УХВАЛА

29 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 927/955/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Шевчик О.Ю.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

представник позивача - Кисіль Т.В., адвокат (довіреність від 09.04.2020 № 14-116, свідоцтво від 02.10.2014 № 4792),

відповідач - комунальне підприємство "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області,

представник відповідача - не з`явився,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 06.02.2020 (головуючий суддя Шморгун В.В.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 (головуючий Хрипун О.О., судді: Агрикова О.В. і Чорногуз М.Г.)

у справі № 927/955/19

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Товариство)

до комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області (далі - Підприємство)

про стягнення 7 732 435,76 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до Підприємства про стягнення 7 732 435,76 грн, у тому числі 5 729 653,51 грн основного боргу, 592 772,54 грн пені, 425 341,81 грн 3% річних та 984 667,90 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Підприємством умов договору постачання природного газу від 05.09.2017 № 5025/1718-ТЕ-39 (далі - Договір) у частині своєчасної оплати за поставлений Товариством природний газ.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 06.02.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2020, закрито провадження у справі в частині стягнення 5 729 653,51 грн. основного боргу. Позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Підприємства на користь Товариства 591 469,79 грн пені, 184 791,01 грн 3% річних, 529 706,28 грн інфляційних втрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що:

- Підприємством під час розгляду справи повністю погашено основну заборгованість у розмірі 5 729 653,51 грн, тому відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу підлягає закриттю;

- правомірними та обґрунтованими є вимоги Товариства щодо стягнення з Підприємства пені, 3% річних, інфляційних втрат саме в частині задоволених сум;

- неправомірними є нарахування Товариства на суму коштів, що були сплачені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Постанова № 256);

- клопотання Підприємства про зменшення розміру пені до 10% є необґрунтованим та непідтвердженим належними доказами.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні позовних вимог, Товариство звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що судами при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах, які прийняті у інших справах щодо застосування Постанови № 256.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах, які прийняті у справах № 910/3657/18, № 916/2286/18, № 925/74/19 щодо застосування положень Постанови № 256.

Від Підприємства відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши матеріали справи та касаційної скарги, Касаційний господарський суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Підприємство у касаційній скарзі посилається на те, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах, які прийняті у справах № 910/3657/18, № 916/2286/18, № 925/74/19 щодо застосування положень Постанови № 256.

Водночас відсутні підстави вважати, що рішення судів попередніх інстанцій у даній справі прийняті без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі 910/3657/18, від 22.11.2019 у справі № 916/2286/18, від 28.11.2019 у справі № 925/74/19, оскільки у всіх цих справах рішення попередніх судових інстанцій були скасовані Верховним Судом повністю або частково з передачею справ на новий розгляд, що не означає остаточного вирішення спору у вказаних справах, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у таких справах та в судових рішеннях. Слід також зазначити, що за результатами нового розгляду цих справ фактично-доказова база в них може істотно змінитися, адже направлення справ на новий розгляд стало наслідком недостатнього дослідження у них обставин і доказів, і така зміна, у свою чергу, вплине на правові висновки, які будуть зроблені в них.

Таким чином, вказані обставини свідчать про відсутність подібності правовідносин у даній справі № 927/955/19 та у справах № 910/3657/18, № 916/2286/18, № 925/74/19.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Керуючись статтею 234, 235, та пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України, Касаційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Чернігівської області від 06.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 у справі № 927/955/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Селіваненко