УХВАЛА

01 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 904/5347/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О. О. Мамалуй - головуючий, О. М. Баранець, В. І. Студенець,

за участю секретаря судового засідання - В. В. Шпорт,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.07.2020р.

у складі колегії суддів: І. Л. Кузнецова- головуючий, І. М. Кощеєв, О. В. Чус

та на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020р.

суддя: Н. Б. Кеся

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"

про стягнення 2 671 223, 79 грн.

за участю представників:

від позивача: Р.М. Мицько,

від відповідача: Л.М. Павліченко,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовом до АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" про стягнення 2 671 223,79 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором №13-118-ВТВ за період з 13.02.2018 р. по 31.12.2018 р.

В обґрунтування позову позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу №13-118-ВТВ від 04.01.2013р.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020р. у справі № 904/5347/19 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 2 671 223,79 грн. 3% річних. Клопотання АТ "НАК "Нафтогаз України" про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та про поновлення строків на звернення до суду із заявою про визнання недійсним правочину, клопотання АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" про закриття провадження у справі залишені без розгляду.

Задовольняючи позов місцевий господарський суд виходив з доведеності факту несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №13-118-ВТВ.

З огляду на закінчення строків для збирання доказів у справі, суд залишив заяву відповідача про закриття провадження у справі без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.07.2020р. у справі № 904/5347/19 рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Апеляційний господарський суд погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором № 13-118-ВТВ від 04.01.2013р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого природного газу і ненадання відповідачем належних та допустимих доказів, які б спростовували таке порушення, вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 2 671 223,79 грн. є обґрунтованими.

При цьому апеляційний суд не погодися з висновками місцевого господарського суду щодо залишення заяви АТ "Дніпрогаз" про закриття провадження у справі без розгляду з підстав закінчення строку для збирання доказів. Суд апеляційної інстанції вказав, що Господарський процесуальний кодекс України не обмежує право сторони на звернення з таким клопотанням після закінчення підготовчого засідання.

Розглянувши заяву АТ "Дніпрогаз" апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, та зазначив, що направлення відповідачем заяви про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог не припиняє обов`язку по сплаті трьох процентів річних в сумі 2 671 223,79 грн., оскільки між сторонами існує неузгодженість стосовно зустрічного зобов`язання, відтак відсутня безспірність заявлених однорідних вимог.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що вказані порушення господарським судом норм процесуального права не вплинули на правильність висновків по суті вирішення спору.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати, провадження у справі №904/5347/19 закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник визначає п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема ст. ст. 204, 601, 602 ЦК України, ст. 203 ГК України та порушення норм процесуального права, зокрема ст. 13, 15, 86, п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Скаржник зазначає, що судами в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26.11.2019р. у справі №920/240/18, від 16.05.2018р. у справі №910/17770/17, від 02.04.2019р. у справі №918/539/18, від 25.04.2019р. у справі №918/541/18.

До Верховного Суду надійшли додаткові пояснення скаржника, які фактично є доповненням до касаційної скарги. Відповідач у цих поясненнях наполягає на тому, що суди попередніх інстанцій прийняли рішення про права, інтереси та обов`язки ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», яке не було залучено до участі у справі, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 310 ГПК України є підставою для обов`язкового скасування судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 298 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

Оскільки наведені доповнення були подані після закінчення строку на касаційне оскарження, Верховний Суд, з урахуванням вимог ст. ст. 118, 288, 298 ГПК України, залишає додаткові пояснення відповідача без розгляду.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України» просить відмовити в її задоволенні, оскільки доводи скаржника про порушення та неправильне застосування судами норм права не знайшли свого підтвердження. Позивач вважає, що наведені відповідачем у скарзі постанови Верховного Суду не містять правових висновків про зарахування спірних вимог, а обставини справ є відмінними.

5. Щодо клопотання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати

АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" подало до Верховного Суду клопотання про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Верховного Суду, в якому просить відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в ухвалі Верховного Суду від 24.09.2020р. у справі №904/4724/19.

Клопотання мотивоване тим, що Верховним Судом у справі №904/4724/19 проігноровано той факт, що заперечень стороною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог недостатньо для створення наслідків у вигляді недійсності правочину. Без встановлення судом факту недійсності правочину, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог продовжує діяти та створювати наслідки правового характеру для учасників правовідносин.

Згідно з ч. 2 ст. 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

За змістом наведеної норми права вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд об`єднаної палати Суд, керуючись внутрішнім переконанням, у кожному конкретному випадку, з урахуванням змісту спірних правовідносин та їх предмету правового регулювання оцінює наявність підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Беручи до уваги мотиви, з яких Суд закриває касаційне провадження за даною касаційною скаргою, та враховуючи, що Суд не вбачає передбачених процесуальним законом підстав для передачі цієї справи на розгляд Об`єднаної палати, зазначене клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

6. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

04 січня 2013 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Дніпрогаз" укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-118-ВТВ в редакції додаткової угоди № 10 від 22.12.2014р.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019р. у справі № 904/1224/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 14.05.2019р., позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з ПАТ "Дніпрогаз" заборгованості по оплаті вартості отриманого природного газу в сумі 100 931 333, 53 грн., пені в сумі 3 437 195,64 грн та трьох процентів річних в сумі 340 124, 85 грн. задоволені в повному обсязі.

За змістом постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019р. у справі №904/1224/18, присуджена до стягнення з відповідача сума основного боргу в розмірі 100 931 333,53 грн складається із заборгованості за природний газ, поставлений протягом червня, липня, серпня, вересня, листопада та грудня 2015 року.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних за порушення відповідачем грошових зобов`язань з оплати суми боргу у вказаній вище сумі.

В процесі розгляду справи господарським судом АТ "Дніпрогаз" подало до суду заяву про закриття провадження у справі, оскільки 15.01.2020р. останній звернувся до позивача із заявою № 491007.2-Сл-202-0120, у якій повідомив про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Заява обґрунтована тим, що відповідно до договору відступлення права вимоги №56А491-146-20 від 14.01.2020р., укладеного між АТ "Дніпрогаз" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", відповідач набув право вимоги до АТ "НАК "Нафтогаз України" в сумі 17 009 665,89 грн.

Таким чином, відповідач має перед позивачем непогашене грошове зобов`язання в сумі 2 671 223,79 грн., стягнення якої є предметом розгляду у справі № 904/5347/19, а позивач перед відповідачем має заборгованість в сумі 17 009 665, 89 грн., яка виникла внаслідок невиконання вимоги ТОВ "Дніпропетровськгаз збут".

Враховуючи викладене, відповідач заявляє про припинення грошового зобов`язання в сумі 2 671 223, 79 грн .

7. Мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті ухвали

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник визначає п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постановах Верховного Суду від 26.11.2019р. у справі №920/240/18, від 16.05.2018р. у справі №910/17770/17, від 02.04.2019р. у справі №918/539/18, від 25.04.2019р. у справі №918/541/18, що призвело до неправильного застосування судами норм матеріального права, зокрема ст. ст. 204, 601, 602 ЦК України, ст. 203 ГК України та порушення норм процесуального права, зокрема ст. 13, 15, 86, п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Скаржник не погоджується з висновками судів щодо відсутності підстав вважати припиненим грошове зобов`язання на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог та вважає помилковим посилання судів на необхідність існування прозорості та безспірності вимог, які зараховуються.

Дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 904/5347/19 з огляду на таке.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень цієї норми касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020р. у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16, пункт 40 постанови від 25.04.2018 №910/24257/16).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г).

Як вбачається із встановлених судами обставин, спір у даній справі виник з огляду на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу №13-118-ВТВ від 04.01.2013р. Відповідач звернувся до позивача із заявою № 491007.2-Сл-202-0120, у якій повідомив про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі договору відступлення права вимоги №56А491-146-20 від 14.01.2020р., укладеного між відповідачем та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут".

З постанови апеляційного господарського суду вбачається, що відповідачем заявлялось клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/9617/20, в якій розглядаються позовні вимоги про зобов`язання АТ «НАК «Нафтогаз України» виконувати вимоги постанови Кабінету Міністрів України №143, зобов`язання оформити первинні документи за договорами та стягнення сум переплати, право вимоги частини з яких отримав відповідач та за рахунок яких в подальшому проводив зарахування вимог.

Тобто заборгованість, яку ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" відступило відповідачу у даній справі та яку відповідач зараховує як зустрічні однорідні вимоги, є предметом спору у справі №910/9617/20.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в даному випадку позивач не визнає зобов`язань, які за твердженням відповідача виникли у нього на підставі договору відступлення права вимоги, укладеного з ТОВ "Дніпропетровськгаз збут".

Отже у даній справі судом апеляційної інстанції встановлено неузгодженість стосовно зустрічного зобов`язання та відсутність безспірності заявлених однорідних вимог, тому не взято до уваги заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Натомість у постанові Верховного Суду від 26.11.2019р. у справі №920/240/18, на яку посилається скаржник, суд також дійшов висновку, що між сторонами може мати місце зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності в зобов`язаннях сторін прозорості та безспірності. З вказаної постанови вбачається, що судами встановлено безспірність грошових сум, зокрема сума зустрічного зобов`язання підтверджена рішенням господарського суду Сумської області від 25.10.2005 у справі №5/229-04. Тому суди дійшли висновку про наявність правових підстав для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог.

З постанови Верховного Суду від 02.04.2019р. у справі №918/539/18, на яку посилається скаржник, вбачається, що суди також визначають важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - безспірність вимог, які зараховуються, а саме - відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Судами у справі № 918/539/18 встановлено обставини безспірності вимог, які є предметом зарахування, а тому суди дійшли висновку про доведеність припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги.

З постанови Верховного Суду від 25.04.2019р. у справі №918/541/18, на яку посилається скаржник, вбачається, що судами попередніх інстанцій встановлено факт припинення зобов`язання за договором складського зберігання зерна зарахуванням зустрічної однорідної вимоги на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії). Разом з тим, суди встановили, що позивачем до матеріалів справи не подано доказів на підтвердження неправомірності договору про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018р. № 4-ВЛ та не доведено його нікчемність або недійсність у судовому порядку. У вказаній справі Верховний Суд відхилив доводи скаржника про факт незгоди з проведеним зарахуванням зустрічних однорідних вимог як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Отже, на відміну від справи, яка розглядається, у справах № 920/240/18, №918/539/18 та №918/541/18 було встановлено безспірність зустрічних вимог, як одну з важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних вимог.

З постанови Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі №910/17770/17, на яку також посилається скаржник, вбачається, що місцевим господарським судом, з яким погодився й Верховний Суд, встановлено, що заява відповідача у справі про зарахування зустрічних однорідних вимог не оскаржена та не визнана недійсною у встановленому законодавством порядку, і відповідач реалізував своє право на зарахування зустрічних однорідних вимог з первісним кредитором до моменту отримання від позивача повідомлення про перехід до нього права вимоги на підставі договору факторингу, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов висновку про припинення зобов`язань відповідача у справі за договором поставки на підставі приписів ст. 601 ЦК України.

Тобто у вказаній справі позивач був новим кредитором, тоді як відповідач надіслав заяву про зарахування вимог первісному кредитору і питання спірності вимог учасниками справи, в тому числі первісним кредитором, не ставились. Вказані обставини виключають подібність правовідносин у справі №910/17770/17 та справі №904/5347/19.

Таким чином у справах, на які скаржник посилається в обґрунтування доводів касаційної скарги, судами встановлено існування всіх вимог у сукупності для застосування приписів ст. 601 ЦК України та обставин припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, в тому числі прозорість та безспірність вимог.

Водночас у справі, що розглядається, сам відповідач повідомляв суд про наявність невирішеного спору у справі № 910/9617/20 щодо заборгованості, яка були відступлена відповідачу та яку останній вважає зарахованою на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог. Крім того, суд апеляційної інстанції у справі №904/5347/19 встановив, що позивач не визнає зобов`язань, які за твердженням відповідача, виникли у нього на підставі договору відступлення права вимоги №56А491-146-20 від 14.01.2020р., укладеного між АТ "Дніпрогаз" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут".

Вказане свідчить про відсутність прозорості та безспірності зустрічних вимог та відсутність підстав вважати зобов`язання припиненими.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі №904/5347/19.

Таким чином, касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Дніпрогаз" підлягає закриттю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України

Керуючись ст. ст. 234, 235, п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.07.2020р. та на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020р. у справі №904/5347/19 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець

В. І. Студенець