ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2020 справа № 914/830/20

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Демчук А.П. розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта", м. Київ,

до відповідача: ОСОБА_1 , м. Червоноград, Львівська область,

предмет позову: стягнення 97 700,27 грн.,

підстава позову: порушення зобов`язань по договору про надання послуг з організації перевезення відправлень № 146295 від 17.10.2017 року,

за участю представників:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

ПРОЦЕС

08.04.2020 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" до ОСОБА_1 про стягнення 110 700,27 грн. заборгованості.

13.04.2020 року суд відповідно до вимог статті 176 Господарського процесуального кодексу України звернувся до Адресно-довідкового бюро із проханням надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача у даній справі - ОСОБА_1 (інформація згідно з позовною заявою: (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ). 28.04.2020 року судом отримано відповідь від Адресно-довідкового бюро, відповідно до якої зареєстрованим місцем реєстрації вказаної фізичної особи вказано АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 30.04.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 16.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

Ухвалою суду від 27.08.2020 року прийнято до провадження заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" про зменшення розміру позовних вимог від 12.08.2020 року та від 25.08.2020 року, встановлено відповідачу строк 5 днів з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву з урахуванням нової ціни позову.

27.08.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про здійснення розгляду справи без його участі.

У судове засідання 16.09.2020 року сторони явку представників не забезпечили. Явка представників сторін у судове засідання судом обов`язковою не визнавалась. Крім того, позивач скористався наданим йому ст. 196 ГПК України правом заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Щодо неявки представника відповідача, суд зазначає, що така повторною, незважаючи на отримання відповідачем ухвал суду. Суд звертає увагу, що кореспонденція суду надсилалась на повідомлену позивачем і підтверджену Адресно-довідковим бюро, та на адресу відправника не поверталась, а значить отримувалась відповідачем. Згідно з відстеженням поштового відправлення за трек-кодом 140 - ухвали суду від 27.08.2020 року про відкладення судового засідання на 16.09.2020 року поштове відправлення вручено особисто 01.09.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. такими випадками є неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження. Судом не встановлено наявності таких обставин.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 15.05.2019 року у справі № 0870/8014/12, щодо того, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи наведене, належне повідомлення сторін про дату та час судового засідання, заявлення позивачем клопотання про розгляд справи за відсутності його представника та відсутність будь-яких клопотань від іншої сторони, суд не вважає неявку представників сторін такою, що перешкоджає розгляду справи по суті в даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 16.09.2020 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням відповідачем, на переконання позивача, зобов`язань по оплаті наданих ним послуг. Так, позивач стверджує, що з 30.04.2018 року ним надано відповідачу послуги з перевезення, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт, лише частина яких була оплачена, що підтверджується платіжними дорученнями. Тому позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 110 700,27 грн. боргу. За час розгляду справи відповідачем здійснено часткові оплати, у зв`язку з чим позивач зменшив ціну позову до 97 700,27 грн.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву на позовну заяву, у тому числі з урахуванням нової ціни позову, не подав, проте після подання позову здійснював часткові платежі, що враховано позивачем та заявлено про зменшення позовних вимог.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ З МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

17.10.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - експедитор) і Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Валеріаном Віталійовичем (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - замовник) укладено договір про надання послуг з організації перевезення відправлень № 146295, відповідно до якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення відправлення, а змовник зобов`язується їх прийняти та оплатити на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 3.1.3 договору експедитор зобов`язаний надати замовнику документи для оплати послуг: рахунок-фактуру, акти наданих послуг. Податкова накладна надається експедитором замовнику в порядку та строки, передбачені чинним законодавством України.

Згідно з п. 3.3.7 договору замовник зобов`язаний, зокрема, своєчасно підписати надані експедитором акти наданих послуг для засвідчення факту належного надання послуг за договором, а також здійснити оплату послуг експедитора за надані послуги згідно з чинними тарифами експедитора своєчасно та в повному обсязі.

Сторони погодили, що оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у сумі 100% вартості наданих послуг упродовж 2 банківських днів після виконання замовлення на підставі актів наданих послуг експедитора та рахунку-фактури (п. 5.1)

Відповідно до п. 5.2, п. 5.3 договору експедитор складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику підписані та скріплені печаткою акти наданих послуг у двох примірниках для підписання замовником. Замовник упродовж 2 робочих днів з дати отримання актів від експедитора підписує їх у двох примірниках і повертає експедитору один примірник підписаного акта або в той самий строк надає експедитору письмову мотивовану відмову від підписання актів. Не підписання замовником актів упродовж 2 робочих днів з дати отримання актів від експедитора без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором. У такому разі вважається, що акти погоджено, послуги надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні й замовник зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманим рахунком і актами наданих послуг.

Згідно з матеріалами справи сторонами договору підписано акти здачі-прийняття робіт на загальну суму 282 083,86 грн.:

№ НП/126-00592 від 30.04.2018 року на суму 13 305,24 грн.,

№ НП/126-00635 від 10.05.2018 року на суму 10 343,09 грн.,

№ НП/126-00671 від 20.05.2018 року на суму 25 322,94 грн. Із платіжних доручень, наявних у матеріалах справи, вбачається, що послуги по акту № НП/126-00592 від 30.04.2018 року на суму 13 305,24 грн. оплачені 11.05.2018 року та 15.05.2018 року, по акту № НП/126-00635 від 10.05.2018 року на суму 10 343,09 грн. оплачені 31.05.2018 року, по акту № НП/126-00671 від 20.05.2018 року на суму 25 322,94 грн. оплачені 31.05.2018 року, 07.06.2018 року, 13.06.2018 року, 25.06.2018 року.

Також у матеріалах справи наявні акти, підписані лише зі сторони позивача, але частково оплачені відповідачем:

№ НП/126-00713 від 31.05.2018 року на суму 33 462,22 грн.,

№ НП/126-00755 від 10.06.2018 року на суму 27 420,80 грн.,

№ НП/126-00801 від 20.06.2018 року на суму 24 244,25 грн.,

№ НП/126-00829 від 30.06.2018 року на суму 17 349,29 грн.,

№ НП-000361983 від 10.07.2018 року на суму 25 688,60 грн.,

№ НП-000384686 від 20.07.2018 року на суму 18 001,88 грн.,

№ НП-000439354 від 31.07.2018 року на суму 25 944,75 грн.,

№ НП-000490989 від 10.08.2018 року на суму 18 445,83 грн.,

№ НП-000521615 від 20.08.2018 року на суму 16 593,31 грн.,

№ НП-000575699 від 31.08.2018 року на суму 9 846,55 грн.,

№ НП-000639095 від 10.09.2018 року на суму 3 426,26 грн.,

№ НП-000871315 від 20.09.2018 року на суму 12 607,85 грн.,

№ НП-000938553 від 30.09.2018 року на суму 81,00 грн.

Згідно з описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком та повідомленням про вручення поштового відправлення вбачається, що 11.12.2019 року позивачем надіслано відповідачу рахунки-фактури та акти № НП/126-00713, № НП/126-00755, № НП/126-00801 та № НП/126-00829, які отримані адресатом 20.12.2019 року, що вбачається з відповідного повідомлення про вручення поштового відправлення та відстеження поштового відправлення.

Відповідні послуги по акту № НП/126-00713 від 31.05.2018 року на суму 33 462,22 грн. оплачені відповідачем згідно з платіжними дорученнями № 81 від 13.06.2018 року, № 79 від 25.06.2018 року, № 84 від 04.07.2018 року. Послуги по акту № НП/126-00755 від 10.06.2018 року на суму 27 420,80 грн. оплачені 10.07.2018 року, по акту № НП/126-00829 від 30.06.2018 року на суму 17 349,29 грн. - 15.08.2018 року, по акту № НП/126-00801 від 20.06.2018 року на суму 24 244,25 грн. - 18.07.2018 року, 19.07.2018 року, 23.07.2018 року та 03.08.2018 року.

29.03.2019 року відповідачу надіслано акти та рахунки-фактури № НП-000361983, № НП-000384686, № НП-000439354, № НП-000490989, № НП-000521615, № НП-000575699, № НП-000639095, № НП-000871315, № НП-000938553, що підтверджується описом вкладення цінний лист, поштовою накладною (трек-код 723), фіскальним чеком і повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Водночас, 29.05.2019 року відповідачем здійснено платіж на суму 10 000,00 грн. з призначенням платежу «заборгованість за договором № 146295 від 17.10.2017р.» і позивачем враховано такий в погашення загальної суми боргу. Крім цього, позивачем зараховано як передоплату по договору частково сплачені кошти 23.04.2018 року згідно з платіжним дорученням № 62, а саме 9 935,76 грн., що також впливає на залишок боргу.

29.02.2020 року позивачем надіслано відповідачу рахунки-фактури та акти № НП-000361983 від 10.07.2018 року, № НП-000384686 від 20.07.2018 року, № НП-000439354 від 31.07.2018 року, № НП-000490989 від 10.08.2018 року, № НП-000521615 від 20.08.2018 року, № НП-000575699 від 31.08.2018 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, поштовою накладною (трек-код 750), фіскальним чеком, відстеженням пересилання поштового відправлення за трек-кодом, відповідно до якого відправлення вручено 06.03.2020 року.

Разом з тим, 16.06.2020 року відповідачем здійснено платіж на суму 2 000,00 грн., 19.06.2020 року - 1 000,00 грн., 20.07.2020 року - 5 000,00 грн., 17.08.2020 року - 5 000,00 грн.

Дані факти матеріалами справи підтверджені, сторонами не спростовані.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Щодо юрисдикції та підсудності даного спору

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 09.10.2019 року у справі № 127/23144/18, відповідно до яких господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України (далі - ГК України) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною третьою статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, даний спір належить до господарської юрисдикції.

Щодо суті спору

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (ст.902 ЦК України).

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1, 3 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено вище, експедитор, тобто позивач, зобов`язався за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення відправлення, а змовник, тобто відповідач, зобов`язався їх прийняти та оплатити на умовах, визначених договором.

Так, із описаних вище та досліджених актів надання послуг вбачається, що всі акти надання послуг за період квітня - вересня 2018 року надіслані позивачем відповідачу, проте, лише частина з них підписана та оплачена (на суму 48 971,27 грн.), частина не підписана, але оплачена (на суму 102 476,56 грн.), частина не отримана засобами поштового зв`язку (повернення з відміткою «за закінченням терміну зберігання») і як наслідок - не підписана (на суму 130 636,03 грн.), частина актів і рахунків-фактур (на суму 114 520,92 грн.) повторно надіслана відповідачу 29.02.2020 року і отримана адресатом 06.03.2020 року (на суму 114 520,92 грн.), проте не повернута з підписами чи з поясненнями щодо непідписання.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 5.2, п. 5.3 договору експедитор складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику підписані та скріплені печаткою акти наданих послуг у двох примірниках для підписання замовником. Замовник упродовж 2 робочих днів з дати отримання актів від експедитора підписує їх у двох примірниках і повертає експедитору один примірник підписаного акта або в той самий строк надає експедитору письмову мотивовану відмову від підписання актів. Не підписання замовником актів упродовж 2 робочих днів з дати отримання актів від експедитора без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором. У такому разі вважається, що акти погоджено, послуги надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні й замовник зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманим рахунком і актами наданих послуг.

Крім цього, відповідач здійснював платежі на користь позивача як до, так і після подання позову в даній справі, як з чітким призначенням платежу по конкретному акту, так і в загальному в погашення заборгованості. Суми боргу, яка є предметом спору в даній справі, відповідач не заперечив. Як вбачається з матеріалів справи, позивач приймав такі оплати відповідача та враховував їх в погашення заборгованості по договору № 146295 від 17.10.2017 року, у зв`язку з чим, з урахуванням також існуючої переплати станом на 23.04.2018 року в сумі 9 935,76 грн., залишок несплачених коштів становить 97 700,27 грн., про що позивач зазначає у заяві про зменшення позовних вимог від 26.08.2020 року.

Із наведених обставин суд доходить висновку, що матеріалами справи підтверджено і відповідачем не спростовано надання позивачем послуг на загальну суму 282 083,86 грн. та оплату відповідачем отриманих послуг на загальну суму 174 447,83 (161 447,83 грн. на момент подання позову та 13 000,00 грн. після відкриття провадження). Також позивачем враховано, що відповідно до платіжного доручення від 23.04.2018 року залишилась переоплата в сумі 9 935,76 грн., у зв`язку з чим у відповідача обліковується борг в розмірі 97 700,27 грн.

Враховуючи встановлені вище обставини, відсутність заперечень відповідача стосовно обставин, наведених у позовній заяві та заявах позивача про зменшення позовних вимог, а також стосовно заявлених до стягнення сум, суд вважає, що права позивача на отримання належної оплати наданих ним послуг підлягає судовому захисту і позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що позивачем при зменшенні позовних вимог заявлено про стягнення судових витрат у повному розмірі з відповідача. Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, враховуючи. що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судовий збір покладається на відповідача також у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" (код ЄДР 31316718, 03026, місто Київ, Столичне шосе, б. 103, корпус 1, поверх 9, будинок 2, корпус 9, поверх 4, офіс 7) 97 700,27 грн. боргу, 2 102,00 грн. рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене складене 29.09.2020 року.

Суддя Р.І. Матвіїв