ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"30" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2124/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

за участю секретаря судового засідання Нечепуренко А.П.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу № 916/2124/20

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, № 6, м. Київ, 01601, )

до відповідача: Обслуговуючого кооперативу «Чорноморська Рів`єра» (вул. Грецька, № 2, приміщ. 2/2, с. Фонтанка, Лиманський р-н, Одеська обл., 67571, )

про стягнення 7 770,66 грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

22.07.2020р. Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі Позивач, АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Обслуговуючого кооперативу «Чорноморська Рів`єра» (надалі Відповідач, ЖКГ Чорноморської селищної ради), в якій просить суд стягнути з відповідача борг у загальній сумі 7770,66 грн., у тому числі: пеня у сумі 252,28 грн., 3% річних у сумі 49,47 грн., збитки в сумі 7468,91 грн., а також судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 726701/18-ТЕ-28 від 22.11.2018р. в частині повної та своєчасної оплати поставленого природного газу, в результаті чого відповідачу було нараховано збитки, пеню та 3% річних.

Позивач вказує, що 22.11.2018р. між АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Обслуговуючим кооперативом «Чорноморська Рів`єра» укладено договір № 7103/18-ТЕ-23 постачання природного газу, на виконання умов якого позивачем передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 282 760,41 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Так, позивач зазначає, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив умови п. 5.1 договору.

Тому, як вказує позивач, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 252,28 грн.

Також, позивачем відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу 3% річних від простроченої суми в розмірі 49,47 грн.

Позивач також зазначає, що відповідно до п. 11.2 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 13.12.2018р.), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 цього Договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні позивача, яке направляється не електронну адресу відповідача, зазначену в п. 12 Договору та розміщується на офіційному сайті позивача.

На виконання п. 11.2 Договору, 21.02.2019р. позивач направив на електронну адресу відповідача, зазначене в п. 12 Договору, повідомлення вих.№ 26-1919/1.17-19, яким, зокрема, інформував про те, що з 01.03.2019р. у правовідносинах між позивачем та відповідачем за Договором застосовуються пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 Договору, та не застосовуються пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п. 6.4 Договору.

Пунктами Договору, що застосовуються з 01.03.2019р., передбачено, зокрема, наступне: п. 3.13 Договору передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 Договору), Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 Договору.

Відповідно до підп.8) п.6.2 Договору, відповідач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати позивачу збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 Договору.

Відповідно до підп.4) п.6.3 Договору позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, що виникли через порушення відповідачем умов п. 2.1 Договору у разі. Якщо відхилення фактично використаних Споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Позивач вказує на те, що відповідно до п. 2.1 Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 13.12.2018р.) Постачальник передає Споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 20,00 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 6,619 тис.куб.м.

Таким чином, за даними позивача, відповідач в березні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 13,381 тис.куб.м, ніж було узгоджено сторонами в п.2.1 Договору.

На підставі вищенаведеного, враховуючи обсяг газу, що не був використаний відповідачем у березні 2019р., позивач визначив, що розмір збитків, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем п. 2.1 Договору, розрахований на підставі п. 3.13 та 5.7 Договору та п. 1 Розділу VI Правил, складає 7468,91 грн., які позивач просить стягнути на свою користь.

У відзиві на позов (вх. № 25381/20 від 25.09.2020р.) відповідач ОК «Чорноморська Рів`єра»», проти позову заперечує посилаючись на те, що відповідач створений його засновниками на добровільних засадах у відповідності з чинним законодавством для ведення спільної некомерційної господарської діяльності з метою задоволення економічних, соціальних, побутових та інших потреб, захисту майнових інтересів та забезпечення реалізації його Асоційованих Членів в отриманні житлово-комунальних послуг та інших благ в результаті здійснення відповідачем утримання, використання, ремонту, експлуатації, обслуговування неподільного майна готових (прийнятих) до експлуатації складових багатоквартирних житлових будинків з вбудованими об`єктами побутового обслуговування та соціальної інфраструктури, та прибудинкової території а також жителів, власників земельних ділянок, приватних та індивідуальних будинків, що розташовані за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н, с. Фонтанка, комплекс житлового, рекреаційного та оздоровчого призначення «Чорноморська Рів`єра».

Щодо відшкодування збитків відповідач вказує, що отримав від позивача Акт-претензію №26-1473-19 від 21.05.2019 року на суму 36 044,93 грн. та Акт-претензію №26-2334-19 від 14.06.2019 року на суму 52 378,27 грн., проте розглянувши вище перелічені акти-претензії, направив до позивача лист №180/07 від 05.07.2019р. та лист №192/07 від 16.07.2019 року, де зазначив, що відповідно до п.6.3. Договору №726701/18-ТЕ-23 від 22.11.2018 року позивач має право вимагати від споживача відшкодування постачальнику збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1 цього Договору, у зв`язку з чим, вимога позивача є диспозитивною нормою, а не імперативною.

Також, у зазначеному листі №192/07 від 16.07.2019 року відповідач просив позивача увійти в положення відповідача та анулювати вищевказані акти-претензій, проте останнім не була отримана відповідь від позивача на лист №180/07 від 05.07.2019 року та лист №192/07від 16.07.2019 року, строк надання відповіді згідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» був порушений, у зв`язку з чим, та виходячи з того, що Позивачем на протязі майже 6 (шести) місяців не було направлено ніяких повідомлень щодо відмови у проханні відповідача, він дійшов висновку, що позивач погодився з аргументацією відповідача та вирішив не застосовувати штрафних санкцій.

Крім того, відповідач стверджує, що 03.01.2020 року він отримав від позивача лист №26/5-4800-19 від 18.12.2019 року з перерахунком суми збитків на суму 3 061,35 грн. та лист №26/5-4799-19 від 18.12.2019 року з перерахуванням суми збитків на суму 4 407,56 грн., проте відповідач розглянувши вище перелічені листи направив до позивача Лист №18/02 від 03.02.2020 року, де зазначив необґрунтованість сум збитків та те акти мають бути відкликані позивачем.

Як зазначає відповідач, ним знову не була отримана відповідь від позивача на лист №18/02 від 03.02.2020 року, позивачем на протязі 6 (шести) місяців не було направлено ніяких повідомлень щодо відмови у проханні відповідача.

Крім того, відповідач звертає увагу, що позивачем не було вжито ніяких заходів щодо розв`язання спору щодо нарахування пені, збільшення боргу внаслідок інфляційних процесів та 3% річних від основного боргу, шляхом проведення переговорів та консультацій. Тому, на думку відповідача, викладені позивачем вимоги щодо нарахування пені за несвоєчасне виконання відповідачем умов Договору №726701/18-ТЕ-23 від 22.11.2018 року (сплата основного боргу), а також збільшення боргу внаслідок інфляційних процесів та 3% річних від основного боргу в судовому порядку є такими, що порушують процедуру зазначену в п. 9.1 Договору №726701/18-ТЕ-23 від 22.11.2018 року.

Крім того, відповідач просить врахувати те, що відповідач є неприбутковою організацією, утвореною шляхом об`єднання Членів та Асоційованих членів - жителів, для забезпечення реалізації їх права в отриманні житлово-комунальних послуг. Кошти відповідача складаються з внесків та платежів жителів будинку. Дані кошти використовуються за цільовим направленням для забезпечення утримання та експлуатації будинку. Відповідач не володіє вільними коштами та не має економічної можливості сплачувати штрафні санкції за вищезазначеними Актами-претензіями.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2020р. позовна заява вх.№ 2194/20 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.07.2020р. прийнято позовну заяву (вх.№2194/20) до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу №916/2124/20 за правилами Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Про відкриття провадження у справі позивач повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ухвали суду від 23.07.2020р. (вх. № 33886/20 від 11.08.2020р.)

Стосовно повідомлення відповідача про розгляд справи, суд відзначає наступне.

Відповідачу по справі ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримана останнім 24.08.2020р., про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (вх. № 37609 /20 від 31.08.2020р.).

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Згідно положень ст.248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

30.09.2020 року судом було постановлено рішення в нарадчій кімнаті у відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, без його проголошення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

22.11.2018р. між АТ «НАК «Нафтогаз України» (Постачальник) та ОК «Чорноморська Рів`єра» (Споживач) укладено Договір №726701/18-ТЕ-23 постачання природного газу, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору. Відповідно до п.1.2 Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.11.2018р. по 30.11.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 20 тис. куб.м.

Згідно з п.п. 3.7, 5.2 договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. Ціна за 1000 куб.м газу з 01 листопада 2018 року становить 6 235,51 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 7 482,61 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п.5.4. договору).

Відповідно до п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності до п. 7.2. Споживач, зокрема, взяв на себе обов`язок своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та в порядку, що передбачені цим договором.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3 річних, але небільше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.п.8.1., 8.2. договору №726701/18-ТЕ-23 від 22.11.2018р.).

Згідно п.10.3. договору №726701/18-ТЕ-23 від 22.11.2018р р. строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Відповідно до розділу 12 Договору, він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.11.2018р. по 30.11.2018р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

13.12.2018р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ЖКГ Чорноморської селищної ради було укладено додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу від 05 листопада 2018р. №726701/18-ТЕ-23, відповідно до якої сторони внесли зміни до розділу 1-12 договору постачання природного газу.

Додатковою угодою №1 до договору від 29.11.2018р. сторонами доповнено п. 2.1. наступним змістом: постачальник передає споживачу в період з 01.11.2018р. по 30.04.2019р. (включно) замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 106,213 тис. куб.м.

За умовами п. 3.1 додаткової угоди №1 від 13.12.2018р., постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі: природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; імпортованого природного газу - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживачі несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Постачання природного газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови підтвердження споживачу номінації в порядку, передбаченому Кодексом ГТС, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493, в редакції, яка діяла станом на 27.07.2018р. (3.2.1 додаткової угоди №1 від 13.12.2018р.)

Приймання передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.8 додаткової угоди №1 від 13.12.2018р.)

Згідно п. 3.8.1 додаткової угоди №1 від 13.12.2018р., споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний Споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в пункті 1.2 цього договору.

Відповідно п. 3.8.2 додаткової угоди №1 від 13.12.2018р., споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані Споживачем в той період (періоди), коли Споживач був включений до Реєстру Постачальника, що підтверджується Споживачем в акті приймання-передачі газу.

Згідно п. 3.9 додаткової угоди №1 від 13.12.2018р., споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ (ГТС) (п.3.9.1 додаткової угоди);

- інформацію за підписом уповноваженої особи споживача стосовно: 1) фактично використаних у відповідному розрахунковому періоді обсягів природного газу (відповідно до п. 3.8.1 договору), з розбивкою цих обсягів природного газу за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим договором). Цю розбивку Споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку Постачальника і приймається Постачальником як підтвердження фактично використаних Споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді; 2) обсягів природного газу, використаних виключно в періоді (періодах) розрахункового періоду, коли він був включений до Реєстру споживачів Постачальника (відповідно до п. 3.8.2 цього договору), з розбивкою цих обсягів природного газу, за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим договором). Цю розбивку Споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку Постачальника і приймається Постачальником як підтвердження фактично використаних Споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді (п. 3.9.2 додаткової угоди)

- підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу згідно з цим договором і з урахуванням п. 3.8 цього договору, його фактична ціна та вартість (п. 3 9.3 додаткової угоди).

Відповідно до п. 3.11 додаткової угоди №1 від 13.12.2018р., споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання - передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Згідно п. 4.2 додаткової угоди №1 від 13.12.2018р., ціна за 1000 куб.м. газу становить 6 235,51 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього разом з податком на додану вартість 7 482,61 грн.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. (п.5.1 додаткової угоди №1 від 13.12.2018р.)

Згідно п.п. 7.1, 7.2 додаткової угоди №1 від 13.12.2018р., за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно п.п. 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної обліковій ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

За умовами п. 11.1 додаткової угоди №1 від 13.12.2018р., договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору, позивач в період з листопада 2018р. по квітень 2019р. поставив відповідачу природний газ, на підтвердження чого між сторонами у справі було складено акти приймання-передачі природного газу: від 30.11.2018р. на суму 46 489,46 грн.; від 31.12.2018р. на суму 63 931,44 грн.; від 31.01.2019р. на суму 69 341,36 грн.; від 28.02.2019р. на суму 53 470,74 грн.; від 31.03.2019р. на суму 49 527,41 грн.

Зазначені акти підписано сторонами та скріплено печатками останніх.

У відповідності до п. 11.2 Договору, пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13,5.7, абз.5 підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. 3 підп. 2) п.6.4 цього Договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні Постачальника, яке направляється на електронну адресу Споживача, зазначену в п. 12 Договору та розміщується на офіційному сайті Постачальника.

На виконання п. 11.2 Договору, 21.02.2019р. позивач направив на електронну адресу відповідача, зазначене в п. 12 Договору, повідомлення вих.№ 26-1919/1.17-19, яким, зокрема, інформував про те, що з 01.03.2019р. у правовідносинах між позивачем та відповідачем за Договором застосовуються пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 Договору, та не застосовуються пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п. 6.4 Договору.

Пунктами Договору, що застосовуються з 01.03.2019р., передбачено, зокрема, наступне: п. 3.13 Договору передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 Договору), Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 Договору.

Відповідно до підп.8) п.6.2 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 13.12.2018р.), Споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати Постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 Договору. Відповідно до підп.4) п.6.3 Договору, Постачальник, в свою чергу, має право вимагати від Споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення Споживачем умов п. 2.1 Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних Споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

При цьому, відповідач за отриманий протягом листопада 2018р. - квітень 2019р. природний газ розрахувався із простроченням.

На підставі вищезазначеного, АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОК «Чорноморська Рів`єра» 252,28 грн. пені, 49,47 грн. 3% річних та 7 468,91 грн. збитків.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу від 9 квітня 2015 року N 329-VIII (з наступними змінами і доповненнями), постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст.1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 217 ГК України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу ч. 1 ст. 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Згідно статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що: у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, між сторонами за Договором склалися правовідносини щодо поставки товару. Уклавши Договір №726701/18-ТЕ-23 постачання природного газу від 22.11.2018р. сторони за цим Договором прийняли та набули певних зобов`язань, які мали виконувати виходячи з положень законодавства та умов Договору.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем систематично здійснювались платежі за Договором з порушенням умов Договору, а саме: не у визначені Договором строки.

Так, у даному випадку, враховуючи неналежне виконання Споживачем своїх зобов`язань щодо оплати за природний газ у строки, встановлені Договором, наявні правові підстави для нарахування Споживачу пені.

Судом перевірено наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок суми пені, який позивачем проведено з урахуванням положень ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, та встановлено, що він є вірним, та позивачем вірно визначено, що сума пені становить 252,28 грн.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства позивач правомірно нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 49,47 грн., які також підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до п. 2.1 Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 13.12.2018р.) Постачальник передає Споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 20,0 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 6,619 тис.куб.м., що менше на 13,381 тис.куб.м, ніж було узгоджено сторонами в п.2.1 Договору.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про наявність у позивача права на стягнення збитків спричинених порушенням відповідачем п.2.1 Договору.

Перевіривши розрахунок збитків, наданий позивачем до позовної заяви, суд встановив, що він є вірним, тому збитки у розмірі 7468,91. підлягають стягненню на користь позивача.

Як свідчать матеріали справи, відповідач свої зобов`язання за договором в частині оплати природного газу виконав в повному обсязі, однак з порушенням встановленого договором строку, що підтверджується довідкою щодо операцій за Договором « 726701/18-ТЕ-23» позивача по відношенню до ОК «Чорноморська Рів`єра». Сплата боргу з порушенням встановлених договором строків не спростована відповідачем в порядку вимог ст.ст.73-74 ГПК України, та жодним чином не заперечується.

Крім того, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів відсутності підстав для застосування до нього штрафних санкцій, незаконності та необґрунтованості нарахованих позивачем сум пені, 3% річних та збитків.

Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору постачання природного газу, з урахуванням положень ч.1 ст. 259 ЦК України, згідно до яких позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, суд зазначає про погодження сторонами більш тривалого строку позовної давності щодо стягнення неустойки до п`яти років.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Таким чином, з врахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», заявлені до Обслуговуючого кооперативу «Чорноморська Рів`єра», підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на положення ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Чорноморська Рів`єра» (вул. Грецька, № 2, приміщ. 2/2, с. Фонтанка, Лиманський р-н, Одеська обл., 67571, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) пеню у сумі 252 (двісті п`ятдесят дві) грн. 28 коп., 3% річних у сумі 49 (сорок дев`ять) грн. 47 коп., збитки в сумі 7468 (сім тисяч чотириста шістдесят вісім) грн. 91 коп. та судовий збір у сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст складено 30 вересня 2020 р.

Суддя О.В. Цісельський