Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2020Справа № 910/5712/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги"

до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення

про стягнення 84 641, 93 грн.

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" (далі - ТОВ "ДЕП", позивач) з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі - Концерн, відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 84 641,93 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач порушив умови договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 650 від 01.01.2019 р. в частині своєчасної сплати вартості послуг, наданих протягом 2019-2020 р.р., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ТОВ "ДЕП" просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 74 925,46 грн., пеню у сумі 8 706,57 грн., інфляційні втрати у сумі 173,00 грн., 3 % річних у сумі 836,90 грн., що разом становить 84 641,93 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що неналежне виконання зобов`язань за договором з боку Концерну виникло внаслідок скрутного фінансового становища відповідача. Також вказав про сплату основного боргу та просив до вимог про стягнення пені, нарахованої за січень-березень 2019 р., застосувати строк позовної давності, а також зменшити її розмір.

Розглянувши заяви учасників справи по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в іншій частині провадження - закриттю.

Судом встановлено, що 01.01.2019 між ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" (постачальник) та Концерном радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (споживач) на підставі заяви-приєднання був укладений договір постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір), який є публічним договором приєднання, що встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

За цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, якщо інша дата не визначена комерційною пропозицією.

Відповідно до п. 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 3 до цього договору

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Дата початку та кінця розрахункового періоду зазначаються в заяві-приєднанні (п. 5.8 договору).

Згідно з п. 5.7 договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом п`яти робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору (п. 6.2 договору).

Договір укладається на строк, зазначений в комерційні пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, якщо інше не встановлене комерційною пропозицією. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві приєднання, та сплати рахунку (квитанції) постачальника (п. 13.1 договору).

Згідно з п. 5 додатку № 3 до договору (в редакціях від 01.01.2019 р., від 01.04.2019 р., від 01.07.2019 р.) надані постачальником рахунки за фактично відпущену електричну енергію підлягають оплаті споживачем протягом п`яти робочих днів після закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що позивач з січня по травень 2019 р. та з серпня 2019 р. по лютий 2020 р. надав послуги відповідачу з постачання електричної енергії на загальну суму 517 275,54 грн., що підтверджується актами прийому-передачі електричної енергії та рахунками на оплату за вказаний період.

Проте, відповідач свої зобов`язання виконав неналежним чином, вартість послуг з постачання електричної енергії сплатив частково, а саме - вартість наданих послуг за вказаний період сплатив у сумі 442 350,08 грн. з порушенням строку, про що свідчать банківські виписки з рахунку позивача. Відтак, у Концерну виникла заборгованість у сумі 74 925,46 грн. (517 275,54 грн. - 442 350,00 грн.).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Судом встановлено, що основна заборгованість у сумі 74 925,46 грн. була сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, а саме - у червні 2020 р., що підтверджується платіжними дорученнями № 3072 від 11.06.2020 р. та № 3093 від 12.06.2020.

Отже, сплативши заборгованість у вказаній сумі, відповідач у такий спосіб припинив відповідне грошове зобов`язання, у зв`язку з чим провадження у частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу 74 925,46 грн. необхідно закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

Щодо нарахованої позивачем пені в сумі 8 706,57 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п. 6 додатку № 3 до договору (комерційна пропозиція в редакціях від 01.01.2019 р., від 01.04.2019 р., від 01.07.2019 р.) за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, п. 1.9, 2.5 постанови Пленуму від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. При цьому, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення, оскільки пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання (аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17).

Отже, на підставі наведених правових норм та в силу п. 6 додатку № 3 (комерційна пропозиція) суд дійшов висновку, що у позивача виникло право вимоги до Концерну на стягнення пені за порушення грошового зобов`язання.

Разом з цим, у відзиві Концерн заявив клопотання про застосування строку спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені, нарахованої на суму боргу за послугами, наданими у січні-березні 2019 р.

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. № 14 перебіг строку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, оскільки нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Вказана позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.07.2019 по справі № 911/1563/18, від 22.08.2019 по справі № 914/508/17, від 11.11.2019 по справі № 904/1038/19, від 11.02.2020 по справі № 916/612/19.

З указаного слідує, що оскільки господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

У даному випадку за порушення зобов`язання зі сплати послуг електричної енергії, зокрема, наданих у січні-березні 2019 р., позивач нарахував пеню з 12.02.2019 р. по 05.03.2019 (за послуги надані у січні 2019 р.), з 14.03.2019 р. по 02.04.2019 р. (за послуги надані у лютому 2019 р.), з 11.04.2019 р. по 02.06.2019 р. (за послуги надані у березні 2019 р.), строк позовної давності якої сплив (відповідно) 05.03.2020 р., 02.04.2020 р. та 02.06.2020 р. (за останньою датою періоду для нарахування пені).

При цьому судом враховано, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, зокрема, щодо строку позовної давності зі стягнення пені, були продовжені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" з 02.04.2020 р. на строк дії карантину.

Отже, зважаючи на те, що з даним позовом ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" звернулось 23.04.2020 р. та те, що з 02.04.2020 р. строк для стягнення пені у зв`язку з карантином був продовжений, пеня, нарахована за період з 12.02.2019 р. по 14.03.2019 (послуги надані у січні 2019 р.), з 14.03.2019 р. по 01.04.2019 р. (послуги надані у лютому 2019 р) стягненню з відповідача не підлягає у зв`язку із пропуском строку позовної даності.

Щодо іншої частини пені суд, провівши власний перерахунок, дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 6 988,35 грн.

Крім того, суд розглянув клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та прийшов до висновку про необгрунтованість такого клопотання, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, або якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У той же час, правовий зміст ст. 233 ГК України свідчить про те, що вона не є імперативною, а застосовується на розсуд суду за наявності визначених у ній умов та на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто є правом суду.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а також висновків, що містяться у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 905/1180/17, від 12.09.2018 у справі № 912/3594/17, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У даному випадку суд вважає, що відповідач не довів наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру пені, не навів поважних причин порушення зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем, не врахував інтересів обох сторін при виконанні зобов`язання. Доводи про наявність у Концерну боргу перед енергопостачальними організаціями, а також про те, що в діяльності Концерну склалась скрутна фінансова ситуація, зумовлена взаємовідносинами між Концерном та ПАТ "НСТУ" (суспільне телебачення), що спричинило погашення боргу перед Державним бюджетом замість ПАТ "НСТУ", суд до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджені будь-якими доказами. При цьому, такі обставини не свідчать про їх виключність.

З іншого боку, суд враховує інтереси позивача, який також здійснює власну господарську діяльність та, уклавши договір на поставку електричної енергії, розраховував на своєчасне отримання оплати за поставлений відповідачу товар. При цьому нарахована сума пені не є значно чи надмірно великою, виходячи із загальної суми договору, а сам розмір пені був погоджений відповідачем при укладенні договору поставки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки відповідач не довів наявність зазначених у вказаній статті обставин, суд вважає, що немає підстав для зменшення визначеної судом пені при встановленому та підтвердженому факті прострочення зобов`язання.

Стосовно стягнення з Концерну інфляційних втрат у сумі 173,00 грн. та 3 % річних у сумі 836,90 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Здійснивши перерахунок сум матеріальних втрат, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 173,00 грн. та 3 % річних у сумі 836,90 грн., тобто, у заявленій позивачем сумі.

Отже, з урахуванням встановлених обставин у справі та наданих сторонами доказів суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73-79, 129, 231, 236-237, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про стягнення заборгованості в сумі 84 641,93 грн. в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 74 925,46 грн. закрити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про стягнення 9 716,47 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 10, ідентифікаційний код 01190043) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" (87539, Донецька обл., м. Маріуполь, бульвар Шевченка, 62, ідентифікаційний код 42086719) пеню у сумі 6 988 (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 35 коп., інфляційні втрати у сумі 173 (сто сімдесят три) грн. 00 коп., 3 % річних у сумі 836 (вісімсот тридцять шість) грн. 90 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 730 (одна тисяча сімсот тридцять) грн. 29 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення складений 2 жовтня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.