ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.10.2020 Справа № 905/1358/20 Позивач: Маріупольська міська рада (місцезнаходження: 87555, Донецька область, м.Маріуполь, пр. Миру, буд.70 , ідентифікаційний код: 33852448)

до відповідача: ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

предмет позову: стягнення 18 924, 00 грн.

підстави позову: неналежне виконання договору №358-001 від 01.12.2016 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою

Суддя Матюхін В.І.

Маріупольська міська рада звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення внеску за договором щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №358-001 від 01.12.2016 у розмірі 18 924,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №358-001 від 01.12.2016 щодо оплати вартості пайової участі в користуванні об`єктом.

Ухвалою від 10.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Розгляд справи призначено на 07.09. 2020.

Відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі запропоновано надати (надіслати):

- суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову;

- позивачеві - копію відзиву та доданих до нього документів.

Із урахуванням вимог ст.ст.166, 167, 251 ГПК України встановлено:

позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5-ти календарних днів з дня отримання відзиву;

відповідачу строк для подання заперечення на відповідь - протягом 5-ти календарних днів з дня отримання відповіді.

Явка у засідання представників сторін (позивача, відповідача) не обов`язкова.

Станом на 07.09.2020 від сторін до суду надійшли наступні документи:

- 28.08.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву;

- 07.09.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив.

ОСОБА_1 відзивом позов не визнала з посиланням на те, що відповідно до договору встановлення тимчасової споруди згідно рішення Маріупольської міської ради повинно відбуватися лише після отримання паспорту прив`язки. У разі встановлення тимчасової споруди вона повинна була повідомити про це Маріупольську міську раду, а сплата пайової участі (внеску) відбувається лише за користування об`єктом благоустрою, тобто після встановлення тимчасової споруди, що призводить до користування благоустрою. ОСОБА_1 наполягає, що нею не було встановлено тимчасову споруду і отже пайова участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м.Маріуполь не повинна сплачуватися.

Також відповідач зазначив, що;

- в силу п.3.4.договору останній є розірваним;

- рішенням Маріупольської міської ради від 23.12.2016 року №7/14-1058 «Про внесення змін до рішення Маріупольської міської ради від 28.09.2016 №7/11-729» з метою впорядкування розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста затверджено типовий договір щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, в новій редакції;

- відповідно до п. 1.3. Типового договору Замовник зобов`язується взяти пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь з моменту отримання паспорту прив`язки та перерахувати на рахунок Уповноваженого органу кошти на утримання, призначення платежу: плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь;

- Маріупольською міською радою не було ініційовано внесення змін до договору від 01.12.2016 року;

- паспорт прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності було отримано 14.04.2017.

Відповіддю на відзив Маріупольська міська рада наполягає на задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на наступне:

1. Укладанню спірного договору передував конкурс. Це означає, що беручи в ньому участь, відповідачка мала твердий намір розмістити тимчасову споруду і укладання договору на всіх погоджених згодом сторонами умовах відповідало її дійсній волі.

2. Спірний договір було укладено 01.12.2016 відповідно до типової форми, що існувала на той час та була затверджена рішенням Маріупольської міської ради від 28.09.2016 №7/11-729, тобто, до затвердження нової форми типового договору.

3. Відповідачка зазначає, що Маріупольська міська рада не ініціювала у зв`язку з затвердженням нової форми типового договору внесення змін до спірного договору, натомість, сама не наводить доказів такої пропозиції з власного боку. Сторони вільні в укладанні договору, а отже, вільні й у ініціативі внесення змін до нього. Кожна зі сторін може надати іншій пропозиції щодо умов договору. Ніхто не заважав відповідачці зробити такі пропозиції позивачеві.

4. Відповідачка раніше визнала борг за спірним договором, про що надіслала лист до позивача (вхідний №725-22407-26.1 від 16.08.2019). Отже, заперечуючи тепер проти позовних вимог, ОСОБА_1 , на нашу думку, зловживає процесуальними правами, а також виказує недобросовісну поведінку у правовідносинах сторін.

З метою забезпечення відповідачеві можливості надати суду заперечення, розгляд матеріалів справи ухвалою від 07.09.2020 було відкладено на 01.10. 2020 року.

Заперечення на відповідь до суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив:

Згідно ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об`єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов`язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об`єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем. Фінансування заходів з благоустрою населених пунктів, утримання та ремонт об`єктів благоустрою здійснюється за рахунок коштів їх власників або користувачів, якщо це передбачено умовами відповідних договорів, а також за рахунок пайових внесків власників тимчасових споруд, розміщених на території об`єкта благоустрою, інших передбачених законом джерел фінансування (ст. 36 зазначеного Закону).

За приписами ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції міських рад відноситься встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність. Згідно зі ст. 30 зазначеного Закону виконавчі органи забезпечують організацію благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Для виконання наведених положень законодавства України рішенням Маріупольської міської ради № 7/11-729 від 28.09.2016 (з подальшими змінами та доповненнями) затверджено, серед іншого, Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, а також Положення про користування об`єктами благоустрою комунальної власності на території м. Маріуполя, пунктом 2.2. якого встановлено, що стаціонарна тимчасова споруда (СТС) повинна розміщуватись:

- з додержанням Правил благоустрою території міста Маріуполя, Комплексної схеми розміщення СТС;

- з урахуванням всіх наявних планувальних обмежень, передбачених будівельними нормами у відповідності до прийнятих Архітипів СТС;

- на підставі діючих Договору пайової участі в користуванні об`єкту благоустрою та Паспорту прив`язки СТС.

За змістом Положення про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності порядок користування об`єктом благоустрою (в редакції на момент підписання сторонами договору) передбачає подання суб`єктом господарювання відповідної заяви до комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя.

Пунктом 2.1. Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 (далі - Порядок), передбачено, що підставою для розміщення тимчасової споруди (далі - ТС) є паспорт прив`язки. Пунктом 2.31. Порядку передбачено, що розміщення ТС самовільно забороняється. З пункту 2.27 цього ж Порядку випливає, що відповідач має термін для встановлення тимчасової споруди протягом 6 місяців з дати отримання паспорта прив`язки. Якщо споруду зі спливом цього терміну не встановлено, позивач (його відповідний повноважний орган) може анулювати паспорт прив`язки.

На виконання наведених вище актів, 1 грудня 2016 року між Маріупольською міською радою (далі - позивач) та фізичною особою-підприємцем Тимофєєвою Наталею Павлівною (далі - відповідач або замовник) відповідно до заяви відповідача було укладено договір №358-001 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою (далі - Договір).

Відповідно до предмету Договору замовник має намір розташувати на території міста Маріуполя тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, за адресою: вул. П. Орлика (№Ц п-з 022) в Центральному районі м. Маріуполя, для торгівлі (хлібобулочними виробами), що є власністю замовника, та погоджується на пайову участь (внесок) в користуванні об`єктів благоустрою міста Маріуполя, які будуть використані (задіяні) для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності. Площа об`єктів благоустрою м. Маріуполь, за використання яких здійснюється плата (внесок) за пайову участь в користуванні об`єктів благоустрою, складає 19 квадратних метрів.

Згідно п.1.3. договору відповідач зобов`язався взяти пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь та перерахувати на рахунок уповноваженого органу кошти на їх утримання.

Згідно п.1.4. договору розмір пайової участі (внеску) в користуванні об`єктами благоустрою м.Маріуполь з розрахунку за рік становить 18 924,00грн. Щомісячний розмір пайової участі (внеску) в користуванні об`єктами благоустрою м.Маріуполь складає 83,00грн. за один квадратний метр площі об`єктів благоустрою, які будуть використані (задіяні) для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності. Також в п.1.4. Договору зазначені реквізити для перерахування коштів Відповідачем.

Відповідно до пункту 1.5. Договору плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь здійснюється замовником: при розрахунку єдиним платежем - протягом двадцяти календарних днів після підписання договору, при розрахунках рівномірно протягом року - до 10 числа місяця, наступного за звітним, при розрахунках за розміщення тимчасових споруд для проведення гастрольних, розважальних, рекламних та інших заходів на термін до 10 діб - до початку проведення заходу.

За пунктом 4.3. строк дії Договору становить з 1 грудня 2016 року до 1 грудня 2017 року та, як встановлено п. 4.2. Договору, строк його дії продовжується автоматично на строк один рік за відсутності підтверджених фактів систематичного (більше трьох) порушення протягом останнього календарного року.

Пунктом 5.3. Договору визначено, що одностороння зміна умов або одностороння відмова від Договору неприпустима, крім випадків, передбачених Положенням про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до пункту 5.4. Договору у разі припинення діяльності або відмови у розміщенні тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності сплачена сума пайового внеску поверненню не підлягає.

Сторони підписали договір без зауважень та застережень. Жодних дій щодо розірвання Договору сторони не вчиняли.

Суд також зауважує, що приписами ст.204 Цивільного кодексу України, згідно з якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Отже, з огляду на дійсність договору №358-001 від 01.12.2016 усі права, набуті сторонами за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню і, як наслідок, договір щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою є належною підставою для виникнення у відповідача грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Згідно з п. 2.1.1 договору відповідачка зобов`язалася своєчасно оплатити пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь відповідно до умов договору, однак, зазначеного обов`язку не виконала.

У ОСОБА_1 виникла заборгованість за період з 1.12.2016 року по 30.11.2017 року у розмірі 18 924,00 грн.

За пунктом 2.4.1. Договору Позивач має право вимагати від Відповідача своєчасної оплати пайової участі (внеску) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь відповідно до умов Договору. Згідно з пунктом 3.1. Договору у разі невиконання Відповідачем умов Договору щодо пайової участі (внесок) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь щодо перерахування в повному обсязі коштів, Позивач здійснює заходи щодо стягнення вказаних коштів у встановленому порядку.

Маріупольською міською радою було спрямовано вимогу №2053/2019 від 25.03.2019 та лист №26.5-41800-26.1 від 19.07.2019 на адресу відповідача. Вказаними листами їй запропоновано сплатити пайову участь (внески), зокрема, й за договором №358-001 від 01.12.2016, та повідомлено про негативні наслідки у вигляді звернення до суду за захистом порушених прав у разі несплати.

До Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради надійшла відповідь на вказані листи від 16.08.2019, у якій ОСОБА_1 повідомила про те, що має фінансові труднощі та зобов`язується сплатити заборгованість за договорами щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою. Тим самим відповідачка підтверджує факт несплати внесків та наявності заборгованості. Однак, договірні зобов`язання відповідачем виконані не були, жодної сплати по Договору не надходило.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує щодо вимог позивача та вказує, що тимчасову споруду, за визначеною у договорі адресою, встановлено не було, тобто умови договору в цій частині виконані не були.

Рішенням Маріупольської міської ради від 23.12.2016 року №7/14-1058 «Про внесення змін до рішення Маріупольської міської ради від 28.09.2016 №7/11-729» з метою впорядкування розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста затверджено типовий договір щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, в новій редакції (далі - Типовий договір).

Пунктом 1.3. Типового договору Замовник зобов`язується взяти пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь з моменту отримання паспорту прив`язки та перерахувати на рахунок Уповноваженого органу кошти на утримання, призначення платежу: плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь.

Проте, Маріупольською міською радою не було ініційовано внесення змін до договору від 01.12.2016 року.

Паспорт прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності по АДРЕСА_2 ФОП Тимофєєвою Н.П. було отримано лише 14.04.2017.

Як передбачено п. 3.4. Договору у разі двомісячної несплати пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою договір розривається в односторонньому порядку.

Відповідно до договору ФОП Тимофєєва Н.П. виявила намір встановити тимчасову споруду по АДРЕСА_2 , встановлення тимчасової споруди відповідно до рішення Маріупольської міської ради повинно відбуватися лише після отримання паспорту прив`язки, а сплата пайової участі (внеску) відбувається лише за користування об`єктом благоустрою, тобто після встановлення тимчасової споруди, що призводить до користування благоустрою.

У зв`язку із тим, що ФОП Тимофєєвою Н.П. не було встановлено тимчасову споруду по вул. П. Орлика (№Ц п-з 022) в Центральному районі м. Маріуполя, пайова участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь не повинна сплачуватися.

Позивач у відповіді на відзив не погодився з позицію відповідача зазначаючи, що укладанню спірного договору передував конкурс. Це означає, що беручи в ньому участь, відповідач мав твердий намір розмістити тимчасову споруду, отже, укладання договору на всіх погоджених згодом сторонами умовах відповідало його дійсній волі.

Відповідач скористався правами та свободами, наданими чинним законодавством України, добровільно уклав договір щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, тобто, погодилася з усіма наслідками, які можуть настати у разі невиконання зобов`язань за Договором. Не обмежуючись строком розміщення тимчасової споруди, відповідач висловила намір її розмістити протягом строку дії договору про пайову участь та сплатити позивачеві кошти, які можливо внести одним платежем або рівними частинами протягом 12 місяців. При цьому, протягом строку дії договору, позивач мав обґрунтовані очікування на отримання грошових коштів від відповідача, яка в будь-який час протягом строку дії договору може розмістити тимчасову споруду на земельній ділянці об`єкта благоустрою.

Виходячи з викладеного, сторонами укладено правомірний правочин, який не визнавався недійсним в судовому порядку. Тож він є дійсним. Якщо правочин є дійсним, то всі його умови обов`язкові для виконання обома сторонами. Тоді залишається незрозумілим, з яких підстав позивач повинен виконувати свої обов`язки за договором, а відповідачка може свої не виконувати.

Про намір не виконувати умови договору відповідачка не повідомила позивача. Останній був впевнений у дійсності намірів відповідачки, у тому числі очікував заяви щодо оформлення паспорту прив`язки.

Позивач також не погоджується з твердженням відповідачки щодо відсутності у останньої обов`язку зі сплати плати за пайову участь у зв`язку з нерозміщенням на земельній ділянці тимчасової споруди, оскільки обов`язок відповідачки щодо сплати за користування об`єктом благоустрою виникає на підставі діючого договору від 01.12.2016 №358-001, враховуючи, що умов щодо звільнення відповідачки від виконання такого обов`язку у зв`язку з відсутністю доказів розміщення на земельній ділянці тимчасової споруди, спірний договір не містить.

Відповідач зазначає, що Маріупольська міська рада не ініціювала у зв`язку з цим внесення змін до спірного договору, натомість, сама не наводить доказів такої пропозиції з власного боку, авжеж, сторони вільні в укладанні договору, а отже, вільні й у ініціативі внесення змін до нього. Кожна зі сторін може надати іншій пропозиції щодо умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України констатовано що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на те, що сторони у справі (на час укладання договору) були суб`єктами господарювання у розумінні приписів ст. 2 Господарського кодексу України, суд враховує, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" до компетенції міських рад відноситься встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність. Згідно із ст. 40 зазначеного Закону, виконавчі органи забезпечують організацію благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Згідно із ст. 28 Закону України "Про регулювання місцебудівної діяльності" розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженому Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 № 244.

Згідно із ст. 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об`єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов`язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об`єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем. Фінансування заходів з благоустрою населених пунктів, утримання та ремонт об`єктів благоустрою здійснюється за рахунок коштів їх власників або користувачів, якщо це передбачено умовами відповідних договорів, а також за рахунок пайових внесків власників тимчасових споруд, розміщених на території об`єкта благоустрою, інших передбачених законом джерел фінансування (ст. 36 зазначеного Закону).

На виконання приписів Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" 28 вересня 2016 року Маріупольською міською радою рішенням від 28.09.2016 року № 7/11-729 затверджено "Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності". За змістом вказаного Положення, діючого на час підписання між сторонами спірного договору, порядок користування об`єктом благоустрою передбачав подання суб`єктом господарювання відповідної заяви до Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя.

За змістом п.п. 3.6, 3.7 вказаного Положення, після прийняття відповідного рішення, протягом 15 робочих днів суб`єкту господарювання пропонується підписати договір щодо пайової участі в користуванні об`єктами благоустрою за типовою формою наведеною в додатку 5 до Положення та зберігається за останнім право відмовитися від укладання договору.

Суду не надано доказів про визнання зазначеного рішення Ради незаконним або недійсним, тому суд враховує його при розгляді цієї справи.

У відповідності до зазначеного Положення, розміщенню тимчасової споруди передує укладання договору про пайову участь в користуванні об`єктом благоустрою, залишаючи за суб`єктом підприємницької діяльності право розмістити тимчасову споруду протягом строку дії договору.

Як зазначає позивач, та не заперечує відповідач, між сторонами 01 грудня 2016 року був укладений договір №358-001 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою. Оскільки сторонами не доведено іншого, суд виходить з того, що при підписанні договору сторони діяли вільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таке імперативне врегулювання договірних відносин, усуває будь-які сумніви щодо юридичного значення умов договору: вони є юридично обов`язковими, гарантують право учасникам договірних відносин бути впевненими в тому, що кожна із сторін має виконувати умови договору належним чином, а цивільні права, що ґрунтуються на його умовах, підлягають захисту в тій же мірі і в той же спосіб, що і права, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають із них.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, скориставшись правами та свободами, наданими чинним законодавством України, добровільно уклав Договір щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, а отже погодився з усіма наслідками, які можуть настати у разі невиконання зобов`язань за Договором. Не обмежуючись строком розміщення тимчасової споруди, відповідач висловив намір розмістити її протягом строку дії договору про пайову участь та сплатити позивачеві 18 924, 00 грн., які зобов`язався внести рівними частинами протягом 12 місяців.

Як вбачається з умов спірного Договору, останній передбачає два шляхи у випадку порушення відповідачем (замовником) зобов`язань за Договором. Відтак, п. 3.4 Договору надає право розірвання Договору в односторонньому порядку у разі двомісячної несплати пайової участі. Разом з тим, п. 5.2 Договору зобов`язує контрагентів письмово повідомити одне одного про таку ініціативу за 30 календарних днів до моменту розірвання правочину.

Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Окрім викладеного вище, п. 3.1 Договору надає право уповноваженому органу (позивачу) здійснити заходи про стягнення коштів у встановленому порядку.

Враховуючи, що сторонами не надано доказів розірвання Договору або направлення повідомлення про намір його розірвати, а також факт подання позову про стягнення коштів за Договором, суд дійшов висновку про те, що позивач, користуючись наданими йому правами згідно з чинним законодавством та умовами спірного договору, обрав належний спосіб захисту та правомірно вимагає стягнути кошти з відповідача.

Як зазначає позивач та не спростовує відповідач, останній має заборгованість у розмірі 18 924, 00 грн.

Як встановлено судом, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 10.07.2019 здійснено запис про припинення здійснення відповідачем підприємницької діяльності.

Згідно ч.8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Разом з тим, згідно п.6 ч.1 статті 231 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Тобто, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Отже, з 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 05.06.2018р. у справі №338/180/17.

Таким чином, виходячи з встановлених п.1.5. договору строків оплати внеску за договором щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, враховуючи невиконання відповідачем умов договору щодо пайової участі в користуванні об`єктами благоустрою, виходячи з принципу змагальності сторін у господарському процесі, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається (стаття 74 ГПК України). суд вважає, що позивачем в межах укладеного договору доведено розмір заборгованості відповідача, останній, в свою чергу, не спростував позовні вимоги належними доказами, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за договором від 01 грудня 2016 року №358-001 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою за період з 01.12.2016 по 30.11.2017 у розмірі 18 924,00 грн., у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача плати за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд не погоджується з твердженням відповідача щодо відсутності у нього обов`язку зі сплати плати за пайову участь у зв`язку з нерозміщенням на земельній ділянці тимчасової споруди, оскільки:

- обов`язок відповідача щодо сплати плати за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь виникає на підставі договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою;

- умов щодо звільнення відповідача від виконання обов`язку щодо сплати внеску у зв`язку з не розміщенням на земельній ділянці тимчасової споруди укладений між сторонами договір не містить.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Маріупольської міської ради Тимофєєвої Наталі Павлівни про стягнення 18 924, 00 грн., задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Маріупольської міської ради (місцезнаходження: 87555, Донецька область, м.Маріуполь, пр. Миру, буд.70 , ідентифікаційний код: 33852448) 18 924, 00 грн. внеску за договором щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №358-001 від 01.12.2016, 2 102,00грн. - на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, передбаченому п.17.5 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення (складення повного судового рішення).

Повний текст судового рішення складено 05.10.2020.

Суддя В.І. Матюхін