ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2020 р. Справа №926/1127/20

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Бонк Т.Б.

Дубник О.П.

без виклику сторін.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банка "Приватбанк", м. Київ б/н від 05.06.2020

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 01.06.2020, (суддя С.М. Гушилик)

у справі 926/1127/20

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банка "Приватбанк", м. Київ

до Фізичної особи ОСОБА_1 , м.Чернівці

про стягнення заборгованості за договором від 16.04.2019 в розмірі 51 596, 35 гривень

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором від 16.04.2019 в розмірі 51596,35 грн., з яких: 45733,42 грн. - заборгованість за кредитом, 5161,57 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 686,01 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 15,35 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 01.06.2020 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором від 16.04.2019 в розмірі 51596,35 грн.; роз`яснено заявнику, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду мотивована тим, що предметом позову в цій справі є стягнення заборгованості за договором від 16.04.2019 з позичальника як з фізичної особи, так як на момент укладання такого договору ОСОБА_1 не мала статуту Фізичної особи - підприємця, що підтверджено витягом з ЄДРПОУ, а тому такий приватноправовий спір за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Позивачем подано апеляційну скаргу на вищезазначену ухвалу суду, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу відправити для розгляду справи по суті у суд першої інстанції. У своїй апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що заяву про надання кредиту було підписано 16.04.2019 Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1. При цьому, 28.03.2019 відповідачем була припинена господарська діяльність, однак відповідно до ст.ст. 51,52, 598-609 Цивільного кодексу України у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою. Позивач, покликаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №910/8729/18 від 13.02.2019, зазначає, що, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 розгляд апеляційної скарги призначено в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до витягу з ЄДРПОУ ОСОБА_1, яка визначена позивачем як відповідач у справі, була зареєстрована, як фізична особа-підприємець 30.11.2017 та 28.03.2019 припинила підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, про що державним реєстратором внесено відповідний запис.

Позивач зазначає, що договір від 16.04.2019 був укладений між Банком та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 шляхом підписання заяви про надання кредиту за послугою «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи - підприємця «Підприємницький» та встановлено кредитний ліміт на рахунок НОМЕР_1 на умовах, які зазначені в заяві.

У підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та наявності заборгованості за кредитом позивач до позовної заяви додав такі документи:

- заяву ОСОБА_1 від 16.04.2019, у якій зазначено, що підписавши цю заяву, клієнт приєднується і погоджується із умовами, викладеними в Умовах та Правилах надання банківських послуги «Кредитний ліміт на поточний рахунок Фізичної особи - підприємця «Підприємницький», що розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» у мережі інтернет за адресою http://privatbank.ua/terms. У цій заяві міститься відмітка, що клієнтом накладено електронний цифровий підпис у системі Приват 24 (16.04.2019);

- витяг з «Умов та правил надання банківських послуг»;

- довідку про розміри встановлених кредитних лімітів, надана клієнту - ОСОБА_1 ;

- розрахунок заборгованості за договором №б/н від 16.04.2019, укладеного між Приватбанком та клієнтом - ОСОБА_1 ;

- виписки з рахунку ОСОБА_1 .

Вважаючи, що спір є господарським, АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за надання кредиту.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу.

Таким чином, одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, при цьому новим ГПК України також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення ч.1 ст.20, ст. 4 та 45 ГПК України для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

При цьому, наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 14.03 2018 у справі № 2-7615/10, 05.06.2018 у справі №522/7909/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 216/181/16-ц).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наданими банком заявою від 16.04.2019 та довідкою про розміри встановлених кредитного ліміту, жодних відомостей про те, що ОСОБА_1 підписала таку заяву як фізична особа-підприємець, і що кредитні ліміти встановлювались на поточний рахунок ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця, вказані документи не містять.

Позивач також не надав обґрунтувань і доказів отримання від банку на виконання договору від 16.04.2019 та використання відповідачем отриманих кредитних коштів саме для здійснення ним підприємницької діяльності як фізичною особою - підприємцем.

При цьому згадка в Умовах та Правилах надання банківських послуг норм Господарського кодексу України не може свідчити про те, що договір від 16.04.2019 є господарським (вказаної позиції дотримується Велика палата Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі № 401/3856/16-ц).

Також не може свідчити про те, що договір від 16.04.2019 є господарським, саме лише зазначення у поданих банком виписках інформації про наявність у ОСОБА_1 статусу ФОП.

Самі лише посилання позивача про участь відповідача у спірних взаємовідносинах саме як фізичної особи - підприємця, а відповідний спір є таким, що виник між суб`єктами господарювання, не можуть бути підставою для розгляду цього спору господарськими судами. Факт здійснення відповідачем господарської, зокрема підприємницької, діяльності як фізичною особою-підприємцем має бути підтверджений матеріалами справи (вказаної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справі №904/4713/18, від 06.06.2018 у справі №910/16713/15, від 27.06.2018 у справі № 749/230/15-ц).

Натомість, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідний спір є таким, що виник між суб`єктами господарювання, матеріали позову не містять.

Покликання апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.02.2019 справі №910/8729/18 є безпідставними, з огляду на те, що обставини у справах є різними. Так, у справі №910/8729/18 предметом спору було визнання недійсним договору про виконання робіт та надання послуг, укладеного між банком, як замовником, та фізичною особою - підприємцем, як виконавцем таких робіт. По-друге, матеріали справи №910/8729/18 містили підтвердження (належні та допустимі докази) правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору.

За викладених обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що предметом позову в цій справі є стягнення заборгованості за договором від 16.04.2019 з позичальника як з фізичної особи, так як на момент укладання такого договору ОСОБА_1 не мала статуту фізичної особи - підприємця, що підтверджено витягом з ЄДРПОУ, а тому такий приватноправовий спір за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

А отже, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Враховуючи перебування судді Дубник О.П. у відпустці з 14.09.2020 по 30.09.2020 та перебування судді Бонк Т.Б. у відпустці з 21.09.2020 по 01.10.2020, постанова прийнята 02.10.2020.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвала Господарського суду Чернівецької області від 01.06.2020 у справі №926/1127/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банка «Приватбанк», м. Київ - без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанову підписано 02.10.2020.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді Т.Б. Бонк

О.П. Дубник