ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020р. Справа № 904/1938/20

За позовом: Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ

До: Громадянина ОСОБА_1 , смт. Петропавлівка

Про: стягнення 11 737, 82 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ:

АТ КБ «Приватбанк» (позивач) звернувся з позовом до гр. ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання Експрес-овердрафтового кредиту №2182 від 18.02.05р. (укладеним між сторонами) в розмірі 11 737, 82 грн. (в т.ч.:1 295, 15 грн. - заборгованість за кредитом; 2 898, 26 грн. - заборгованість за відсотками та 7 544, 41 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором). Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені договором терміни.

Ухвалою від 01.07.20р. було відкрите провадження у справі №904/1938/20 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

Гр. ОСОБА_1 (відповідач) своїм правом на подання до суду відзиву на позов не скористався , про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі був повідомлений належним чином на адресу , зазначену у довідці адресно-довідкого підрозділу ГУДМС УДМС у Дніпропетровській області станом на 24.06.20р., а.с.35 (про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення відповідачу 04.07.20р. копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, а.с.41).

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у раз неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Також , суд враховує , що відповідно до вимог ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Законом не надано право судді продовжити цей строк ( встановлений законом ). Однак, господарським судом під час розгляду даної справи враховано, що на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та відповідно до положень статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 25.03.2020 № 239, від 04.05.2020 № 343, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 було внесено зміни до постанови від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а саме: продовжено період карантину до 22.06.2020. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 продовжено період карантину до 31.07.2020; постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 продовжено період карантину до 31.08.2020.; постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020р. № 760 продовжено період карантину до 31.10.2020р.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В той же час, відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 17.07.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-IX від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020, та яким були внесені зміни до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, - процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Від сторін жодних заяв, клопотань на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених вищезазначеним Законом не надходило.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

18.02.05р. між ПАТ «Приватбанк» (правонаступник - АТ КБ «Приватбанк», банк) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (клієнт) було укладено договір №2182 про надання експрес-овердравфтового кредиту, відповідповно до умов якого банк при наявності вільних грошових ресурсів зобовязується надати експрес-овердрафтове обслуговування клієнта, що полягає у проведенні його платежів сверх залишку коштів на поточном рахунку клієнта № НОМЕР_1 , відкритому у банку, за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, встановленого у відповідності з п.1.3. даного договору, шляхом дебетування поточного рахунку (п.1. договору), а клієнт забовязався використовувати кредтир на ціли, зазначені в п.1.1. даного договору, сплачувати проценти за весь час фактичного користування кредитом згідо п.3.1. договору, виконувати погашення кредиту, отриманого у межах встановленого лимиту не піздніше строку періоду безперервного використання кредитом, встановленого в п.1.5. даного договору. (п.2.2.1, 2.2.2 та 2.2.3. договору).

В п.3.1. договору сторони погодили, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на потомчному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує проценти виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку використання кредиту та встановлений в додатку №1 до даного договору.

В п.4.1. договору сторони погодили, що при порушенні клієнктом будь-якого з зобовязань: по сплаті процентів за використання кредитом, передбачених п.п.2.2.2, 3.1, 3.2, 3.3. даного договору; строків повернення кредиту, передбачених п.п. 1.4., 1.5, 2.2.3., 2.2.4., 2.2.5, 2.3.4. даного договору, винагороди, передаченої п.п.2.2.6, 3.4. даного договору, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми прострчоченого платежу за кожний день прострчоки платежу, але не більше повдійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня. (а.с.13-15).

За твердженянм позивача, він свої зобовязання за вищезазначеним договором виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 1 300, 00 грн. (що підтверджується відповідною банківської випискою, а.с.21). Однак в порушення прийнятих на себе зобов`язань відповідач отримані кредитні кошти в повному обсязі та своєчасно не повернув, відсотки за їх користування не сплатив. У звязку з чим, відповідно до розрахунку (наданого позивачем ) станом на 26.02.20р. заборгованість ОСОБА_1 за договором складає 11 737, 82 грн. (в т.ч.: 1 295, 15 грн. - заборгованість за кредитом; 2 898, 26 грн. - заборгованість за відсотками та 7 544, 41 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором) (а.с.16-20) .

На час винесення рішення у справі, відповідачем доказів погашення кредитиної заборгованості перед позивачем не надав. Таким чином, загальна сума грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 11 737, 82 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмов від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що уразі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Згідно зі ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Згідно ч.3-4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Здійснивши оцінку наданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що такі докази більш вірогідно підтверджують обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки відповідач на їх спростування не подав суду жодного доказу.

За перелічених вище обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, що відповідно є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 178, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з відповідача - громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_2 ) на користь позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1 Д; ): 1 295, 15 грн. - заборгованість за кредитом; 2 898, 26 грн. - заборгованість за відсотками та 7 544, 41 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та 2 102, 00 грн. - витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 01.10.2020р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.Ю.Васильєв