ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 р. Справа № 914/2350/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Морозюка А.Я.,

за участю секретаря Андріюк В.М.

розглянувши у судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 , м. Львів

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра", м. Львів

про: стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку та страхової виплати на суму 177 652 грн. 23 коп.

у межах провадження у справі № 914/2350/18

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський завод РЕМА", м. Львів

про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" (79066, м. Львів, вул. Вулецька, буд. 14, ідентифікаційний код 00214244)

Представники:

від позивача: Кротов В.Є. - представник

від відповідача: Камінська С.М. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

Історія розгляду справи.

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Львівської області, у межах провадження у справі № 914/2350/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра", з позовом до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" про стягнення 124 183 грн. 80 коп., з яких: 44 902 грн. 67 коп. заборгованості по заробітній платі з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, 65 683 грн. 67 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 13 597 грн.46 коп. нарахованої але не виплаченої в рахунок фонду заробітної плати страхової виплати.

Ухвалою суду від 20.01.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження в межах провадження у справі №914/2350/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра", та відкрито провадження у справі; підготовче засідання призначено на 18.02.2020 р.; витребувано у Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" письмове повідомлення (довідку) про нараховану та не виплачену ОСОБА_1 заробітну плату, суми нарахованих та не виплачених вихідної допомоги, компенсації за невикористану щорічну відпустку та невиплаченої страхової виплати; встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

13.02.2020 р. від відповідача на адресу суду надійшов відзив №112/1566юр від 11.02.2020 р. на позовну заяву, до якого додано копію наказу №ІВКз00384(розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), копію розрахунку при звільненні №ІВКз00284 від 15.07.2019 р. за період з 01.07.2018 р. по 30.06.2019 р., копію розрахунку при звільненні №ІВКз00284 від 15.07.2019 р. за період з 01.05.2019 р. по 30.06.2019 р., копію розрахунку середнього заробітку, відомість виплати нарахувань за період квітень 2019 р. - січень 2020 р.

Підготовче засідання 18.02.2020 р. не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Морозюка А.Я. Ухвалою суду від 24.02.2020 р., у зв`язку із виходом на роботу судді Морозюка А.Я, підготовче засідання призначено на 12.03.2020 р.

05.03.2020 р. від позивача на адресу суду надійшла відповідь від 01.03.2020 р. на відзив відповідача на позовну заяву та уточнення розрахунку (з додатками).

Ухвалою суду від 12.03.2020 р. позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку та страхової виплати на суму 124 183 грн.80 коп. залишено без руху. Встановлено ОСОБА_1 строк у 5 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених в ухвалі недоліків, а саме надати докази сплати судового збору в сумі 2 102 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 26.03.2020 р. (після усунення позивачем недоліків на виконання ухвали суду від 12.03.2020 р. про залишення позовної заяви без руху) розгляд справи продовжено, дату підготовчого засідання ухвалено визначити після закінчення карантинних заходів.

Ухвалою суду від 23.06.2020 р. підготовче засідання призначено на 25.08.2020 р.

25.08.2020 р. від позивача на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог від 19.08.2020 р., в якій позивач зазначив, що 11.06.2020 р. відповідачем проведено часткове погашення заборгованості в розмірі 1000,00 грн., таким чином заборгованість відповідача з невиплаченої заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку складає 42 385,69 грн. Окрім цього позивачем здійснено перерахунок суми середнього заробітку за період з 16.07.2019 р. по дату подання заяви про уточнення 19.08.2020 р., яка складає 121 669,08 грн. Таким чином загальна сума заборгованості станом на 19.08.2020 р. в сумі складає 177 652,23 грн., з яких: 42 385,69 грн. заборгованість з невиплаченої заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, 121 669,08 грн. середній заробіток та 13 597, 46 грн. страхова виплата.

Ухвалою суду від 25.08.2020 р. заяву позивача про уточнення позовних вимог від 19.08.2020 р. - прийнято до розгляду; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 24.09.2020 р.

В судовому засіданні 24.09.2020 р. представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та з посиланням на матеріали справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовниих вимог в частині середнього заробітку та страхової виплати.

Суд заслухавши думку сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши, що обом сторонам у справі були створені всі необхідні можливості для подання доказів та пояснень на підтвердження своїх вимог та заперечень, взявши до уваги встановлені Господарським процесуальним кодексом України строки розгляду справи, дійшов висновку про прийняття рішення у справі.

Позиція позивача:

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що у період з 04.12.2000 р. по 15.07.2019 р. знаходився у трудових відносинах з ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» та 15.07.2019 р. був звільнений з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників. На момент звільнення у відповідача перед позивачем залишалась непогашена заборгованість по заробітній платі з урахуванням вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку за період березень-липень 2019 р., однак при звільнені жодних розрахунків здійснено не було. В подальшому відповідач заборгованість по заробітній платі частково погасив, однак ще залишилась наоплаченою заборгованість по зарплаті в розмірі 42 385,69 грн. (згідно заяви про уточнення позовних вимог від 19.08.2020 р.). Також у зв`язку з тим, що відповідач не здійснив повний розрахунок з позивачем при звільненні, позивач у відповідності до ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 16.07.2019 р. по 19.08.2020 р. в розмірі 121 669,08 грн. (згідно заяви про уточнення позовних вимог від 19.08.2020 р.) та 13 597,46 грн. страхової виплати.

З доводами відповідача про відсутність його вини у непроведенні вчасного розрахунку при звільненні, оскільки на банківські рахунки відповідача було накладено арешти, позивач не погоджується, та вважає, що якщо виконавчою службою в 2016 р. в дійсності були накладені арешти, в тому числі на частину коштів із спеціальним режимом їх використання, то не виокремлення таких коштів, призначених для виплати заробітної плати працівникам та не вжиття заходів по їх звільненню з під арешту свідчить про бездіяльність посадових осіб товариства, та не знімає відповідальності з відповідача за невиплату заробітної плати, а також не доводить відсутності його вини з невиплати, відтак, не спростовує підстави позовних вимог позивача.

Позиція відповідача:

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечуючи позовні вимоги посилається на те, що органами державної виконавчої служби в межах виконавчих проваджень накладено арешти на його грошові кошти. Ухвалою суду від 17.12.2019 р. у справі №914/2350/18 скасовано арешти, які були накладені на кошти відповідача з метою здійснення виплати заробітної плати працівникам ПрАТ "Львівський електроламповий завод "Іскра". Отже товариство вчиняло всі необхідні дії для того щоб здійснювалась вчасно виплата зарплат, що свідчить про відсутність вини роботодавця.

Позиція суду щодо підсудності даного спору господарському суду.

Господарським судом Львівської області ухвалою від 03.01.2019 р. відкрито провадження у справі №914/2350/18 про банкрутство відповідача - ПрАТ "Львівський електроламповий завод "Іскра". На даний час справа №914/2350/18 перебуває на стадії розпорядження майном.

Згідно із ч.1 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Згідно із ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства, до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає розгляду Господарським судом Львівської області в межах провадження у справі № 914/2350/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра".

Приймаючи рішення у даній справі, суд встановив наступні обставини та виходив з наступних мотивів.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач - ОСОБА_1 з 04.12.2000 р. знаходився у трудових відносинах із відповідачем - ПрАТ "Львівський електроламповий завод "Іскра", про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці позивача.

Наказом №ІВКз00384 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 11.07.2019 р. ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора-начальника цеху з виробництва склотрубки та ізоляційного скла, в порядку п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, у зв`язку із скороченням штату працівників.

Як зазначено у позовній заяві, на момент звільнення з роботи у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по заробітній платі за період з травня 2019 р. по липень 2019 р. з врахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, а також по страховій виплаті. У позовній заяві позивач звернув увагу на те, що 02.12.2019 р. цінним листом звертався з заявою на ім`я арбітражного керуючого та керівника ПрАТ «Іскра» про надання письмового повідомлення про нараховані та невиплачені суми заробітної плати та страхової виплати, проте відповідач відповіді не надав, у зв`язку з чим позивач просив суд витребувати такі дані у відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наданих відповідачем розрахунків при звільненні №ІВКз00284 від 15.07.2019 р., ОСОБА_1 нараховано компенсацію відпустки в розмірі 12 359,97 грн. та вихідну допомогу в розмірі 18 393,87 грн. Також згідно здійсненого відповідачем розрахунку середнього заробітку за травень, червень 2019 р., розмір середньоденної заробітної плати позивача визначено в розмірі 440,83 грн., та середній заробіток за період з 16.07.2019 р. по 01.01.2020 р. визначено в розмірі 52 017,94 грн. Також відповідач надав копію Відомості виплати нарахувань, період: квітень 2019 р. - січень 2020 р., в якій відображено, що ОСОБА_1 у період з 24.05.2019 р. по 21.01.2020 р. було здійснено ряд виплат, а також що нарахованими і не виплаченими залишились ще 43 385,69 грн.

Позивач з визначеним відповідачем розміром середньоденної заробітної плати - 440,83 грн. та заборгованістю по зарплаті на суму 43 385,69 грн. погодився, про що ним зазначено у відповіді від 01.03.2020 р. на відзив відповідача на позовну заяву (надійшла до суду 05.03.2020 р. за вхідним №11379/20).

11.06.2020 р. відповідачем проведено на користь позивача черговий платіж на загальну суму 1000,00 грн. (про що свідчить надана позивачем банківська виписка про зарахування заробітної плати), у зв`язку з чим позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог від 19.08.2020 р. (прийнята ухвалою суду від 25.08.2020 р. до розгляду), в якій позивач зазначає про проведену відповідачем 11.06.2020 р. оплату та просить стягнути з відповідача заборгованість з невиплаченої заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за не використану відпустку в розмірі 42 385,69 грн.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці", ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Матеріалами справи підтверджується, що на день звільнення позивача 15.07.2019 року та на даний час існує заборгованість по виплаті заробітної плати, яка з врахуванням проведених відповідачем оплат в процесі розгляду справи, складає 42 385,69 грн., відповідач доказів погашення вказаної суми станом на дату судового засідання суду не надав, відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з невиплаченої заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за не використану відпустку в розмірі 42 385,69 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно правової позиції Верховного суду України в справі за № 6-76 цс 14 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року), передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Пунктами 5, 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вже вище зазначено, відповідачем у розрахунку середнього заробітку визначено середньоденну заробітну плату позивача в розмірі 440,83 грн. У заяві про уточнення позовних вимог від 19.08.2020 р. позивачем враховано визначений відповідачем розмір середньоденної заробітної плати (440,83 грн.) та визначено, що середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільнені за період з 16.07.2020 р. по 19.08.2020 р. (в якому 276 робочих днів) складає 121 669,08 грн.

Суд перевіривши розрахунок позивача про нарахування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період 16.07.2020 р. по 19.08.2020 р. в розмірі 121 669,08 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 13 597 грн.46 коп. страхової виплати, то відмовляючи у її задоволенні суд зазначає наступне.

Вказана вимога обґрунтована тим, що позивачу на підставі укладеного між ПрАТ «Львівський електроламповий завод «ІСКРА» та страховою компанією АТ «Життя та пенсія» договору про страхування працівників підприємства за програмою накопичувального страхування життя, в рахунок фонду оплати праці було нараховано проте не виплачено 16 088,99 грн. страховки, з якої з позивача утриманий податок в сумі 2491, 53 грн., відповідно до виплати належить - 13 597,46 грн.

Суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на наявність у відповідача заборгованості перед позивачем по страховим внескам. З Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків по ОСОБА_1 (за період з 1 кварталу 2014 р. по 4 квартал 2014 р.), на яку посилається позивач, слідує що сума страхових виплат в розмірі 16 088,99 грн. (з якої перераховано 2491, 53 грн. податку) безпосередньо стосується АТ «Життя та Пенсія». Така відомість жодним чином не підтверджує, що у ПрАТ «Львівський електроламповий завод «ІСКРА» існує заборгованість перед позивачем по страховим внескам. При цьому дана Відомість містить попередження, що викладена в ній Інформація потребує уточнення у податкових агентів (джерел доходів).

З огляду на наведене, враховуючи що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б підтверджували, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість по страхових виплатах, відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 13 597,46 грн. страхової виплати суд відмовляє.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також, слід зазначити, що як роз`яснено абзацом 5 п.6 Постанови Верховного суду України №13 від 24.12.1999р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з п. 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно правової позиції Верховного суду у справі за № 359/10023/16-ц (постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.07.2018 року), суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховується без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

З огляду на все вищенаведене, суд дійшов висновку позовні вимоги задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки в сумі 42 385 грн. 69 коп. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті), та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 121 669 грн. 08 коп.(з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті). В задоволенні решти позовних вимог про стягнення 13 597, 46 грн. страхової виплати відмовити.

Щодо доводів відповідача про відсутність його вини у непроведенні вчасного розрахунку при звільненні оскільки на банківські рахунки ПрАТ "Львівський електроламповий завод "Іскра" в межах відкритих органами ДВС виконавчих проваджень накладено арешти, то суд погоджується з позивачем, що порушення процедури банкрутства відносно боржника та накладення арештів на його рахунки не може свідчити про відсутність вини відповідача та не є підставою для звільнення відповідача, як роботодавця, від обов`язку сплатити зазначені кошти.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке:

Відповідно до ч. 4 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно з ч. 2 ст.129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Позивачем за подання позову до суду в частині вимоги про стягнення середнього заробітку та страхової виплати, сплачено судовий збір в розмірі 2 102 грн. 00 коп., згідно квитанції №273 від 20.03.2020 р. (зарахований до спеціального фонду державного бюджету України, згідно виписки суду від 24.03.2020 р.). В іншій частині позовних вимог позивач від сплати судового збору звільнений згідно з п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

З огляду на наведене, враховуючи що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, судовий збір, що пропорційно до задоволених позовних вимог складає 2 460,82 грн. (1,5% від суми задоволених позовних вимог 164 054 грн. 77 коп.) покладається на відповідача та підлягає розподілу наступним чином: судовий збір за подання позову до суду в частині стягнення середнього заробітку (121 669,08 грн.), в розмірі 1 825 грн. 04 коп., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача; судовий збір за подання позову до суду в частині стягнення заробітної плати (42 385,69 грн.) від сплати якого позивач відповідно до Закону України "Про судовий збір" звільнений) в розмірі 635 грн. 78 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід державного бюджету. Судовий збір в розмірі 203 грн. 96 коп., пропорційно до позовних вимог в розмірі 13 597,46 грн. в задоволенні яких відмовлено, покладається на позивача.

Докази про сплату учасниками справи інших судових витрат чи докази судових витрат, які сторона має сплатити у зв`язку з розглядом даної справи, суду не надано, і такі в матеріалах справи відсутні.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст. 13, 74, 76-79, 86,123, 129, 236-241, 327 ГПК України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" (79066, м. Львів, вул. Вулецька, буд. 14, ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 42 385 грн. 69 коп. - заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті), 121 669 грн. 08 коп. - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті), та 1 825 грн. 04 коп. - судового збору.

3. В задоволенні позову в частині стягнення нарахованої але не виплаченої в рахунок фонду заробітної плати страхової виплати в розмірі 13 597 грн. 46 коп. - відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" (79066, м. Львів, вул. Вулецька, буд. 14, ідентифікаційний код в ) в дохід Державного бюджету України 635 грн. 78 коп. судового збору.

5. Накази, відповідно до ст. 327 ГПК України, видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://lv.arbitr.gov.ua /sud5015/.

Повне рішення складено 30.09.2020 р.

Суддя А.Я. Морозюк