ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" вересня 2020 р. Справа№ 910/4926/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Ткаченка Б.О.
суддів: Гаврилюка О.М.
Суліма В.В.

За участю секретаря судового засідання Нікітенко А.В.
Представників сторін: згідно з протоколом судового засідання
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Кард»
на ухвалу Господарського суду міста Києва
від 04.06.2020
у справі № 910/4926/20 (суддя Бондарчук В.В.)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайріс Ойл»
про вжиття заходів забезпечення позову
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайріс Ойл»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Кард»
про стягнення 1 202 696,69 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вайріс Ойл» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Кард» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 1 202 696,69 грн, в тому числі: 1 200 000,00 грн - суми основного боргу та 2 696,69 грн пені у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки №06/11/19 від 06.11.2019.
Крім того, до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить суд вжити до відповідача заходи забезпечення позову, а саме: накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Кард», що обліковуються на будь-яких розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Кард», виявлених державним або приватним виконавцем, у межах ціни позову в сумі 1 202 696,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/4926/20 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайріс Ойл» про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено.
До вирішення спору у справі № 910/4926/20 по суті та набрання рішенням законної сили вжито заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Кард», що обліковуються на будь-яких рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Кард», виявлених державним або приватним виконавцем, у межах суми 1 200 000,00 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову та необхідність її задоволення шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми перерахованої передоплати, в розмірі 1 200 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон Кард» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/4926/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайріс Ойл» про вжиття заходів забезпечення позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню через нез`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
Апелянт в апеляційній скарзі, посилаючись на позицію, викладену у постанові Вищого господарського суду України від 07.11.2017 у справі №922/2163/17, стверджує, що в оскаржуваній ухвалі не наведено обставин, що вказують на наміри та/або дії відповідача стосовно вчинення ним розпорядчих дій щодо грошових коштів на користь третіх осіб.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2020 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Кард» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/4926/20, призначено справу до розгляду на 14.07.2020.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2020, у зв`язку із перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2020 справу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.
14.07.2020 у судовому засіданні оголошено перерву у розгляді справи до 21.07.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2020 відкладено розгляд справи на 08.09.2020.
Наказом Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 №166-К увільнено Ткаченка Б.О. від роботи (виконання посадових обов`язків) на період перебування у Дарницькому районному у м. Києві військовому комісаріаті 08.09.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 повідомлено учасників справи №910/4926/20, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Кард», призначене на 08.09.2020, не відбудеться, розгляд справи №910/4926/20 призначено на 22.09.2020.

Позиції учасників справи

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Кард» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/4926/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайріс Ойл» про вжиття заходів забезпечення позову в повному обсязі.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайріс Ойл» у судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалася, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений статтею 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість апеляційного перегляду справи за відсутності представника позивача у судовому засіданні.

Обставини справи, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із наступних мотивів.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявник зазначив, що між позивачем та відповідачем укладено договір поставки №06/11/19 від 06.11.2019, відповідно до якого, позивач у повному обсязі здійснив передоплату в розмірі 1 200 000,00 грн на рахунок відповідача.
Проте, поставку товару відповідач не здійснив, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість внаслідок неповернення передоплати за непоставлений товар у сумі 1 200 000,00 грн, на яку позивачем також нараховано пеню в розмірі 2 696,69 грн.
20.01.2020 позивач звертався до відповідача з претензією про повернення сплачених коштів.
Однак, станом на час розгляду справи відповідачем не вчинено дій, спрямованих на повернення грошових коштів та виконання умов договору поставки № 06/11/19 від 06.11.2019, що свідчить про неналежне та умисне невиконання зобов`язань з боку відповідача.
Враховуючи наявну у відповідача можливість здійснити розпорядчі дії щодо грошових коштів позивача на користь третіх осіб, оскільки сума позову є досить значною для позивача, є підстави вважати, що при невжитті заходів забезпечення позову виконання рішення буде ускладнено, а тому заявник вбачає необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Кард», що обліковуються на будь-яких розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Кард», виявлених державним або приватним виконавцем, у межах суми передоплати в розмірі 1 200 000,00 грн.
Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п.п. 1,2 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Відповідно до ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи предмет та підстави позову, приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача, спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, дійшов висновку про обґрунтованість поданої заяви та задовольнив її шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми перерахованої передоплати, в розмірі 1 200 000,00 грн.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з частинами першою та другою статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Згідно з частиною четвертою статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Аналогічні правові висновки щодо застосування ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Як роз`яснено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Проте, ухвала місцевого господарського суду про вжиття заходів до забезпечення позову наведеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Суд першої інстанції погодився із припущеннями позивача щодо існування можливості здійснення відповідачем розпорядчих дій щодо грошових коштів позивача на користь третіх осіб, оскільки сума позову є досить значною для позивача, то є підстави вважати, що при невжитті заходів забезпечення позову виконання рішення буде ускладнено.
Натомість, як вбачається із матеріалів оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/4926/20, заявник до заяви про забезпечення позову не надав доказів, а судом першої інстанції не встановлено обставин на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду та обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову, зокрема доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Тому самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема у вигляді арешту грошових коштів або майна відповідача з урахуванням того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту тощо) права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, про те, що в оскаржуваній ухвалі не встановлено обставин, що вказують на вчинення відповідачем дій, спрямованих на витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем або на вчинення розпорядчих дій щодо грошових коштів позивача на користь третіх осіб.
Таким чином, з огляду на недоведеність належними та допустимими доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, з урахуванням меж перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача з підстав, що зазначені позивачем у відповідній заяві.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом передчасно вжито заходи забезпечення позову у справі №910/4926/20, тому ухвала суду першої інстанції від 04.06.2020 підлягає скасуванню, а заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайріс Ойл» про вжиття заходів забезпечення позову - залишенню без задоволення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції не ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.
Згідно з ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для її скасування.
У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду про вжиття заходів забезпечення позову, розподіл сум судового збору здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Кард» задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі № 910/4926/20 скасувати.
2. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайріс Ойл» про забезпечення позову у справі №910/4926/20.
3. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/4926/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
4. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 02.10.2020

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім