РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2020Справа № 910/5302/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України»

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця"

про стягнення 1 980,48 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України» (далі - АТ "НАК" "Нафтогаз України», позивач) із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 1 980,48 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки № 4830/1617-ТЕ-6 від 27.10.2016 р. в частині своєчасної оплати поставленого товару, у зв`язку з чим відповідачу були нараховані штрафні санкції та матеріальні втрати.

У позові АТ "НАК" "Нафтогаз України» просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 1 719,40 грн. та 3 % річних у сумі 261,08 грн., що разом складає 1 980,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2020 р. вказану заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам наданий строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у визначений законом строк (з урахуванням продовження процесуального строку у зв`язку з карантином) відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома.

Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 р. процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року, закінчились через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06.08.2020 р.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах продовженого законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача..

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 27.10.2016 р. між АТ "НАК" "Нафтогаз України» (постачальник) та АТ "Українська залізниця" (покупець) був укладений договір поставки природного газу № 4830/1617-ТЕ-6 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1). Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 р. газ обсягом до 701,60 тис. куб. м. Приймання-передача природного газу у відповідному місяці постачання оформлюється актом приймання-передачі (п. 3.4 договору).

Ціна за 1 000 куб.м. природного газу становить 5 930,40 грн. (п. 5.2 договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 р.).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. При цьому оплата за поставлений газ перераховується споживачем на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання. Зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача зараховуються у якості оплати заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно із цим договором у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за минулі періоди. Кошти, які надійшли від споживача зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором (п. 6.2 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.09.2017 р., а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 12.1, в редакції додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 р.).

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи свідчать, що у жовтні-грудні 2016 року та січні-квітні 2017 року позивач поставив відповідачу газ на загальну суму 3 756 238,27 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання-передачі природного газу за вказаний період, копії яких наявні у матеріалах справи.

Проте, вартість газу відповідач сплатив із порушенням строку, про що свідчать банківські виписки, що містяться у матеріалах справи.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, АТ "Українська залізниця" допустило прострочення зобов`язання зі сплати вартості поставленого йому газу у строки, визначені умовами договору, що є порушенням господарського зобов`язання. За таких обставин позивач нарахував відповідачу пеню та 3 % річних на суму простроченого зобов`язання за актами наданих послуг у жовтні-грудні 2016 року та січні-квітні 2017 року.

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, згідно з п. 8.2 договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 р., за несвоєчасну оплату споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. При цьому, передбачений приписом ч. 6 ст. 232 ГК України строк за порушення грошових зобов`язань, не є позовною давністю, а є періодом часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду (п. 2.5 Постанови Пленуму від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на підставі наведених приписів закону та умов договору, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 1 719,40 грн., тобто у сумі, яку просить стягнути позивач.

Також позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 261,08 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому суд враховує, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши власний перерахунок сум матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягають стягненню 3 % річних у сумі 261,08 грн., тобто у сумі, заявленій позивачем.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України» до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення заборгованості у сумі 1 980,48 грн. задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню у сумі 1 719 (одна тисяча сімсот дев`ятнадцять) грн. 40 коп., 3 % річних у сумі 261 (двісті шістдесят одна) грн. 08 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складене 28 вересня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.