Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/365/17

За заявою: Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м. Київ)

До боржника: Комунального підприємства "Теплосервіс" (м.Коростишів, Житомирська область)

про визнання банкрутом

(в частині розгляду заяви про скасування рішення державного реєстратора та визнання за боржником права господарського відання на адміністративне приміщення)

Суддя Гнисюк С.Д.

Представники:

- від заявника (позивач): Коляда В.І. - ліквідатор; Вівчарівський В.П. - ордер серії ЛВ №177015 - в режимі відеоконференції (КП "Теплосервіс"); від ініціюючого кредитора: Юзвенко В.Г.- довіреність №55/19 від 21.12.2019;

- за участю (відповідач): Окушко О.В. - представник Коростишівської міської ради - довіреність №03-26/141 від 17.01.2020.

В провадженні Господарського суду Житомирської області знаходиться справа №906/365/17 про визнання банкрутом Комунальне підприємство "Теплосервіс" (м.Коростишів, Житомирська область) (суддя Макаревич В.А.).

17.05.2018 на адресу Господарського суду Житомирської області надійшла позовна заява від Комунального підприємства "Теплосервіс" до державного реєстратора Чернявської Ірини Володимирівни, згідно якої заявник просить суд:

- скасувати рішення державного реєстратора Чернявської І.В. Коростишівської міської ради від 28.02.2018 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - приміщення адміністративне заг.пл. 205,3 м.кв. (Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3) - за Коростишівською міською радою Житомирської області;

- визнати право власності на адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв., адреса: Житомирська область, Коростишівський район, м.Коростишів, вул.Миру, 3, за Комунальним підприємством "Теплосервіс".

Заяву прийнято до розгляду в межах справи про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 28.11.2018, зокрема, замінено первісного відповідача - державного реєстратора Чернявську І.В. на відповідача - Відділ державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та речових прав на нерухоме майно Коростишівської міської ради в особі Коростишівської міської ради.

10.01.2019 до суду від КП "Теплосервіс" надійшли письмові уточнення до позовної заяви від 17.05.2018, у яких заявник просив вважати резолютивну частину позовної заяви наступного змісту: "визнання права повного господарського відання на адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м кв. матеріали стін: цегла. Опис: до адмінприміщення належить вхідне крильце, адреса: Житомирська область, Коростишівський район, м.Коростишів, вул. Миру 3."

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 10.01.2019, зокрема, подані до суду уточнення до позовної заяви визнано заявою про зміну предмета позову у відповідності до ч.3 ст.46 ГПК України

27.02.2019 від ліквідатора Комунального підприємства "Теплосервіс" Яворського В.М. надійшло уточнення позовних вимог від 26.02.2019, у яких ліквідатор просить скасувати рішення державного реєстратора Коростишівської міської ради Житомирської області Чернявської І.В. від 02.03.2018 індексний номер рішення 39954949 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв. за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3) за Коростишівською міською радою () та визнати за Комунальним підприємством "Теплосервіс" право господарського відання на адміністративне приміщення, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3 (загальною площею 205,3 м. кв.).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 17.09.2019 (суддя Макаревич В.А.), зокрема, відмовлено Комунальному підприємству "Теплосервіс" у задоволенні заяви, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26.02.2019, про скасування рішення державного реєстратора Коростишівської міської ради Житомирської області Чернявської І.В. від 02.03.2018 індексний номер рішення 39954949 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв. за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3) за Коростишівською міською радою () та визнання за Комунальним підприємством "Теплосервіс" права господарського відання на адміністративне приміщення, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м.Коростишів, вул. Миру, 3 (загальною площею 205,3 м. кв.) у справі №906/365/17.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Житомирської області 17.09.2019, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Комунальне підприємство "Теплосервіс" звернулись з апеляційними скаргами до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019, зокрема, апеляційні скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Комунального підприємства "Теплосервіс" залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду Житомирської області від 17 вересня 2019 року у справі №906/365/17 залишено без змін.

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Комунальне підприємство "Теплосервіс" не погоджуючись із постановою Північно-західного апеляційного господарського суду звернулись до Касаційного господарського суду у складі Верховного суду для захисту своїх порушених прав та інтересів.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 05.02.2020, касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено частково; касаційну скаргу ліквідатора Комунального підприємства "Теплосервіс" арбітражного керуючого Коляди В. задоволено частково; постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 та ухвалу Господарського суду Житомирської області від 17.09.2019 у справі №906/365/17 скасовано; справу №906/365/17 в скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Матеріали справи №906/365/17 повернулись до Господарського суду Житомирської області.

На підставі постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2020, відповідальним працівником загального відділу Господарського суду Житомирської області, здійснено повторний автоматизований розподіл позовної заяви №906/365/17, якій згідно Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 906/365/17 за вхідним номером 02-20/107/20 та передано для подальшого розгляду у межах справи №906/365/17 судді Гнисюку С.Д.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 02.03.2020, зокрема, заяву Комунального підприємства "Теплосервіс" (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26.02.2019) прийнято до свого провадження; постановлено розгляд заяви Комунального підприємства "Теплосервіс" (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26.02.2019) здійснювати за правилами загального позовного провадження.

05.05.2020 на електронну адресу Господарського суду Житомирської області, через загальний відділ, від ліквідатора Комунального підприємства "Теплосервіс" - Коляди В.І. надійшло уточнення позовних вимог від 04.05.2020.

В ході дослідження зазначених уточнень та матеріалів справи, судом було здійснено звірку вищевказаних уточнень від 04.05.2020 та заяви ліквідатора Комунального підприємства "Теплосервіс" від 26.02.2020 про уточнення позовних вимог.

Зі змісту зазначених уточнень, зокрема, прохальних частин, встановлено їх ідентичність. У зв`язку з чим, Господарський суд Житомирської області, надавши їм правову оцінку, вважає за доцільне, уточнення позовних вимог ліквідатора Комунального підприємства "Теплосервіс" від 04.05.2020 в подальшому, під час здійснення розгляду справи, розцінювати, як додаткові пояснення у справі, в т.ч. щодо обставин встановлених Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 05.02.2020, оскільки дані уточнення не містять збільшення або зменшення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 11.08.2020, зокрема, закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду по суті заяви Комунального підприємства "Теплосервіс" (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог) про скасування рішення державного реєстратора та визнання за Комунальним підприємством "Теплосервіс" права господарського відання на адміністративне приміщення на 24.09.2020.

В засіданні суду 24.09.2020 розглядалась по суті заява Комунального підприємства "Теплосервіс" (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог) про скасування рішення державного реєстратора та визнання за Комунальним підприємством "Теплосервіс" права господарського відання на адміністративне приміщення.

В засіданні суду 24.09.2020 представники заявника (позивача) заяву підтримали та надали усні пояснення в обґрунтування своїх вимог. Просили суд задовольнити її.

Представник Коростишівської міської ради (відповідач) в засіданні суду 24.09.2020 проти вимог заяви заперечив та надав суду усні пояснення по суті заперечень. Просив суд в задоволенні заяви відмовити.

Представник Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в засіданні суду підтримав заяву.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи присутніх представників та ліквідатора, оцінивши подані докази в їх сукупності, Господарський суд Житомирської області, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа №906/365/17 (суддя - Макаревич В.А.) про банкрутство Комунального підприємства "Теплосервіс" (Житомирська область, м. Коростишів).

Постановою Господарського суду Житомирської області від 10.10.2017 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Яворського Володимира Миколайовича.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 06.05.2019 усунуто арбітражного керуючого Яворського В.М. від виконання повноважень ліквідатора Комунального підприємства "Теплосервіс".

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 18.06.2019, зокрема, призначено ліквідатором Комунального підприємства "Теплосервіс" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3, ) арбітражного керуючого Коляду Володимира Ілліча (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1581 від 24.07.2013; АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

У своїй заяві, з урахуванням уточнень, доповнень, відповіді - ліквідатор Комунального підприємства "Теплосервіс" посилається на те, що на виконання своїх повноважень ним було здійснено інвентаризацію майна банкрута. 05.12.2017 було оформлено право власності на об`єкт нерухомого майна адміністративне приміщення про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. Надалі ліквідатором проводились дії по реалізації майна банкрута у складі цілісного майнового комплексу. Так як реалізація у складі ЦМК не відбулась (відсутність покупців), проведено реалізацію майна окремими частинами. У тому числі і спірного об`єкту - адміністративне приміщення. Під час проведення дії по його реалізації, 08.05.2018 надійшла інформація про те, що посадові особи Коростишівської міської ради 28.02.2018 скоїли злочин, а саме: шляхом підробки (обману) заволоділи адміністративним приміщенням. Вказує, що на час порушення провадження у справі про банкрутство, приміщення перебувало на балансі банкрута. Вважає дії державного реєстратора по реєстрації права власності адміністративного приміщення при наявності актуальної інформації про об`єкт нерухомого майна за КП "Теплосервіс" на Коростишівську міську раду - незаконними та здійсненими у змові з посадовими особами Коростишівської міської ради. Зазначає про те, що адміністративне приміщення не відноситься до об`єкту комунальної інфраструктури, так як не входить в технологічний цикл забезпечення теплом та гарячим водопостачанням. Вказує, що статутний фонд КП "Теплосервіс" складався виключно з майна та обладнання, у тому числі об`єктів нерухомості на загальну суму 1485807,45грн., що відповідає переліку основних засобів, що передано комісійно КП "Теплосервіс" 23.09.2004. Повідомляє, що грошові кошти в сумі 1485807,45грн. у період з 04.08.2004-04.10.2004 з рахунку Коростишівської міської ради на рахунок КП "Теплосервіс" не перераховувались. На підставі зазначеного вважає, що КП "Теплосервіс" володіє адміністративним приміщенням на праві повного господарського відання, у відповідності до якого 25.12.2017 було проведено реєстрацію права власності на нього. Адміністративне приміщення не належить до об`єкту комунальної інфраструктури. Відділ державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та речових прав на нерухоме майно Коростишівської міської ради в особі Коростишівської міської ради не визнає права господарського відання КП "Теплосервіс" на майно, яке сам і надав останньому в статутний фонд на праві господарського відання. Крім того вказує, що сама лише відсутність зазначених у рішенні компетентного органу місцевого самоврядування відомостей про закріплення за комунальним підприємством майна на праві господарського відання не є достатньою підставою вважати відсутнім таке право у комунального підприємства, якому це майно безоплатно передано на баланс. Вважає, що оскільки КП"Теплосервіс" є комунальним підприємством, яке відповідно до закону може володіти майном лише на праві господарського відання, майнова дія Коростишівської міської ради з передачі на баланс є доказом того, що спірне приміщення безоплатно передано та належить КП "Теплосервіс" на праві господарського відання. Зазначає, що статутний фонд заявника не формувався грошовими коштами. Крім того, посилається на те, що рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради "Про міський бюджет на 2004" не передбачено грошові кошти для сплати статутного фонду КП "Теплосервіс". Тому вважає, що статутний фонд сформовано за рахунок майнового внеску засновника, саме передачі на баланс відокремленої частини комунального майна, залишковою вартістю 1485807,45грн., на підставі рішення Коростишівської міської ради від 15.09.2004, в тому числі адміністративне приміщення. Вважає, що майно, що передалося на баланс одночасно входить до статутного фонду, вартість якого співпадає з розміром статутного капіталу. Внесення майна до статутного фонду є ознакою його володіння на праві господарського відання. Правовим наслідком передання майна є прийняття майна та відображення його у бухгалтерському балансі підприємства. Повідомляє також, що КП "Теплосервіс" здійснювало амортизацію майна (знос). Також належність заявнику спірного майна на праві господарського відання підтверджує відсутність будь-яких зобов`язальних відносин щодо цього майна між КП "Теплосервіс" та Коростишівською міською радою (оренда, зберігання). Через відсутність договорів з власником майна щодо утримання на балансі майна, КП "Теплосервіс" не є балансоутримувачем даного майна. Зазначає, що КП "Теплосервіс" здійснювало реконструкцію, капітальні та поточні ремонти, внаслідок чого вартість адміністративного приміщення збільшилось.

З огляду на зазначене просить суд:

1) Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

2) Визнати право господарського відання на адміністративне приміщення.

Згідно відзиву на позовну заяву та письмових пояснень, доповнень, Коростишівська міська рада Коростишівського району Житомирської області зазначає про те, що майно, зокрема, адміністративне приміщення, яке відноситься до об`єктів соціальної інфраструктури територіальної громади та перебувають у власності Коростишівської міської ради, було включено ліквідатором до ліквідаційної маси банкрута безпідставно. Вказує, що жодне майно ні у господарське відання, ні у оперативне управління КП "Теплосервіс" не передавалося. Станом на 15.02.2018 отримано інформацію про відсутність реєстрації права власності на приміщення. Тому, після подання всіх необхідних документів, за Коростишівською міською радою 02.03.2018 було зареєстровано право комунальної власності на приміщення адміністративне. Спірне адміністративне приміщення відноситься до об`єктів комунальної інфраструктури територіальної громади та перебуває у власності Коростишівської міської ради. Вважає, що між сторонами взагалі відсутній предмет спору. Перебування майна на балансі підприємства не є безспірною ознакою його права власності. Крім того зазначає про те, що 10.10.2017 КП "Теплосервіс" визнано банкрутом та припинено його господарську діяльність, чим унеможливлюється питання передання у повне господарське відання будь-якого майна. Зазначає, що докази, наявні в матеріалах справи не підтверджують формування статутного капіталу майном, а не коштами. Єдиною підставою для формування статутного капіталу майном мало бути прийняте засновником відповідне рішення міської ради. У статуті відсутній перелік майна, з якого складався статутний капітал із зазначенням його суми. За 2004 рік знищено бухгалтерські документи Коростишівської міської ради, відповідно до актів "Про виділення до знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню" від 01.03.2007 та від 09.01.2009. Вказує на те, що у заявника були в наявності інші розрахункові рахунки. Отже, підстав для скасування рішення державного реєстратора немає. Підстав для визнання права господарського відання немає.

На підставі зазначеного просить суд відмовити в задоволенні заяви.

Державний реєстратор Відділу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та речових прав на нерухоме майно Коростишівської міської ради Чернявська І.В. у своїх письмових поясненнях зазначає про те, що реєстрація речових прав за Коростишівською міською радою здійснена на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у відповідності до вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого КМ України від 25.12.2015 №1127. Зокрема, заявником (Коростишівською міською радою), подано для здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 01.01.2013. Враховуючи те, що вищевказані норми законодавства містять вичерпний перелік документів, що подаються державному реєстратору з метою здійснення державної реєстрації об`єктів комунальної власності, підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації права комунальної власності за Коростишівською міською радою - не має.

Згідно пояснень від 21.07.2020 ОСОБА_1 повідомляє, що у період з 16.08.2001 по 03.10.2004 працював директором МКП "Тепломережа", м.Коростишів. У відповідності до рішення Коростишівської міської ради від 23.09.2004 він разом з членами комісії прийняв участь в передачі майна з балансу Комунального підприємства "Тепломережа", м. Коростишів на баланс Коростишівського комунального підприємства "Теплосервіс" на загальну суму по залишковій вартості 1485807,45грн. У відповідності до статуту МКП "Теплосервіс" вищезазначене майно увійшло в статутний фонд підприємства "Теплосервіс" було сформовано за рахунок майнового внеску засновника Коростишівської міської ради, шляхом передачі відокремленої частини комунального майна (котельні з обладнанням, теплові мережі транспорт, нерухомість) залишковою вартістю 1485807,45грн., на підставі рішення Коростишівської міської ради від 15.09.2004, у тому числі адміністративне приміщення заг.площею 205,3м (кв) за адресою: м.Коростишів, вул. Миру, 3. На момент передачі він був вже директором МКП "Теплосервіс" і тому він заявляє, що ніяких грошових коштів в сумі 1485807,45грн, як грошовий внесок в статутний фонд підприємства "Теплосервіс", не отримувало, так як статутний фонд був сформований майновим внеском, тобто майном Комунального підприємства "Тепломережа".

Інші учасники провадження відзивів не надали.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - Кодекс), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно статті 7 Кодексу, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує, зокрема, всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

В силу ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Реалізуючи передбачене у вказаній нормі право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача або ж запобіжить його порушенню. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст.5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема судовий захист цивільного права та інтересу.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ч.2 ст. 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, при вирішенні спору суд з`ясовує характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були або ж можуть бути вони порушеними.

При цьому, слід виходити з положень ст.11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обовязків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Матеріальний аспект захисту охоплюється положеннями глави 3 ЦК України, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів.

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частинами 1, 2 статті 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення;.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач, відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України, має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Таким чином, сторона при зверненні до господарського суду повинна довести, що її суб`єктивне право порушено, не визнано чи оспорюється, а об`єктом захисту є її охоронюваний законом інтерес.

З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.

Розгляд справи №906/365/17 здійснювався за правилами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), тому суд здійснює розгляд заяви з урахуванням його норм.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону про банкрутство, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та, розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Відповідно до ст. 41 Закону про банкрутство, ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом. З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

Згідно норм ст. 42 Закону про банкрутство, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, крім грошових коштів, що знаходяться на банківському рахунку умовного зберігання (ескроу) банкрута, об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, у комунальну власність відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Майно, визначене родовими ознаками, що належить банкруту на праві володіння або користування, включається до складу ліквідаційної маси.

У застосовуванні положення зазначеної норми, необхідно виходити із загальної спрямованості цього Закону на максимальне задоволення вимог кредиторів за рахунок коштів, отриманих від продажу майна боржника. Розуміння положень цієї статті таким чином, що майно боржника, яке йому належить на праві власності, буде безоплатно передано у комунальну власність, суперечить загальній спрямованості цієї норми. Отже, у наведеній нормі права йдеться про майно, яке належить боржнику як володільцю, а не як власнику або утримувачу і яке він повинен у випадку банкрутства передати (повернути) в порядку, встановленому законодавством, територіальній громаді. Таке майно не включається до складу ліквідаційної маси.

Отже, згідно зазначених норм, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

Як вбачається з матеріалів справи, ліквідатором сформовано ліквідаційну масу до якої включено, зокрема, адміністративне приміщення (адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв. за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3).

Предметом спору у даній заяві є визнання за КП "Теплосервіс" права господарського відання на адміністративне приміщення та скасування рішення державного реєстратора.

Щодо визнання права господарського відання суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Коростишівської міської ради від 24.06.2004 створено Коростишівське комунальне підприємство "Теплосервіс" (а.с.102, т.9).

Відповідно до рішення Коростишівської міської ради від 30.09.2004 затверджено уточнений статут комунального підприємства "Теплосервіс" (а.с.106, т. 9).

Засновником і власником підприємства є територіальна громада Коростишівська міська рада, яка є власником майна підприємства (основних фондів) (п. 1.2 Статуту).

Коростишівське Комунальне підприємство "Теплосервіс" створено рішенням Коростишівської міської ради від 24.06.2004.

Рішенням Коростишівської міської ради від 30.09.2004 затверджено уточнений статут Комунального підприємства "Теплосервіс".

Відповідно до п.1.1 Статуту, Комунальне підприємство "Теплосервіс", що надалі іменується "Підприємство", є комунальним унітарним підприємством, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади Коростишівської міської ради, згідно законодавства України, що надає послуги населенню, організаціям бюджетної сфери та іншим споживачам з теплопостачання, гарячого водопостачання, ремонту і обслуговування котельного обладнання, будівельних конструкцій, споруд теплових мереж та інших послуг.

Засновником і власником підприємства є територіальна громада Коростишівська міська рада, яка є власником майна підприємства (основних фондів) (п.1.2 Статуту).

Управління підприємством здійснюється на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і принципів самоврядування трудового колективу (п.3.1 Статуту).

Виключно на пленарних засіданнях сесії Коростишівської міської ради вирішуються питання щодо, зокрема, розпорядження майном підприємства, що було надано на праві повного господарського відання (п. 3.3 Статуту).

Відповідно до п.4.1 статуту, майно підприємства становить оборотні кошти, основні засоби, а також інші цінності, вартість яких визначається в самостійному балансі підприємства.

Розмір статутного фонду підприємства становить 1485807,45 грн.

Відповідно до п. 4.2 Статуту, майно підприємства належить йому на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається майном на свій розсуд, вчиняючи до нього будь - які дії, що не суперечать статуту підприємства.

Згідно п. 4.4 Статуту джерелами формування майна підприємства є: матеріальні та грошові внески Засновника; доходи, одержані від господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів; капітальні вкладення та дотації з бюджету; придбання майна іншого підприємства; безоплатні або благодійні внески, пожертвування організацій, підприємств, громадян; інші джерела, не заборонені законодавчими актами України.

Згідно з рішенням Коростишівської міської ради №383 від 15.09.2004 на баланс МКП "Теплосервіс" (Комунальному підприємству "Теплосервіс") передано котельні, теплові мережі (згідно з додатком).

Відповідно до додатку до рішення виконкому міської ради від 15.09.2004 №383, визначено перелік основних засобів, що передаються з балансу Коростишівського підприємства "Тепломережа" на баланс Коростишівського міського комунального підприємства "Теплосервіс", у тому числі адміністративне приміщення інв.№ 299 (балансова вартість - 50413,14), розділ 13 котельня по вулиці К. Лібкнехта,12.

Рішенням б/н від 11.11.2004 надано дозвіл МКП "Тепломережа" на передачу підприємству КП "Теплосервіс" на баланс малоцінного інвентаря та матеріалів згідно переліку.

Закінчено формування статутного фонду 31.12.2004.

Приписами статей 142 - 146 Конституції України встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

Інші питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються законом.

Згідно з частинами 5 - 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

За змістом статей 316 - 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу (в т.ч. територіальні громади). Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 24 Господарського кодексу України (далі - ГК України), управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки здійснюється через систему організаційно-господарських повноважень територіальних громад та органів місцевого самоврядування щодо суб`єктів господарювання, які належать до комунального сектора економіки і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Правовий статус окремого суб`єкта господарювання у комунальному секторі економіки визначається уповноваженими органами управління відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів. Відносини органів управління між зазначеними суб`єктами у випадках, передбачених законом, можуть здійснюватися на договірних засадах.

Суб`єктами господарювання комунального сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише комунальної власності, а також суб`єкти, у статутному капіталі яких частка комунальної власності перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує органам місцевого самоврядування право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

У відповідності зі статтею 78 ГК України, комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.

Комунальне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника та органу місцевого самоврядування, до сфери управління якого воно входить.

За змістом статей 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Зважаючи на викладені норми законодавства, господарський суд приходить до висновку, що КП "Теплосервіс" є комунальним комерційним підприємством. Майно за таким підприємством має закріплюватися власником - на праві господарського відання.

Рішенням Коростишівської міської ради №719 від 07.08.2008 було затверджено майно, що перебуває у власності територіальної громади міста Коростишева згідно додатків.

У додатках до вищезазначеного рішення міститься перелік майна, що перебуває у власності територіальної громади м. Коростишева, які знаходяться на балансі КП "Теплосервіс", у якому зазначено адміністративне приміщення балансовою вартістю 50413,14 грн.

Звертаючись з позовом, ліквідатор КП "Теплосервіс" вказував, що 05.12.2017 державним реєстратором - приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Павленком П.П. на підставі рішень Коростишівської міської ради №383 від 15.09.2004 та б/н від 11.11.2004, технічного паспорту: серія та номер 633/ю/376, виданого 30.11.2017, за КП "Теплосервіс" було зареєстровано право власності на спірне майно - адмінприміщення.

Проте, в подальшому, 02.03.2018 державним реєстратором Коростишівської міської ради Чернявською І.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - адміністративного приміщення загальної площі 205,3 м.кв., адреса: Житомирська область, Коростишівський район, м.Коростишів, вул. Миру, 3 за Коростишівською міською радою.

Зазначаючи, що статутний фонд КП "Теплосервіс" на загальну суму 1485807,45 грн. було сформовано виключно з майна відповідно до Переліку основних засобів, що передані згідно рішення Коростишівської міської ради №383 від 15.09.2004 на баланс КП "Теплосервіс" (додаток до рішення виконкому міської ради від 15.09.2004 №383), до якого включено і спірне майно - адміністративне приміщення з інвентарним номером згідно Переліку - №299, а статутний фонд належить до власного капіталу підприємства, ліквідатор банкрута з посиланням на положення ч.8 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", звернувся з позовом про скасування рішення державного реєстратора Коростишівської міської ради від 02.03.2018.

Рішенням Коростишівської міської ради №752 від 07.11.2008 було вирішено поповнити статутний фонд КП "Теплосервіс" з бюджету розвитку в сумі 400 000 грн з подальшим перерахуванням коштів на рахунок КП "Теплосервіс" (а.с.110, т.9).

При цьому, позивачем надано до матеріалів справи банківські виписки з рахунку, відкритого в АТ "Укрінбанк" (а.с.146-187, т. 10).

У банківській виписці від 19.10.2004 зазначено про оплату за опалення Коростишівською міською радою в сумі 33799.00 грн. (а.с. 147, т. 10).

Представник позивача повідомив, що відсутні будь-які докази поповнення статутного фонду КП "Теплосервіс" грошовими коштами, а тому вважає, що зазначене є доказом передачі до статутного фонду КП "Теплосервіс" на загальну суму 1485807,45 грн майна відповідно до Переліку основних засобів, що передані згідно рішення Коростишівської міської ради №383 від 15.09.2004 (Додаток до рішення виконкому міської ради від 15.09.2004 №383), яке було закріплено за підприємством на праві господарського відання.

Представник Коростишівської міської ради Коростишівського району Житомирської області повідомив, що у архівних матеріалах Коростишівської міської ради відсутні докази формування статутного фонду КП "Теплосервіс" з переданого на баланс КП "Теплосервіс" (Додаток до рішення виконкому міської ради від 15.09.2004 №383) майна, а також, відсутні будь-які рішення Коростишівської міської ради стосовно передачі спірного майна КП "Теплосервіс" у повне господарське відання. Зазначене може свідчити, що статутний фонд КП "Теплосервіс" був сформований в інший спосіб, зокрема і перерахуванням грошових коштів. У зв`язку з тим, що пройшло багато часу архівні матеріали про формування статутного фонду КП "Теплосервіс", зокрема і перерахуванням грошових коштів на даний час не збереглися.

Рішенням Коростишівської міської ради №719 від 07.08.2008 було затверджено майно, що перебуває у власності територіальної громади міста Коростишева згідно додатків (а.с. 116- 124, т.9).

У додатках до вищезазначеного рішення міститься перелік майна, що перебуває у власності територіальної громади м. Коростишева, яке знаходяться на балансі КП "Теплосервіс".

Як вбачається з додатків до рішення Коростишівської міської ради №719 від 07.08.2008, у переліку зазначено і спірне майно - адміністративне приміщення балансовою вартістю 50413,14 грн (а.с.123, т.9).

Також, адміністративне приміщення балансовою вартістю 50 413,14 грн є у переліку основних засобів, що знаходяться на балансі КП "Теплосервіс" станом на 01.07.2017 (а.с.225, т.9).

Судом було з`ясовано та представниками сторін підтверджено, що спірне майно адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв. за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3, згідно Додатку до рішення №383 виконкому Коростишівської міської ради від 15.09.2004 та Додатку до рішення №719 від 07.08.2008 має інвентарний номер №299, балансова вартість 50 413,14 грн (том 9 а.с.135, 123 ).

Будь - якого іншого адміністративного приміщення на баланс КП "Теплосервіс" не передавалось.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що на даний час є чинним рішення Коростишівської міської ради №719 від 07.08.2008 згідно якого затверджено майно, що перебуває у власності територіальної громади міста Коростишева, згідно додатків (а.с. 116 - 124, т.9), зокрема, адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв. за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3, згідно Додатку до рішення №383 виконкому Коростишівської міської ради від 15.09.2004 та Додатку до рішення №719 від 07.08.2008 має інвентарний номер №299, балансова вартість 50 413,14 грн.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, суд зазначає про наступне.

З урахуванням постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 05.02.2020 у справі №906/365/17, суд наразі досліджує наступні питання.

Щодо обставин здійснення органом місцевого самоврядування відповідних майнових дій щодо передачі майна на баланс комунального підприємства.

Як вже судом встановлено, рішенням Коростишівської міської ради №383 від 15.09.2004 та Переліком основних засобів, що передані згідно рішення Коростишівської міської ради №383 від 15.09.2004 на баланс КП "Теплосервіс" (Додаток до рішення виконкому міської ради від 15.09.2004 №383) підтверджується передача адміністративного приміщення з інвентарним номером згідно Переліку - №299 Комунальному підприємству "Теплосервіс" на баланс.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон), виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 2 Закону, місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст. 5 Закону, система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; органи самоорганізації населення.

Згідно ст.6 Закону, первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно до ст. 10 Закону, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ст. 17 Закону, відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 29 Закону, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Згідно ст.60 Закону, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Територіальні громади сіл, селищ, міст, районів у містах безпосередньо або через органи місцевого самоврядування можуть об`єднувати на договірних засадах на праві спільної власності об`єкти права комунальної власності, а також кошти місцевих бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій і створювати для цього відповідні органи і служби.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону, прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Отже,

- суб`єктом управління майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, є орган місцевого самоврядування;

- орган місцевого самоврядування здійснює передачу об`єктів комунальної власності в оперативне управління та господарське відання комунальним закладам та підприємствам;

- рішення щодо відчуження (у тому числі й передачі) комунального майна приймаються виключно на пленарних засіданнях та сесіях сільської, селищної, міської ради.

Водночас суб`єкти господарювання, котрі належать до комунального сектору економіки, здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

При цьому під правом господарського відання слід розуміти речове право суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна (ч. 1 ст. 136 ГКУ).

Оскільки КП "Теплосервіс" комерційне підприємство, то може отримувати майно від органу місцевого самоврядування у господарське відання.

Як вже зазначено, підставою для передачі комунального майна є рішення сесії відповідної ради про закріплення на праві господарського відання майна, яке перебуває в комунальній власності.

Сторонами не надано суду рішення міської ради про передачу КП "Теплосервіс" майна (адміністративне приміщення) саме на праві господарського відання, що є основною підставою для володіння підприємством майном саме на праві господарського відання.

Інформація про дане приміщення міститься лише в додатку до рішення.

Доказів закріплення уповноваженим органом спірного майна на праві господарського відання, або що з передачею його на баланс власник майна Коростишівська міська рада закріпила його на праві повного господарського відання за КП "Теплосервіс", суду не надано.

Представником Коростишівської міської ради повідомлено суду, що рішення про передачу майна заявнику на праві господарського відання відсутнє. Майно передано виключно на баланс підприємства.

Крім того слід зазначити, що органи місцевого самоврядування, як правило, затверджують Положення про порядок закріплення майна комунальної власності, за підприємствами, установами, організаціями на правах господарського відання або оперативного управління та типові договори. Такі нормативні документи визначають на місцевому рівні процедуру передачі та закріплення комунального майна відповідної територіальної громади.

Відповідно типові договори покликані чітко регламентувати умови передачі і повернення комунального майна, права та обов`язки його власника і користувача.

Безпосередньо факт передачі активів оформляють актом приймання-передачі основних засобів.

Суду не надано акту прийому-передачі основних засобів, який підтверджує саме факт передачі майна Коростишівською міською радою і прийняття його КП "Теплосервіс".

Крім того, разом із відповідними об`єктами необоротних активів необхідно передати облікові документи, що підтверджують їх первісну вартість, суму нарахованого зносу, дату введення в експлуатацію тощо, а також технічну документацію (за наявності), тощо.

Таких доказів суду не надано.

Таким чином, спірне майно рішенням міської ради заявнику на праві господарського відання не передавалось, а лише передано на баланс підприємства.

Щодо обставин визначення правового режиму майна підприємства (позивача), переданого останньому власником та встановлення правових підстав володіння спірним майном.

Відповідно до частини 1 статті 133 ГК України, основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 134 ГК України, суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом. Правовий режим власності та правові форми реалізації права власності у сфері господарювання визначаються цим Кодексом і законом.

Відповідно до частини 4 статті 136 ГК України, щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, відповідно до статті 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

З матеріалів справи вбачається, що Коростишівська міська рада фактично не визнає за КП "Теплосервіс" права господарського відання.

Як вже судом встановлено, спірне майно - адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв., адреса: Житомирська область, Коростишівський район, м.Коростишів, вул.Миру, 3, яке було передане на баланс КП "Теплосервіс", перебуває у власності територіальної громади міста Коростишева.

На даний час є чинним рішення Коростишівської міської ради №719 від 07.08.2008 згідно якого затверджено майно, що перебуває у власності територіальної громади міста Коростишева згідно додатків (а.с. 116 - 124, т.9), зокрема, адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв. за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3, згідно Додатку до рішення №383 виконкому Коростишівської міської ради від 15.09.2004 та Додатку до рішення №719 від 07.08.2008 має інвентарний номер №299, балансова вартість 50 413,14 грн.

Докази звернення з заявою про оскарження (скасування) рішення міської ради суду не надано.

Особливості господарської діяльності, правовий режим майна комерційного комунального підприємства та порядок розпорядження ним врегульовані положеннями Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить.

Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.

Частиною п`ятою статті 75 ГК України передбачено, що державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 78 ГК України майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

За змістом викладених норм передача майна, що перебуває в господарському віданні, з балансу одного комунального підприємства на баланс іншого комунального підприємства, що відбулася за актами приймання-передачі на підставі прийнятого в межах повноважень рішення органу місцевого самоврядування, який від імені та в інтересах територіальної громади як власника відповідно до закону здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, є майновою дією власника щодо розпорядження майном. (Висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 904/4928/17, у пункті 7.7 постанови Верховного Суду від 29.10.2019 у справі 927/1124/16 та у постанові від 10.03.2020 №902/318/16).

Водночас дії власника з розпорядження майном, переданим суб`єкту підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, можуть бути оскаржені з метою захисту суб`єктом своїх майнових прав на майно також від власника (частина четверта статті 136 ГК України).

Разом з тим, особливості розпорядження майном у справі про банкрутства врегульовані положеннями Закону про банкрутство.

Так, відповідно до частини першої статті 42 Закону про банкрутство усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону про банкрутство майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором. Початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів.

Згідно з частиною 1 статті 44 після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута, зокрема шляхом проведення аукціону.

У зв`язку із викладеним та враховуючи, що створення боржника для здійснення комерційної господарської діяльності із закріпленням за ним майна комунальної власності - територіальної громади міста Коростишів в особі Коростишівської міської ради; здійснення боржником виробничої діяльності, передбаченої статутом з використанням майна, переданого йому Коростишівською міською радою, однак без права боржника розпоряджатись цим майном та без можливості звернути стягнення на це майно на вимогу кредиторів, вилучення у боржника майна за рішенням Коростишівської міської ради, слід дійти до висновку про те, що на це майно не поширюються права Боржника розпоряджатись цим майном у розумінні статей 317, 319 Цивільного кодексу України, зокрема шляхом реалізації на аукціоні у межах ліквідаційної процедури боржника у справі про банкрутство задля задоволення вимог кредиторів відповідно до вимог частин перших статей 42, 43, 44 Закону про банкрутство.

Отже, заявник не є власником майна, тому його права не порушені.

Заявником не надано суду докази на підтвердження наявності суб`єктивного матеріального права на майно.

У даному випадку за захистом порушеного права на майно має звертатися власник такого майна, а не юридична особа, яка є балансоутримувачем спірного майна.

Щодо питання чи майно, що передавалось на баланс відповідно до рішення міської ради, входить до статутного фонду цього підприємства з огляду на рішення міської ради про передачу на баланс підприємства майна, вартість якого співпадає з розміром статутного капіталу.

Як вбачається зі змісту Статуту КП "Теплосервіс" у ньому відсутній перелік майна, яке входить до статутного фонду підприємства.

Відповідно до п.4.1 статуту, майно підприємства становить оборотні кошти, основні засоби, а також інші цінності, вартість яких визначається в самостійному балансі підприємства.

Розмір статутного фонду підприємства становить 1485807,45 грн.

Рішенням міської ради передано на баланс підприємства майна на суму 1485807,45грн.

Спірне адміністративне приміщення є лише незначною складовою того майна, яке було передане на баланс КП "Теплосервіс".

Так як у статуті відсутній перелік майна, яке входить до статутного фонду, суд не може розцінювати співпадіння суми статутного фонду та вартість майна згідно переліку як факт, що саме майно, яке було передано на баланс (у т.ч. адміністративне приміщення), увійшло до статутного фонду.

Будь-яких інших доказів в підтвердження, що саме майном (у тому числі адміністративним приміщенням) було сформовано статутний фонд суду не надано.

Крім того, слід зазначити про те, що на підставі рішення Коростишівської міської ради від 11.11.2004 було передано з балансу Коростишівського підприємства "Тепломережа" на баланс КП "Теплосервіс" малоцінний інвентар та матеріали, основні засоби і незавершене будівництво згідно з переліком, загальною вартістю 118159,98грн.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру формування статутного фонду заявника закінчено 31.12.2004.

Рішення про передачу малоцінного інвентарю та матеріалів, основних засобів і незавершеного будівництва прийняте радою до завершення формування статутного фонду КП "Теплосервіс".

Вартість зазначеного майна більша ніж балансова вартість адміністративного приміщення.

З огляду на викладене, суд не вбачає пов`язаності між початковим співпадінням суми статутного фонду та вартістю майна, яке передано згідно переліку на баланс КП "Теплосервіс" до закінчення формування статутного фонду.

Слід також зазначити, що надані суду банківські виписки щодо руху коштів по єдиному у 2004 році поточному рахунку заявника, не відображають інформацію за рахунок чого було сформовано статутний фонд позивача. Дані виписки містять інформацію не за весь період. Зокрема, відсутні виписки за 10, 13, 14, 15, 30 грудня, 08, 11, 29, 30 листопада та 15.18 жовтня.

Додаткових виписок суду не було надано.

Рішення Коростишівської міської ради щодо формування статутного фонду КП "Теплосервіс" коштами суду не надано.

Представник міської ради в судовому засіданні зазначив, що суду надані всі наявні у ради рішення, які стосуються КП "Теплосервіс".

Суд також звертає увагу, що безпідставне включення майна в статутний фонд, без відповідного волевиявлення власника такого майна, не змінює права власності/користування/володіння цим майном.

Доводи позивача щодо факту вчинення ним дій при здійсненні права повного господарського відання відносно спірного майна, які на його думку підтверджують факт перебування майна на праві господарського відання, суд виділив наступні доводи заявника:

1) Передача на баланс - є майновою дією власника щодо розпорядження майном (у даному випадку волевиявлення власника на зміну правового режиму майнових активів власника).

2) Перебування на балансі у КП "Теплосервіс" є доказом того, що майно безоплатно передано та належить на праві господарського відання.

3) Спірне майно перебувало у податковій заставі, що є підтвердженням того, що воно належить КП "Теплосервіс" на праві господарського відання.

4) КП "Теплосервіс" здійснювало амортизацію майна (знос), що також підтверджує, що воно належить йому на праві господарського відання.

5) Відсутність між Коростишівською міською радою та КП "Теплосервіс" зобов`язальних відносин щодо майна (зберігання, оренда, утримання), що підтверджується відомостями Архівного сектору Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області від 01.04.2020 №07-02/13.

6) КП "Теплосервіс" здійснювало реконструкцію, капітальні та поточні ремонти.

Щодо вказаних доводів суд зазначає про наступне.

Як вже зазначалось, статтею 136 ГК України передбачено, що право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Таким чином, передаючи іншій особі майно на праві господарського відання, власник надає можливість відповідному суб`єкту підприємництва саме володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном, водночас із певними обмеженнями. Однак встановлення таких обмежень щодо певного виду майна не може свідчити про виключення однієї зі складових права господарського відання. Суть права господарського відання полягає у сукупності прав щодо володіння, користування і розпорядження, а встановлені обмеження є лише унормуванням можливостей їх реалізації. Той факт, що заявник не може розпоряджатись повною мірою спірним майном без згоди власника - Коростишівської міської ради, спростовує належність майна КП "Теплосервіс" на праві господарського відання, а є реалізацією особливого режиму права власності на відповідне майно. У безспосередньому взаємозв`язку володіння, користування і розпорядження за своєю правовою природою слугує реалізації права господарського відання та фактично становить цілісний комплекс прав, який відповідно до мети своєї господарської діяльності може реалізовувати суб`єкт господарювання.

Слід також зазначити, що закріплення майна на праві повного господарського відання чи праві оперативного управління не має наслідком зміну власника такого майна. Отже, як станом на 15.09.2004 (передання Коростишівською міською радою майна на баланс КП "Теплосервіс"), станом на 07.08.2008 (затвердження Коростишівською міською радою майна (у тому числі адміністративного приміщенні, що перебуває у власності територіальної громади міста Коростишев)), так і станом на 02.03.2018 (державна реєстрація права власності за Коростишівською міською радою на нерухоме майно - адміністративне приміщення) власником спірного нерухомого майна була Коростишівська міська рада..

Крім того слід зазначити, що майно, яке належить на праві господарського відання, не є майном в розумінні положень Цивільного кодексу України, якими визначено поняття права власності, підстави його набуття та механізм реалізації. У зв`язку з чим, з урахуванням положень статті 136 Господарського кодексу України та положень Статуту боржника, підприємство не наділено повноваженнями без згоди власника розпоряджатися майном, що є власністю територіальної громади міста.

Правовий статус такого майна повинен визначатися з врахуванням норм законодавства про місцеве самоврядування, які є спеціальними та підлягають переважному застосуванню.

Суд зазначає, що передача на баланс майна у даному випадку не є майновою дією власника щодо розпорядження майном, яка направлена на зміну правового режиму майнових активів власника.

КП "Теплосервіс" прийнято на баланс адміністративне приміщення на підставі рішення міської ради, у той же час перебування майна, у тому числі споруд, будинків на балансі підприємства (організацій) ще не є безспірною ознакою його права власності (господарського відання).

Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження у власності (володінні) підприємства.

Одним з основних критеріїв визначення законності володіння майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування (централізоване або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання.

КП "Теплосервіс" самостійно включило майно на баланс підприємства як таке, що належить йому на праві господарського відання без згоди власника Коростишівської міської ради.

Отже, перебування адміністративного приміщення на балансі у КП "Теплосервіс" нє є доказом того, що майно безоплатно передано та належить на праві господарського відання.

Також суд зазначає, про те, що статтями 88, 89 Податкового кодексу (далі - ПК) України визначено право та підстави застосування податкової застави.

Зокрема, відповідно до п. 88.1 с.88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно п.89.2, 89.3 ст.89 ПК України, право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності; майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Відповідно до п.14.1.155 ст.14 ПК України, податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що предметом податкової застави є майно боржника-платника податків.

З наданих доказів перебування майна у податковій заставі (повідомлення про проведення перевірки стану збереження майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі від 16.06.2014, від 24.12.2015 та акти проведення перевірки стану збереження майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі від 20.06.2014 та від 24.12.2015), суд не вбачає, що саме адміністративне приміщення перебувало у податковій заставі (т.15 а.с. 153-154).

Акту опису майна, на яке поширюється право податкової застави суду не надано.

Також слід зазначити про те, що суд наразі не досліджує питання правомірності накладення податкової застави на майно боржника та його правову природу.

Крім того, факт перебування майна у податковій заставі не впливає на правовий режим майна та не відображає підстави володіння ним.

З огляду на зазначене, суд вважає, що факт перебування/не перебування майна у податковій заставі не доводить належність спірного майна заявнику на праві господарського відання, тому доводи заявника у цій частині суд не приймає.

Посилання КП "Теплосервіс" на те, що щодо спірного майна здійснювало амортизацію майна (знос), що також підтверджує, що воно належить йому на праві господарського відання, суд також не приймає, адже амортизація - це систематичний розподіл вартості необоротних активів, що амортизується (первісна мінус ліквідаційна вартість) упродовж строку їх корисного використання ( експлуатації).

Тобто, це дії, які проводяться з метою визначення терміну використання (експлуатації) основних фондів, який установлюється підприємством при зарахуванні об`єктів основних фондів на баланс, а отже, факт самовільного здійснення заявником амортизації спірного майна (знос), ніяким чином не підтверджує, що воно належить йому на праві господарського відання.

Щодо відсутності між Коростишівською міською радою та КП "Теплосервіс" зобов`язальних відносин щодо майна (зберігання, оренда, утримання) суд зазначає, про те що такі відносини не є безумовно обов`язковими умовами, відсутність яких дає підстави балансоутримувачу майна без згоди власника безоплатно володіти ним на праві господарського.

Також слід зазначити, КП "Теплосервіс" вказує про те, що здійснювало реконструкцію, капітальні та поточні ремонти адміністративного приміщення.

Як вбачається з рішення Коростишівської міської ради №383 від 15.09.2020, разом з передачею на баланс майна, було зобов`язано КП "Теплосервіс" утримувати в належному технічному стані передані об`єкти, у тому числі адміністративне приміщення.

Отже, заявник на виконання зазначеного рішення Коростишівської міської ради та з власної ініціативи проводив заходи щодо належного утримання майна, яке було йому передано на баланс. Такі заходи не впливають на правовий режим майна, яке не є його власністю.

З огляду на встановлене, суд не приймає доводи КП "Теплосервіс", так як вони не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи, а заперечення Коростишівської міської ради суд вважає обґрунтованими.

Матеріалами справи не підтверджено і заявником не доведено факт належності адміністративного приміщення на праві господарського відання (не надано рішення про закріплення нерухомого майна на праві господарського відання, прийняте власником нерухомого майна) факт передачі підприємству у господарське відання цього майна безпосередньо власником (акт приймання-передачі у господарське відання).

Зазначені обставини є підставою для відмови у задоволенні заяви про визнання за заявником права господарського відання на нерухоме майно.

Щодо вимоги про скасування рішення державного реєстратора, суд встановив наступне.

Положеннями статей 181, 182, 334 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації прав підлягають, зокрема: право власності; речові права, похідні від права власності, в т.ч. право господарського відання.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом (ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Частина 5 статті 12 вищезазначеного Закону передбачає, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що право власності на спірне майно - адмінприміщення було зареєстровано за КП "Теплосервіс" 05.12.2017 державним реєстратором - приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Павленком П.П. на підставі рішень Коростишівської міської ради №383 від 15.09.2004 та б/н від 11.11.2004, технічного паспорту: серія та номер 633/ю/376, виданого 30.11.2017. Проте, згодом, позивачу стало відомо про скасування запису про реєстрацію нерухомого майна - адміністративного приміщення загальної площі 205,3 м.кв., адреса: Житомирська область, Коростишівський район, м.Коростишів, вул.Миру, 3 за КП "Теплосервіс" та прийняття державним реєстратором 28.02.2018 рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - адміністративного приміщення загальної площі 205,3 м.кв., адреса: Житомирська область, Коростишівський район, м.Коростишів, вул. Миру, 3 за Коростишівською міською радою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 надав суду пояснення про те, що ним було внесено до Державного реєстру дані про реєстрацію нерухомого майна - адміністративного приміщення загальної площі 205,3 м.кв., адреса: Житомирська область, Коростишівський район, м.Коростишів, вул.Миру, 3 за КП "Теплосервіс" на підставі наданих заявником копій документів (у тому числі статуту) Комунального підприємства "Теплосервіс" (Житомирська область, м. Коростишів). Оскільки заявником так і не було надано для огляду та перевірки оригіналів документів (у тому числі статуту) Комунального підприємства "Теплосервіс", через деякий час ним було скасовано, як помилково внесений запис про реєстрацію нерухомого майна - адміністративного приміщення загальної площі 205,3 м.кв., адреса: Житомирська область, Коростишівський район, м.Коростишів, вул.Миру, 3 за КП "Теплосервіс". Зазначив, що реєстраційна справа не була сформована, а була лише складена довідка про реєстраційну дію.

Державний реєстратор Відділу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та речових прав на нерухоме майно Коростишівської міської ради Чернявська І.В. у судовому засіданні 26.02.2019 надала усні пояснення стосовно підстав реєстрації нерухомого майна - адміністративного приміщення загальної площі 205,3 м.кв за адресою: м.Коростишів, вулиця Миру, 3, за Коростишівською міською радою; повідомила про дотримання Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 при реєстрації вищевказаного майна; зазначила, що від уповноваженої особи Коростишівської міської ради для вчинення реєстрації прийняла: 1) технічний паспорт на об`єкт майна, документ, що підтверджує факт перебування об`єкта нерухомого майна у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (довідка №08/03-32 від 09.01.2018, рішення Коростишівської міської ради Коростишівського району Житомирської області №719 від 07.08.2008, 2) документ , що підтверджує факт відсутності перебування об`єкта нерухомого майна у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (довідка №05/578 від 22.02.2018), 3) документ про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (довідка №03-32/154 від 23.03.2018), 5) доручення на уповноважену особу, видане Коростишівською міською радою №03-32/154 від 23.02.2018). Зазначила про наявність чинного рішення Коростишівської міської ради №719 від 07.08.2008 згідно якого затверджено майно, що перебуває у власності територіальної громади міста, зокрема, адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв. за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3, згідно Додатку до рішення №719 від 07.08.2008 та повідомила про відсутність підстав для відмови Коростишівській міській раді у державній реєстрації права власності на нерухоме майно на адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв., адреса: Житомирська область, Коростишівський район, м.Коростишів, вул. Миру, 3.

При цьому позивачем не надано до суду жодного доказу порушення (недотримання) Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 при реєстрації вищевказаного майна.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши дотримання державним реєстратором Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 при реєстрації вищевказаного майна та оцінивши в сукупності всі надані докази, суд приходить до висновку, що державним реєстратором Коростишівської міської ради Житомирської області Чернявською І.В. реєстраційні дії стосовно державної реєстрації права власності на нерухоме майно (адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв. за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3) за Коростишівською міською радою () були вчинені з дотриманням Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, а тому приходить до висновку, що рішення державного реєстратора Коростишівської міської ради Житомирської області Чернявської І.В. від 02.03.2018 індексний номер рішення 39954949 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв. за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3) за Коростишівською міською радою є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

З огляду на таке, відсутні підстави для скасування рішення державного реєстратора Коростишівської міської ради Житомирської області Чернявської І.В. від 02.03.2018 індексний номер рішення 39954949 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв. за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3) за Коростишівською міською радою ().

Крім того, слід зазначити про наступне.

Спір про скасування рішення та/чи запису про державну реєстрацію прав чи обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у якому позивачем є особа, яка не була заявником щодо вчинення відповідних реєстраційних дій, а відповідачем - державний реєстратор, що вчинив відповідні дії за заявою іншої особи, є приватноправовим.

У даному випадку позивач - КП "Теплосервіс".

Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення та/чи запису про проведену державну реєстрацію права має бути особа, право якої зареєстровано, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

У даному випадку відповідач - Коростишівська міська рада.

У cтатті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як захист права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права. (правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного суду № 915/127/18 від 04.09.2018).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до частин 4, 5 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що рішення державного реєстратора не порушує права заявника або охоронюваного законом інтересу.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Обраний заявником спосіб захисту не є належним і ефективним з огляду на те, що задоволення позовних вимог жодним чином не призведе до реального поновлення прав або інтересів заявника, які він вважає порушеними у зв`язку з прийняттям державним реєстратором рішення.

Крім того, заявник не довів, за захистом якого саме охоронюваного законом інтересу він звернувся із вимогою про скасування рішення державного реєстратора. Водночас під час реалізації гарантованого права на ефективний та справедливий судовий захист на заявника покладається обов`язок належним чином обґрунтувати характер порушення його прав та інтересів у взаємозв`язку зі спірними правовідносинами.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 ГПК України).

Частиною 1 статті 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу частини першої статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні та заявником суду не подано належних доказів, у розумінні приписів ст. 76 ГПК України, на підтвердження того, що адміністративне приміщення, було закріплене Коростишівською міською радою за Комунальним підприємством "Теплосервіс" на праві господарського відання.

Згідно з приписами частини першої ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За умовами статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, відмовити Комунальному підприємству "Теплосервіс" в задоволенні позовної заяви (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог) про скасування рішення державного реєстратора Коростишівської міської ради Житомирської області Чернявської І.В. від 02.03.2018 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв. за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3) за Коростишівською міською радою () та визнання за Комунальним підприємством "Теплосервіс" права господарського відання на адміністративне приміщення, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м.Коростишів, вул. Миру, 3 (загальною площею 205,3 м. кв.) у справі №906/365/17.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника.

Керуючись статтями 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, статтями 2, 7, 60 Кодексу України з процедур банкрутства, Господарський суд Житомирської області, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Комунальному підприємству "Теплосервіс" в задоволенні позовної заяви (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог) про скасування рішення державного реєстратора Коростишівської міської ради Житомирської області Чернявської І.В. від 02.03.2018 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (адміністративне приміщення загальною площею 205,3 м.кв. за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, 3) за Коростишівською міською радою () та визнання за Комунальним підприємством "Теплосервіс" права господарського відання на адміністративне приміщення, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м.Коростишів, вул. Миру, 3 (загальною площею 205,3 м. кв.) у справі №906/365/17.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені статтями 254-257 та підпунктом 17.5 підпункту 17 пункту 1 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.10.20

Суддя Гнисюк С.Д.