 2 ст. 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» об`єкти приватизації, що належать до груп А, Д і Ж є об`єктами малої приватизації.

Згідно з частиною 1 ст. 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» з метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації класифікуються за такими групами: група А - окреме індивідуально визначене майно, у т.ч. разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано. Окремо індивідуально визначеним майном вважається рухоме та нерухоме майно

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (станом на час виникнення спірних правовідносин), викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України.

Положеннями ст. 10 цього Закону встановлено, що відповідний орган приватизації публікує в інформаційному бюлетені та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації, перелік об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, який містить назву об`єкта приватизації та його місцезнаходження.

Зазначений перелік публікується не пізніше як за 15 днів з дня прийняття рішення про затвердження переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 18-2 Закону, приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду визначеної суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Суд констатує, що спірні нежитлові приміщення, які Харківська міська рада рішенням від 21.02.2018 № 1008/18 вирішила відчужити шляхом викупу Фізичної особі - підприємцю Сенітовичу Костянтину Дмитровичу, про що зазначено у п. 11 додатку № 1 до цього рішення, є окремим індивідуально визначеним майном, тобто відноситься до групи «А» об`єктів приватизації, та перебуває у комунальній власності міста Харкова.

В оспорюваному рішенні Харківської міської ради від 21.02.2018 № 1008/18 зазначено, що його прийнято на підставі Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради від 21.06.2017 № 691/17 (далі - програма приватизації).

Згідно з ст. 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (далі - у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення) приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу, продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону.

З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єктів, які перебувають у комунальній власності, органами приватизації здійснюється підготовка до їх приватизації відповідно до ст. 8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (далі - у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення), що полягає, зокрема, у встановлені ціни продажу об`єкта, що підлягає приватизації, зокрема, шляхом викупу з урахуванням результатів оцінки об`єкта, публікації інформації про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, а також вчинені інших дій, необхідних для підготовки об`єктів малої приватизації до продажу.

В ч. 1, 3 ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" вказано, що викуп застосовується до об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України.

Відповідно до ст. 289 ГК України, орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди.

Пункт 5.6 укладеного між ФОП Сенітовичем К.Д. та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради договору оренди № 1907 передбачено, що орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп.

Разом з тим, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Порядок викупу встановлений Фондом державного майна України. На час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02.04.2012 № 439 (далі - Порядок № 439).

Згідно з п. 8.1 Порядку № 439 викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до пункту 3.3 розділу III та пункту 7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до п. 8.2 Порядку № 439 ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, установлюється на підставі результатів його оцінки.

Оцінка майна, яке підлягає приватизації, провадиться відповідно до Методики оцінки майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891 (далі - Методика № 1891).

Згідно з абз. 6 п. 73 Методики № 1891 (у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення) порядок оцінки орендованого нерухомого майна (майна, що надавалося у концесію), що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди (концесії), під час приватизації, встановлюється Фондом державного майна. Порядком також визначається процедура ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря (концесіонера).

Наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 № 377 затверджено Порядок оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації (далі - Порядок № 377).

Пункт 2.2 Порядку № 377 визначає перелік підтверджувальних документів про здійснення орендарем поліпшень, що подаються ним до органу приватизації.

З наведеного слідує, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу. При цьому такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або за конкурсом. У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

З огляду на наведене помилковими є доводи відповідачів про те, що Рада як орган місцевого самоврядування мала право самостійно обирати спосіб приватизації спірних нежитлових приміщень без урахування наведених законодавчих обмежень.

Матеріали справи не містять, та відповідачами не надано будь-яких доказів стосовно того, що Фізична особа-підприємець Сенітович Костянтин Дмитрович, отримавши в оренду нежитлові приміщення за договором оренди № 1907 від 17.09.2013 до моменту винесення Харківською міською радою спірного рішення від 21.02.2018 № 1008/18 за рахунок власних коштів здійснив поліпшення орендованого майна в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, і таке поліпшення неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди. Більше того, згідно з умовами вказаного договору оренди вартість орендованого майна складала 195250,00 грн без врахування ПДВ, тоді як станом на момент приватизації згідно з висновком про вартість майна його вартість становила 159200 грн. без ПДВ, тобто вартість майна зменшилась на 36050,00 грн. Вказане свідчить про те, що жодних поліпшень орендованого майна, а тим більше на 25 відсотків, орендарем не проводилось, а вартість майна навпаки зменшилась.

Зазначені обставини та вимоги чинного законодавства України безпідставно не були враховані при прийнятті Харківською міською радою спірного рішення від 21.02.2018 № 1008/18 в частині п. 11 додатку до нього.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про задоволення поданого прокурором позову в частині визнання незаконним та скасування п. 11 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова" № 1008/18 від 21.02.2018.

При цьому, необґрунтованим є посилання відповідачів на підтвердження свого висновку про право Ради самостійно обирати будь-який спосіб приватизації на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 № 14-рп/2000 у справі № 1-16/2000 за конституційним зверненням товариства покупців членів трудового колективу перукарні № 163 "Черемшина" щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (справа про визначення способу малої приватизації), оскільки Конституційний Суд України в цьому рішенні роз`яснив, що право органів, які здійснюють функції розпорядження державною власністю, самостійно визначати спосіб приватизації обмежується випадками, передбаченими законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.06.2020 по справі № 922/2593/19. Дана постанова прийнята у справі, яка склалась в аналогічних правовідносинах та з аналогічним предметом спору, а тому враховується судом при розгляді даної справи.

Зазначене в свою чергу також спростовує доводи відповідачів стосовно дотримання Харківською міською радою при прийнятті спірного рішення визначеного законом способу та порядку приватизації, а саме: шляхом викупу майна орендарем на підставі ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", ст. 289 ГК України та п. 5.6 договору оренди № 1907.

Щодо позову в частині визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення недійсним, та зобов`язання повернути нежитлові приміщення які є предметом зазначеного договору, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ст. 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимоги однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що продовжує змінює або припиняє цивільна права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Визнання правочину недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна. Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законом, державній реєстрації. Договір включає: назву підприємства, його адресу; відомості про продавця та покупця; ціну продажу об`єкта на аукціоні, за конкурсом або розмір викупу; взаємні зобов`язання продавця і покупця; номери їх розрахункових рахунків; назви і адреси банківських установ; умови внесення платежів. До договору включаються зобов`язання сторін, які були визначені умовами аукціону, конкурсу чи викупу, відповідальність та правові наслідки їх невиконання. Договір купівлі-продажу є підставою для внесення коштів у банківську установу на обумовлений договором рахунок як оплату за придбаний об`єкт приватизації.

В спірному договорі купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5651-В-С від 26.11.2018, який укладений між Фізичною особою - підприємцем Сенітовичем К.Д. та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, зазначено, що його укладено, зокрема, на підставі рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17 "Про програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 рр." та рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018 № 1008/18 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова", наказу Управління "Про оформлення договору купівлі-продажу" № 544 від 26.11.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «А» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Оскільки п. 11 рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018 № 1008/18 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова" підлягає визнанню незаконним та скасуванню згідно з даним судовим рішенням, вказане свідчить про наявність порушень вимог чинного законодавства України при укладанні вказаного вище договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5651-В-С від 26.11.2018, як про це зазначає прокурор в позовній заяві, наявність правових підстав для скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності № 30005506 від 21.01.2019 та повернення нерухомого майна власнику в порядку ст. 216 ЦК України.

Поведінку ФОП Сенітовича К.Д. щодо набуття права власності не можна в даному випадку вважати добросовісною з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано ФОП Сенітовичем К.Д., що жодних поліпшень орендованого майна ним на момент вирішення питання щодо викупу спірних нежитлових приміщень не здійснено; до органу приватизації, а саме до Управлення комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна ХМР не подано документів щодо здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна, передбачених п. 2.2 Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації № 377, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004; на момент передачі об`єкта нерухомого майна його вартість зменшилась з 195250 грн до 159200 грн.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що орендарем не дотримано умов та порядку приватизації, передбаченого законодавством.

ФОП Сенітович К.Д. зобов`язаний був дотримуватись умов та порядку приватизації, встановлених діючим на той час законодавством, але цього не зробив, а тому позовна заява прокурора в цій частині також підлягає задоволенню.

При прийнятті даного рішення суд також зазначає, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими зазначене майно було набуте у власність.

Критерій законності означає втручання держави у право власності особи, яке повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад, чи сфер людської діяльності.

Верховним Судом у постанові від 20.02.2020 у справі № 297/616/17 наголошено, що вищезазначені висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого Протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

З урахуванням вимог ст. 129 ГПК України, з кожного відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 2235,87 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п. 11 додатку 1 до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова" № 1008/18 від 21.02.2018.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5651-В-С від 26.11.2018, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (адреса: 61003, м. Харків, м-н. Конституції, 16, ) та Фізичною особою-підприємцем Сенітовичем Костянтином Дмитровичем (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А. і зареєстрований в реєстрі за № 829 та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності № 30005506 від 21.01.2019.

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Сенітовича Костянтина Дмитровича (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) повернути на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ) нежитлові приміщення 1-го поверху № 3-1-:-3-8, загальною площею 71,4 кв. м., розташовані в будинку літ. "А-1" за адресою: м. Харків, вул. Основ`янська, 36, а Харківську міську раду Харківської області - прийняти вказані приміщення.

Стягнути з Харківської міської ради (61003 м. Харків, майдан Конституції, 7, ) на користь Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України, код 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету 2800) 2235,87 грн. судового збору.

Стягнути з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (адреса: 61003, м. Харків, м-н. Конституції, 16, ) на користь Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету 2800) 2235,87 грн. судового збору.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сенітовича Костянтина Дмитровича (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету 2800) 2235,87 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "01" жовтня 2020 р.

Суддя О.І. Байбак