РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

06.10.2020Справа № 910/6736/20

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін

справу за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01601) до Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168) в особі Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення 4774,34 грн,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд стягнути з Міністерства оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» борг у загальній сумі 4774,34 грн, у тому числі: основний борг у сумі 0,01 грн, пеня у сумі 3411,78 грн, 3% річних у сумі 242,47 грн, інфляційні нарахування у сумі 1120,08 грн; стягнути з Міністерства оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» суму сплаченого судового збору за подання цього позову у сумі 2102,00 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 2502/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.01.2015 в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2020 позовна заява прийнята до розгляду, у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу запропоновано у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України, визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримано позивачем та відповідачем 27.05.2020, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

10.06.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у поданому відзиві зазначив, що оплата вартості поставленого природного газу за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 в сумі 19262,33 грн здійснена відповідачем 18.02.2016 у повному обсязі у зв`язку з чим вважає вимоги про стягнення у тому числі пені, 3% річних та інфляційних нарахувань безпідставними. Крім того, неустойка значно перевищує розмір збитків, заявлений позивачем.

Позивач правом подання відповіді на відзив не скористався.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.
30.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та військовою частиною НОМЕР_1 (покупець) укладено договір № 2502/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносин, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2015 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Відповідно до п. 1.2. розділу 1 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно із п. 2.1. розділу 2 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 37,0 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб.м.): січень 5,4, лютий 6,0, березень 6,3, І квартал 17,7, квітень 2,5, травень 0,9, червень 0,7, ІІ квартал 4,1, липень 0,85, серпень 0,7, вересень 0,55, ІІІ квартал 2,1, жовтень 3,8, листопад 4,8, грудень 4,5, IV квартал 13,1.

Відповідно до п. 5.2. розділу 5 договору ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1091,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1091,00 грн, крім того ПДВ 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ 1309,20 грн.

Додатковою угодою № 1 від 10.04.2015 до договору сторонами погоджено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 31,365 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб.м.): січень 4,634, лютий 4,517, березень 2,914, І квартал 12,065, квітень 2,500, травень 0,900, червень 0,700, ІІ квартал 4,100, липень 0,850, серпень 0,700, вересень 0,550, ІІІ квартал 2,100, жовтень 3,800, листопад 4,800, грудень 4,500, IV квартал 13,100. Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 2495,25 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 2495,25 грн, крім того ПДВ 20% - 499,05 грн, всього з ПДВ 2994,30 грн.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 28.12.2015 до договору сторонами погоджено, що з 01.07.2015 п. 5.2. статті 5 договору «Ціна газу» викладено у новій редакції, зокрема, що ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 2994,30 грн, в тому числі: тарифі на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 275,30 грн, крім того ПДВ 20% - 55,06 грн, всього з ПДВ 330,36 грн; тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами 388,20 грн (в т.ч. вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби, що враховано в структурі тарифу з транспортування природного газу розподільними трубопроводами, встановленого постановою НКРЕКП), крім того ПДВ 20% - 77,64 грн, всього з ПДВ- 465,84 грн; збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (2%) 35,92 грн, крім того ПДВ 20% - 7,18 грн, всього з ПДВ 43,10 грн. Ціна за 1000 куб.м. природного газу, як товару, становить 1795,83 грн, крім того ПДВ 20% - 359,17 грн, всього з ПДВ 2155,00 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 2495,25 грн, крім того ПДВ 20% - 499,05 грн, всього з ПДВ 2994,30 грн.

Відповідно до додаткової угоди № 4 від 28.12.2015 до договору сторонами погоджено, що з 01.10.2015 п. 5.2. статті 5 договору «Ціна газу» викладено у новій редакції, зокрема, що ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1770,74 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 689,10 грн, крім того ПДВ 20% - 137,82 грн, всього з ПДВ 826,92 грн. В структурі тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, затвердженого постановою НКРЕКП, враховано вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби газорозподільного підприємства. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 2495,25 грн, крім того ПДВ 20% - 499,05 грн, всього з ПДВ 2994,30 грн.

Додатковою угодою № 3 від 28.12.2015 до договору сторонами внесено зміни до п. 6.3. статті 6договору щодо порядку та умови проведення розрахунків.

Додатковою угодою № 5 від 28.12.2015 до договору сторонами погоджено внести зміни до договору у частині банківських реквізитів продавця.

Сторонами на виконання вказаного договору складено та підписано наступні акти приймання-передачі природного газу:

1. акт від 31.01.2015 про передачу та прийняття природного газу на суму 6066,84 грн з ПДВ;

2. акт від 28.02.2015 про передачу та прийняття природного газу на суму 5913,65 грн з ПДВ;

3. акт від 31.03.2015 про передачу та прийняття природного газу на суму 3815,00 грн з ПДВ;

4. акт від 30.04.2015 про передачу та прийняття природного газу на суму 4063,26 грн з ПДВ;

5. акт від 31.05.2015 про передачу та прийняття природного газу на суму 1479,18 грн з ПДВ;

6. акт від 30.06.2015 про передачу та прийняття природного газу на суму 1395,35 грн з ПДВ;

7. акт від 31.07.2015 про передачу та прийняття природного газу на суму 1431,28 грн з ПДВ;

8. акт від 31.08.2015 про передачу та прийняття природного газу на суму 1188,73 грн з ПДВ;

9. акт від 30.09.2015 про передачу та прийняття природного газу на суму 1610,93 грн з ПДВ;

10. акт від 31.10.2015 про передачу та прийняття природного газу на суму 12099,96 грн з ПДВ;

11. акт від 30.11.2015 про передачу та прийняття природного газу на суму 18738,34 грн з ПДВ;

12. акт від 31.12.2015 про передачу та прийняття природного газу на суму 19262,33 грн з ПДВ.

17.05.2016 військова частина НОМЕР_1 звернулася до позивача із листом за вих. № 1832, в якій просив платіж в сумі 7312,40 грн згідно акту постачання природного газу за березень 2016 року зарахувати в рахунок оплати договору від 30.01.2015 № 2502/15-ТЕ-17.

09.06.2016 військова частина НОМЕР_1 звернулася до позивача із листом за вих. № 2101, в якій просив переплату по договору від 19.01.2016 № 23/16-ТЕ-17 в сумі 8165,50 грн зарахувати в рахунок оплати договору від 30.01.2015 № 2502/15-ТЕ-17, а суму 3784,43 грн згідно акту постачання природного газу за квітень 2016 року зарахувати в рахунок оплати по договору від 30.01.2015 № 2502/15-ТЕ-17.

Відповідно до п. 6.1. розділу 6 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За вказаними вище актами приймання-передачі природного газу відповідачем здійснено оплати на користь позивача, а саме 10.02.2015, 13.03.2015, 03.04.2015, 07.05.2015, 04.06.2015, 09.07.2015, 06.08.2015, 24.09.2015, 08.10.2015, 06.11.2015, 28.12.2015.

Відповідно до п.п. 7.1., 7.2. розділу 7 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем у позовній заяві стверджується факт порушення відповідачем строків здійснення оплат за вказаними актами приймання-передачі природного газу у зв`язку з чим позивачем нараховано до сплати відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні нарахування.

Крім того, згідно наданого позивачем розрахунку відповідачем згідно акту приймання-передачі природного газу за грудень 2015 року здійснено оплати 12.05.2016 у розмірі 7312,39 грн та 17.06.2016 11949,93 грн у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 0,01 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначені Законом України «Про ринок природного газу» (далі Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджується факт укладення між сторонами договору № 2502/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.01.2015, за яким позивачем здійснено за період з січня по грудень 2015 року поставку природного газу на користь відповідача на загальну суму 77064,85 грн з ПДВ, про що сторонами складено та підписано акти приймання-передачі природного газу. Вказані акти підписано уповноваженими представниками сторін без зауважень та застережень.

В подальшому відповідачем до 17.06.2016 здійснено на користь позивача сплату вартості поставленого природного газу частково на загальну суму 77064,84 грн, про що свідчать виписки по рахунку позивача та розрахунок заборгованості. Факт здійснення оплат сторонами не спростовується.

В той же час матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем повної оплати вартості спожитого природного газу за грудень 2015 року у розмірі 19262,33 грн, при цьому останнім здійснено оплату за вказаний період частково у розмірі 19262,32 грн.

Відповідачем у спростування позовних вимог в частині наявності заборгованості надано суду виписку по рахунку військової частини НОМЕР_1 , за якою військовою частиною НОМЕР_1 здійснено на користь позивача станом на 18.02.2016 оплату вартості спожитого природного газу на суму 19262,33 грн. Разом з тим вказана оплата здійснена за січень 2016 року по договору № 23/16-ТЕ/17/2/16 від 29.01.2016, по акту № 1 від 11.02.2016 у зв`язку з чим вказана оплата не приймається судом в якості підтверджуючого доказу оплати вартості спожитого природного газу за грудень 2015 року за договором № 2502/15-ТЕ-17 від 30.01.2015. Доказів проведення повної оплати вартості спожитого природного газу за договором № 2502/15-ТЕ-17 від 30.01.2015 за грудень 2015 року відповідачем не надано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 0,01 грн заборгованості за договором за договором № 2502/15-ТЕ-17 від 30.01.2015.

Позивачем, враховуючи що здійснення оплат вартості поставленого природного газу здійснено відповідачем у порушення п. 6.1. розділу 6 договору, нараховано до сплати відповідачу 3411,78 грн пені, 3% річних у розмірі 242,47 грн та інфляційні нарахування у розмірі 1120,08 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 552 Цивільного кодексу України визначено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

В той же час 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно із ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 1 Закону встановлено, що відповідно до цього Закону підлягає врегулюванню, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 1 Закону, постачальником природного газу є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірня компанія "Газ України".

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №905/1526/18, від 04.04.2019 у справі №906/576/18, від 27.03.2019 у справі №905/302/18, від 21.03.2019 у справі №914/359/18.

Згідно п. 1.2. розділу 2 укладеного між сторонами договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Судом встановлено, що на момент набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (30.11.2016) заборгованість відповідача за поставку природного газу за період з січня по листопад 2015 року за договором № 2502/15-ТЕ-17 від 30.01.2015 була погашена.

Таким чином, враховуючи положення ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з дня набрання чинності Законом (з 30.11.2016) не підлягали нарахуванню пеня, 3% річних, інфляційні нарахування на заборгованість, погашену відповідачем до набрання чинності Законом, а нараховані пеня, 3% річних та інфляційні нарахування підлягали списанню. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних нарахувань за період з січня по листопад 2015 року у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого природного газу, є такими, що не підлягають задоволенню.

В той же час у розрізі даного спору, враховуючи наявну заборгованість відповідача за поставку природного газу за період грудня 2015 року суд доходить висновку про обґрунтованість нарахування до сплати відповідачу пені у розмірі 3102,30 грн, 3% річних у розмірі 221,57 грн та інфляційних нарахувань у розмірі 1120,08 грн за вказаний період. Наданий розрахунок вказаних нарахувань є арифметично вірним та приймається судом в якості належного. Підстави для зменшення нарахованої пені у суду відсутні. Твердження відповідача про перевищення розміру пені у співвідношенні до завданих збитків не приймається судом, оскільки боржник в силу законодавчих приписів наділений обов`язком сплат штрафних санкцій у разі порушення своїх зобов`язань. Відповідач під час підписання відповідного договору купівлі-продажу природного газу був обізнаний про виникнення наслідків сплати штрафних санкцій у разі порушення ним свого зобов`язання. Твердження відповідача про негативні наслідки, що можуть створити передумови для нанесення економічних збитків державі не приймаються судом, оскільки не підтверджуються належними доказами.

Таким чином, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 2502/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.01.2015 у розмірі 0,01 грн, пені у розмірі 3102,30 грн, 3% річних у розмірі 221,57 грн та інфляційних нарахувань у розмірі 1120,08 грн.

З огляду на викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з покладенням на відповідача витрат зі сплати судового збору на підставі положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022) в особі Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 20077720) заборгованість у розмірі 0 грн 01 коп, пеню у розмірі 3102 грн 30 коп, 3% річних у розмірі 221 грн 57 коп, інфляційні нарахування у розмірі 1120 грн 08 коп та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1956 грн 54 коп, а всього 6400 (шість тисяч чотириста) грн 50 (п`ятдесят) коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання рішення 06.10.2020.

Суддя В.О.Демидов