ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2020 року м.Дніпро Справа № 904/2245/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Хілько А.С., ордер серія АР № 1023931 від 21.09.2020 р., адвокат;

від відповідача: Галагур З.А., довіреність №636 від 04.08.2020 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік", м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020, ухвалене суддею Фещенко Ю.В., повний текст якого складений 03.08.2020, у справі №904/2245/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік", м. Запоріжжя

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за надані послуги згідно договору № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 у загальному розмірі 289 602 грн. 95 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.07.2020) та визнання недійсною умови пункту 4.2. договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій з урахування заяви про зменшення позовних вимог (вх. суду №32282/20 від 16.07.2020), просило суд:

- визнати недійсною умову пункту 4.2. договору № ПР/Т-181287/НЮ віл 27.11.2018 в частині обов`язку замовника з оплати робіт після реєстрації податкової накладної;

- стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Відповідач) на користь Позивача суму заборгованості у загальному розмірі 289 602 грн. 95 коп., яка складається з наступних сум:

- 231 546 грн. 23 коп. - пеня;

- 17 321 грн. 72 коп. - інфляційні втрати;

- 40 735 грн. 00 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем зобов`язань за договором №ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги з капітального ремонту позивачем обладнання та, відповідно, наявністю боргу у сумі 1 339 260 грн. 00 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 5.5. договору Позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 25.10.2019 в сумі 231 546 грн. 23 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з травня 2019 року по березень 2020 року у сумі 17 321 грн. 72 коп. та 3% річних за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 22.04.2020 в сумі 40 735 грн. 00 коп.

Позивач вважає умову пункту 4.2. договору в частині обов`язку замовника з оплати робіт після реєстрації податкової накладної - недійсною в розумінні статті 215 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 у справі №904/2245/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Судові витрати по справі покладені на позивача.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального права, просить рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому, заявник апеляційної скарги посилається на те, що умова п. 4.2. Договору, відповідно до якої розрахунок за послуги з капітального ремонту проводиться шляхом оплати Замовником наданого Виконавцем рахунку протягом 30 банківських днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів, але не раніше реєстрації податкової накладної, в частині виникнення обов`язку оплати після реєстрації податкової накладної суперечить вимогам цивільного законодавства.

А саме норми ст. 252, ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 530 ЦК України імперативно визначають, що строк (термін) виконання зобов`язання має бути або чітко встановлений роками, місяцями, тижнями, днями, годинами, датою або може визначатись подією, яка неминуче настане.

Спеціальних норм щодо встановлення строків і термінів інакших ніж передбачено ст.ст. 212, 252, 530 ЦК України, главою 61 розділу III Книги п`ятої не встановлено.

З огляду на дану обставину, вважає норми, передбачені ст.ст. 212, 252, 530 ЦК України, нормами загальної дії. Тобто такими, які створюють загальнообов`язкові для суб`єктів цивільних відносин моделі поведінки. В наукових дослідженнях данні норми носять назву абсолютно імперативних.

Посилається на ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, встановлення у договорі умови, у відповідності до якої обов`язок замовника може взагалі ніколи не настати, - прямо суперечить суті відносин між сторонами, а тому виключає можливість застосувати до відносин положення ст.ст. 3, 6 Цивільного кодексу України.

Безпідставним також є посилання суду першої інстанції на Постанову Верховного Суду від 04.03.2020 по справі № 914/883/19, оскільки, хоча у договорі між сторонами у даній справі була прописана умова щодо оплати після реєстрації податкової накладної, однак вона не була предметом дослідження судом. В даній справі податкова накладна була зареєстрована. З огляду на дані обставини, правовідносини у наведеній справі не є подібними.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" відзив на апеляційну скаргу не надало. У судовому засіданні представник Позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.08.2020 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), судді Антонік С.Г. Дармін М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 у справі №904/2245/20; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 21.09.2020.

В судовому засіданні 21.09.2020 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

27.11.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", яке в подальшому змінили своє найменування на Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Квік-2006", яке 25.01.2019 змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" (далі - виконавець, позивач) було укладено договір № ПР/Т-181287/НЮ (далі - договір, а.с.11-15), за яким виконавець зобов`язується надати послуги з капітального ремонту обладнання локомотивів при проведенні поточного ремонту локомотивів (далі - об`єктів ремонту), переданих замовником виконавцю в обсягах згідно з додатком № 1 до договору, у порядку та строки, передбачені договором у додатку № 2, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги надані виконавцем (пункт 1.1. договору).

У пункті 9.1. договору сторони визначили, що договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2018.

Відповідно до умов пункту 4.1. договору ціна капітального ремонту обладнання локомотивів визначається торгами. Вартість виконання послуг з капітального ремонту обладнання локомотивів визначається калькуляцією та зазначається у додатку № 1 до договору. До нього надаються планові калькуляції з обов`язковим наданням розшифровок по статтям витрат (матеріальних витрат із зазначенням їх типу, марки, ДСТУ, трудомісткості робіт, основної та додаткової заробітної плати, накладних витрат, витрат на збут). Фактична вартість капітального ремонту обладнання локомотивів буде корегуватися у бік зменшення від ступеня зносу, тобто по факту наданих послуг, згідно дефектних актів, виконавчих калькуляцій та двосторонніх актів, пред`явлених до сплати замовнику, в межа суми договору.

Згідно з пунктом 1.2. договору об`єм закупівлі може бути зменшено залежно від реального фінансування видатків.

У пункті 2.1 договору сторони визначили, що послуги з капітального ремонту обладнання локомотивів надаються на території виконавця (м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса, 8а). Доставка об`єктів в ремонт та з ремонту здійснюється замовником власними силами за свій рахунок.

Відповідно до змісту пунктів 2.2., 2.4. та 2.5. договору подача та приймання в ремонт об`єктів ремонту оформляється "Актом приймання в ремонт і попереднього зовнішнього огляду обладнання", за підписом представників виконавця і замовника на території виконавця). Після ремонту об`єктів, проведеного виконавцем, здійснюється здача об`єктів з ремонту із підписанням протягом трьох календарних днів двостороннього "Акту приймання-передачі об`єкту з ремонту" та "Акт приймання-передачі металобрухту" з кожного об`єкту ремонту (додаток № 6 до договору). Після надходження об`єкту ремонту до структурного підрозділу замовника (локомотивного депо), замовник складає "Акт приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів" за формою рекомендованою наказом від 03.08.2005 № 235-Ц додаток № 4 до договору, щодо відповідності обсягу та якості наданих послуг з ремонту умовам даного договору, що підписується протягом 10 календарних днів від дати надходження об`єкту ремонту замовнику.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем були надані відповідачу послуги, обумовлені пунктом 1.1. договору, в обсязі та строки, що були погоджені сторонами в договорі, загальна вартість яких склала 1 339 260 грн. 00 коп., що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме:

- актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 0304.4 від 04.03.2019 на суму 241 200 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 40 200 грн. 00 коп. (а.с. 16);

- актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 0304.7 від 04.03.2019 на суму 706 800 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 117 800 грн. 00 коп. (а.с. 17);

- актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 0314.3 від 14.03.2019 на суму 391 260 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 65 210 грн. 00 коп. (а.с. 18).

Вказані акти підписані без жодних зауважень уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, у пунктах 4.2. та 4.3. договору сторони передбачили, що:

- розрахунок за послуги з капітального ремонту проводиться шляхом оплати замовником наданого виконавцем рахунку протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами "Акту приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів", але не раніше реєстрації податкової накладної (пункт 4.2. договору);

- форма розрахунків - грошова, повна, безготівкова, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця (пункт 4.4. договору).

При цьому, позивач вважає умову пункту 4.2. договору в частині обов`язку замовника з оплати робіт після реєстрації податкової накладної - недійсною в розумінні статті 215 Цивільного кодексу України, та просить суд визнати її такою, оскільки:

- згідно зі статтею 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати;

- умова укладеного між сторонами договору щодо обов`язку відповідача здійснити оплату після реєстрації податкової накладної в ЄРПН не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату або чітко визначений період у часі;

- відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів недотримання сторонами під час укладення правочину вимог статті 203 Цивільного кодексу України, а позивачем не доведено наявність порушень вимог чинного законодавства, що можуть бути підставами для визнання умови пункту 4.2. договору № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 в частині обов`язку оплати робіт після реєстрації податкової накладної недійсною.

Підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних відсутні, оскільки прострочення оплати наданих за спірними актами послуг у вказані періоди відсутнє.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Укладений сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Доказів зміни, розірвання чи визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Отже, предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, строку його дії, порядок та строки надання послуг (виконання робіт), факт надання та передачі послуг замовнику, загальна вартість наданих послуг, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсною умови пункту 4.2. договору № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 в частині обов`язку замовника з оплати робіт після реєстрації податкової накладної, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, для визнання правочину недійсним потрібна наявність підстав передбачених ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, а позивач не заперечує, що договір №ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 був укладений за процедурою відкритих торгів відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі" (ідентифікатор закупівлі - UA-2018-10-01-000619-b), тобто саме позивачем було подано тендерну пропозицію та запропоновано проект договору.

В матеріалах справи відсутні докази оскарження ТОВ "Машинобудівний завод "Квік" у відповідності до статті 18 Закону України "Про публічні закупівлі" процедури закупівлі до Антимонопольного комітету України, а також докази його звернення до відповідача з пропозицією щодо внесення змін до умов договору в цій частині.

Згідно з положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відтак, однією із умов формування податкового кредиту покупцем є факт реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відсутність такої реєстрації виключає можливість формування податкового кредиту за такою податковою накладною.

За приписами пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить, зокрема понад 10 тисяч гривень - з 01.01.2012.

Тобто, саме на позивача, як продавця товарів/послуг, покладений обов`язок здійснювати реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В той же час, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальною засадою цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства."

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 Цивільного кодексу України та уклали договір про надання послуг, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись, що свідчить як про реалізацію сторонами свободи договору, так і недопущення порушення умов цього договору.

Таким чином, реалізуючи свою свободу договору сторони вільно, самостійно, на власний розсуд, тобто за волевиявленням обох сторін, у пункті 4.2. договору погодили, що розрахунок за послуги з капітального ремонту проводиться шляхом оплати замовником наданого виконавцем рахунку протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами "Акту приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів", але не раніше реєстрації податкової накладної.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 04.03.2020 по справі № 914/883/19.

Доводи заявника апеляційної скарги про безпідставність посилання суду першої інстанції на вищезазначену постанову Верховного Суду через неподібність правовідносин у даних справах (реєстрацію податкової накладної у справі № 914/883/19 та не реєстрацію податкової накладної у оскаржуваній справі) є передчасними, оскільки сам по собі факт реєстрації податкової накладної впливає лише на початок перебігу строку виконання грошового зобов`язання та жодним чином не впливає на дійсність чи недійсність відповідного пункту договору, яким сторони передбачили таку умову.

Отже, з огляду на положення частини 1 статті 1, статті 626 Цивільного кодексу України між сторонами у справі виникли майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи вказане, керуючись свободою договору та майновою самостійністю вибору контрагента позивач, підписавши укладений з позивачем договір, погодився з його умовами, в тому числі щодо строків оплати.

Посилання заявника апеляційної скарги на ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України є безпідставними, оскільки Відповідачем не наведено жодного акту цивільного законодавства, в якому було б прямо заборонено сторонам у договорі домовитися, що початок перебігу строку виконання грошового зобов`язання для однієї сторони починається не раніше реєстрації другою стороною податкової накладної.

Оскільки матеріали справи не містять доказів недотримання сторонами під час укладення правочину вимог статті 203 Цивільного кодексу України, а позивачем не доведено наявність порушень вимог чинного законодавства, що можуть бути підставами для визнання умови пункту 4.2. договору № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 в частині обов`язку оплати робіт після реєстрації податкової накладної недійсною, господарський суд прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача щодо визнання недійсною умови пункту 4.2. договору № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 в частині обов`язку замовника з оплати робіт після реєстрації податкової накладної.

Щодо вимог позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних, розрахованих за період з 16.04.2019 по 22.04.2020 (пені - з 16.04.2019 по 25.10.2019), колегія суддів зазначає таке.

У пункті 5.6. договору сторони погодили, що виконавець зобов`язується у день виникнення податкових зобов`язань з ПДВ (за операціями із договору) скласти в електронній формі податкову накладну з дотриманням вимог чинного законодавства щодо порядку складання та форми податкових накладних та зареєструвати її у встановлені чинним законодавством строки в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як було вказано вище, згідно з пунктом 4.2. договору розрахунок за послуги з капітального ремонту проводиться шляхом оплати замовником наданого виконавцем рахунку протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами "Акту приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів", але не раніше реєстрації податкової накладної.

Відповідно до умов пункту 5.5. договору за несвоєчасний розрахунок замовника з виконавцем за виконаний обсяг послуг з капітального ремонту, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 5.5. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 25.10.2019 в сумі 231 546 грн. 23 коп.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з травня 2019 року по березень 2020 року у сумі 17 321 грн. 72 коп. та 3% річних за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 22.04.2020 в сумі 40 735 грн. 00 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні за спірними актами приймання-передачі робіт (надання послуг) були зареєстровані наступним чином:

- податкова накладна, складена 04.03.2019, на загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ, на суму 241 200 грн. 00 коп., складена за актом № 0304.3 від 04.03.2020, зареєстрована 08.05.2020 (а.с.100);

- податкова накладна, складена 04.03.2020, на загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ, на суму 706 800 грн. 00 коп., складена за актом № 0304.7 від 04.03.2020, зареєстрована 07.05.2020 (а.с.101).

- податкова накладна, складена 14.03.2020, на загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ, на суму 391 260 грн. 00 коп., складена за актом № 0314.3 від 14.03.2020, зареєстрована 07.05.2020 (а.с.99).

Враховуючи обставину реєстрації вказаних податкових накладних, як підставу згідно із пунктом 4.2. договору для оплати наданих послуг, відповідачем здійснено оплату наданих за спірними актами послуг наступним чином:

- надані за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 0304.4 від 04.03.2019 на суму 241 200 грн. 00 коп. послуги оплачені згідно з платіжними дорученнями № 2815481 від 12.06.2020 в сумі 241 200 грн. 00 коп. (а.с.125);

- надані за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 0304.7 від 04.03.2019 на суму 706 800 грн. 00 коп. послуги оплачені згідно з платіжними дорученнями № 2815692 від 12.06.2020 в сумі 706 800 грн. 00 коп. (а.с.127);

- надані за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 0314.3 від 14.03.2019 на суму 391 260 грн. 00 коп. послуги оплачені згідно з платіжними дорученнями № 2816769 від 12.06.2020 в сумі 391 260 грн. 00 коп. (а.с.126).

З огляду на викладене, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення:

- пені за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 25.10.2019 в сумі 231 546 грн. 23 коп.;

- інфляційних втрат за період з травня 2019 року по березень 2020 року у сумі 17 321 грн. 72 коп.;

- 3% річних за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 22.04.2020 в сумі 40 735 грн. 00 коп., відсутні, оскільки прострочення оплати наданих за спірними актами послуг у вказані періоди відсутнє.

В даному випадку слід керуватися умовами пункту 4.2. договору, які передбачають, що оплата здійснюється протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами "Акту приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів", але не раніше реєстрації податкової накладної.

Слід відзначити, що правомірність будь-якого правочину презюмується - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України); а в силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, відповідна умова договору, зазначена в пункті 4.2. договору № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018, була дійсною при виконанні сторонами своїх зобов`язань, а з огляду на відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання її недійсною залишається бути обов`язковою для сторін під час вирішення спору по суті господарським судом, та є правомірною в контексті вимог статті 204 Цивільного кодексу України, оскільки у справі відсутні відомості про припинення дії згаданого пункту договору або визнання його недійсним у встановленому законом порядку.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" пені за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 25.10.2019 в сумі 231 546 грн. 23 коп., інфляційних втрат за період з травня 2019 року по березень 2020 року у сумі 17 321 грн. 72 коп., 3% річних за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 22.04.2020 в сумі 40 735 грн. 00 коп., у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.

Таким чином, господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на результати вирішення спору, за якими рішення відбулось на користь Відповідача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі покладаються на Позивача (заявника у апеляційній скарзі).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік", м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 у справі №904/2245/20 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 у справі №904/2245/20 залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік", м. Запоріжжя за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.10.2020.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік