ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року Справа №924/1/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Коломис В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" на рішення господарського суду Хмельницької області від 22 червня 2020 року, суддя Грамчук І.В., м. Хмельницький, повний текст складено 24 червня 2020 року, у справі

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до Олійник Інни Дмитрівни

про стягнення 74 673,28 грн. заборгованості за кредитним договором від 17 грудня 2012 року, з яких 8473,95 грн. - заборгованості за кредитом, 26 766,73 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 39432,60 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань

Заяв про відвід не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2020 року, АТ КБ "Приватбанк" звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою до Олійник І.Д. про стягнення 74 673,28 грн. - заборгованості за кредитним договором від 17 грудня 2012 року, з яких 8 473,95 грн. - заборгованості за кредитом, 26 766,73 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 39 432,60 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

22 червня 2020 року, рішенням господарського суду Хмельницької області у задоволенні даного позову було відмовлено.

АТ КБ "Приватбанк", не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки при укладенні і підписанні Кредитного договору 17 грудня 2012 року (складається з вищевказаних Заяви про відкриття поточного рахунку, а також Умов та правил надання банківських послуг) були досягнути усі його істотні умови, які повинні відповідачем виконуватись.

Підписавши Заяву про приєднання, відповідач засвідчив, що ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та правилами обслуговування за Розрахунковими картами, шо розмішені на сайті банку (https://www.privatbank.ua. https://client-bank.privatbank.ua) Тарифами банку, які разом з цією заявою та карткою зі зразками підписів і відбитка печаті складають Договір банківського обслуговування.

Щодо строку позовної давності банк зазначив, що у постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року по справі №923/760/18 зазначено, що згідно з п.3.2.1.5.7. "Умов", терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Отже, за погодженими сторонами умовами кредитування рахунку строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісійної винагороди та пені був збільшений згідно з п.3.2.1.5.7. Умов до п`яти років за домовленістю сторін, які були погоджені та прийняті відповідачем шляхом підписання заяви про встановлення кредитного ліміту поточного рахунку від 03 березня 2014 року, що відповідає вимогам ч.1 ст. 259 ЦК України, за правилами якої сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність.

Вважає, що винесена ухвала Господарського суду Хмельницької області від 14 грудня 2018 року про відмову у задоволенні заяви АТ КБ "Приватбанк" щодо видачі судового наказу на підставі договору від 17 грудня 2012 рокуне позбавляє права кредитора звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Безпідставним вважає посилання суду першої інстанції на позицію Верховного Суду у справі №342/180/17-ц про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин, тому, що вана прийнята по конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. У справі №924/1/20 договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. :

Крім того, відповідачем по цивільній справі №342/180/17-ц є не юридична особа чи фізична особа-підприємець, а фізична особа, а отже, на правовідносини між сторонами розповсюджується дія законодавства про захист прав споживачів, на відміну від ситуації, яка склалася з відповідачем - ФОП Олійник І.Д., а 17 липня 2019 року, відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З огляду на те, що в даному випадку спір пов`язаний з підприємницькою діяльністю відповідача, вважає, що позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 не може бути взята до уваги.

Крім того, апелянт зазначає, що оскаржуваним рішенням місцевий суд не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому - порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Олійник І.Д. , у своєму відзиві на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд вірно надав оцінку поданим доказам та застосував до позовних вимог строк позовної давності, встановивши, що позивач звернувся з даним позовом лише 27 грудня 2019 року, в той час як більший строк позовної давності не узгоджувався.

Також, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову з врахуванням пояснень повноважного представника позивача, поданих доказів та досліджених матеріалів справи.

28 липня 2020 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито провадження за скаргою АТ КБ "Приватбанк" та призначено розглядати її без виклику сторін в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Олійник І.Д. надіслала відзив. АТ КБ "Приватбанк" відповіді на відзив до суду не подало.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

17 грудня 2012 року, ФОП Олійник І.Д. було підписано заяву про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 . (а.с.13)

Підписавши вказану заяву, ФОП Олійник І.Д. зазначила, що погодилась з Умовами і правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті http://privatbank.ua. Підписавши дану заяву, відповідач виразив свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг (надалі - Умовами), Тарифами банку, які разом з даною заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 17 грудня 2012 року.

За змістом п.3.5.136. Умов, банк надає послугу гарантованих платежів за господарськими договорами, які укладаються між клієнтами банку. Послуга надається банком як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами.

Пунктом 3.5.139.2. Умов передбачено, що якщо надання послуги здійснюється за рахунок кредитних коштів, банк надає платникові кредит в розмірі, передбаченому в заявці (в межах встановленого ліміту) шляхом зарахування їх на рахунок покриття одержувача грошових коштів. Порядок надання банком кредиту та порядок йото погашення платником здійснюється згідно з розділом 3.31Умов.

Відповідно до п.3.31.1. Умов, банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені в заяві, якою клієнт приєднується до цих Умов, в обмін на зобов`язання клієнта щодо повернення кредиту; сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни. Відновлювана кредитна лінія надається банком для виконання клієнтом платежів за платіжними дорученнями з датою виконання у майбутньому за господарськими договорами, шляхом перерахування банком кредитних коштів на рахунки покриття одержувачів грошей за господарськими договорами, з подальшим перерахуванням у дату виконання на поточний рахунок одержувачів, рахунки яких відкриті у банк.

Пунктом 3.31.2. Умов визначено, що термін повернення кредиту зазначений у заяві (платіжному дорученні). Згідно ст.ст. 212, 651 ЦК України у випадку порушення клієнтом, будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91- го дня порушення, будь-якого із зобов`язань, мас право змінити умови цих умов, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє клієнту письмове повідомлення із зазначенням дати повернення кредиту. У випадку непогашений клієнтом заборгованості за цими умовами у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня. дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є дата, зазначена в заяві (платіжному доручені).

Під датою виконання платежу сторони узгодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, вказаного в платіжному доручені клієнта. Погашення заборгованості можуть проводитися банком у порядку договірного списання коштів з поточного рахунку клієнта (в тому числі за рахунок "кредитного ліміту на поточний рахунок", відносини за якими, регламентовано розділом 3.18 цих умов) або за рахунок кредиту з сплатою процентів у розмірі 28% на суму, зазначену в платіжному доручені позичальника, заборгованість за яким клієнт погашає у термін до 30 днів з дати виконання платежу. У випадку непогашений заборгованості клієнтом за таким кредитом у цей термін, на 31-й день - заборгованість за кредитом стає простроченою. При цьому за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 56% річних за кожен день прострочення платежу.

На підставі поданих до банку заявок на гарантований платіж (платіжних доручень), які були надані банку через систему інтернет-банкінгу "Приват24" та підписані позичальником з використанням електронною цифрового підпису, банк здійснив кредитування відповідача шляхом проведення відповідних платежів за рахунок кредитних коштів у межах встановлених для відповідача лімітів.

Відповідно до п.3.31.6.1 Умов, клієнт зобов`язується використовувати кредит на цілі та у порядку, передбаченому пунктом 3.31.1. цього договору.

Пунктами 3.31.6.2. та 3.31.6.3. Умов, на позичальника було покладено обов`язок сплатити проценти та винагороди за користування кредитом відповідно до пунктів 3.31.9. 3.31.10., а також повернути кредиту терміни, встановлені в заяві.

За змістом п.3.31.9.1. Умов, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення: кредиту згідно з пунктами 3.31.2., 3.31.6.3., 3.31.6.16., 3.31.6.17., 3.31.7.2., 3.33.8.1. цього договору клієнт сплачує проценти та винагороди у розмірі, зазначеному у заявці.

Відповідно до п.3.91.9.2. Умов, у випадку порушення клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених пунктами 3.31.2., 3.31.6.3., 3.31.6.16., 3.31.6.17. 3.31.7.2., 3.31.8.1. цього договору, клієнт сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному у п.3.31.2.

Сплата відсотків за користування кредитом, передбачених пунктами 3.31.9.1., 3.31.9.2. Умов, здійснюється в дату сплати відсотків. Дата сплати відсотків вказана в заявці (п. 3.31.9.3. Умов).

Пунктом 3.31.9.10. Умов визначено, що розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів до поточної дати сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту.

Нарахування процентів та комісій здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів на рік. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів, не враховується (п. 3.31.9.11. Умов).

Пунктом 3.31.10.1. Умов передбачено, що у випадку порушення клієнтом будь-якого із зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, передбачених пунктами 3.31.6.2., 3.31.9.1. - 3.31.9.3. цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених пунктами 3.31.2., 3.31.6.3., 3.31.6.16., 3.31.7.2. цього договору, винагороди, передбаченої пунктами 3.31.6.5., 3.31.9.4. - 3.31.9.6, цього договору, клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу.

За змістом, п.3.31.10.4. Умов нарахування неустойки за кожен випадок порушення: зобов`язань, передбачених пунктами 3.31.10.1. - 3.31.10.3. цього договору, здійснюється протягом 15 років зі дня, коли відповідне зобов`язання повинне було бути виконане клієнтом.

У пункті 3.31.10.7. Умов сторони узгодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором становлять 15 років.

Згідно доданих заявок на гарантований платіж банком проводилось списання з рахунку відповідача:

- №2 від 29 січня 2014 року - в сумі 510 грн., термін повернення кредиту: 04 лютого 2014 року;

- №3 від 12 лютого 2014 року - в сумі 20 000 грн., термін повернення кредиту: 18 лютого 2014 року. (а.с.22-23)

Матеріали справи містять довідку банку №08.7.0.0.0/40 від 02 грудня 2019 року про встановлення кредитних лімітів, видану клієнту - Олійник І.Д. на рахунок № НОМЕР_1 , зокрема:

- з 29 січня 2014 року розмір ліміту становив 25 000 грн.;

- з 18 лютого 2014 року - 20 000 грн.;

- з 17 квітня 2014 року - 8 473,95 грн.;

- з 27 серпня 2015 року - 0,00 грн. (а.с.21)

17 липня 2019 року, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП Олійник І.Д.

Відповідно до банківської виписки за період з 01 січня 2000 року по 02 грудня 2019 року по рахунку Олійник І.Д. вихідний залишок (актив) становить "мінус 8 473,95 грн.". (а.с.26-29)

Станом на 25 вересня 2019 року, за даними банку заборгованість ФОП Олійник І.Д. становить 74 673,28 грн. та складається з 8 473,95 грн. - заборгованості за кредитом, 26 766,73 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на поточну та прострочену заборгованість, 39 432,60 грн. - заборгованість з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. (а.с.24-25)

02 січня 2020 року, АТ КБ "Приватбанк" звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою до Олійник І.Д. про стягнення 74 673,28 грн. - заборгованості за кредитним договором від 17 грудня 2012 року, з яких 8 473,95 грн. - заборгованості за кредитом, 26 766,73 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 39 432,60 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. (а.с.1-5)

22 червня 2020 року, рішенням господарського суду Хмельницької області у задоволенні даного позову було відмовлено. (а.с.175-177)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, що визначено в ч.1 ст. 640 ЦК України.

За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 634 ЦК України, Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як встановлено з матеріалів справи, 17 грудня 2012 року, між ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк", як банком, та ФОП Олійник І.Д., як клієнтом, була підписана заява про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів і відбитком печатки, згідно якої, ФОП Олійник І.Д. приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 17 грудня 2012 року та зобов`язався виконувати умови зазначеного договору.

На виконання умов договору, банком було переведено на поточний рахунок Олійник І.Д. кошти в сумі 20510,00 грн. (510 грн. - 29 січня 2014 року і 20 000,00 грн. - 12 лютого 2014 року)

У свою чергу, Олійник І.Д. , свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів виконала частково, у зв`язку з чим, у останнього утворилась основна заборгованість у розмірі 8 473,95 грн., що вбачається з виписки банку за період з 01 січня 2000 року по 02 грудня 2019 року.

Припинення ФОП Олійник І.Д. господарської діяльності (запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17 липня 2019 року), враховуючи приписи ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, не припинило його зобов`язання за укладеними договорами, а залишились за нею, як за фізичною особою.

Слід зазначити, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє суб`єкт підприємництва (в даному випадку - АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Так, за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З аналізу зазначених приписів чинного законодавства слідує, що у разі укладення кредитного договору плата за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договором (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В обґрунтування цих позовних вимог банк посилається на витяг з "Умов та правил надання банківських послуг", в якому визначено в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено позовну давність щодо вимог банку - 15 років, та інші умови.

Зокрема, п.3.31.6.2 передбачено нарахування процентів за користування кредитом, а п.3.31.10.1 - пені.

Судом враховано, що анкетою-заявою не було передбачено розмір процентів за користування кредитом, пені та інших комісій.

Щодо оцінки інших наданих доказів, а саме: Умов та правил надання банківських послуг, то в цьому випадку слід погодитись з судом першої інстанції, що роздруківка з сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Виходячи з правил про оцінку доказів, які містяться у положеннях ст. 86 ГПК України, суд оцінює у сукупності належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів, що зумовлює обґрунтованість прийнятого рішення відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України.

Відомо, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, надала тлумачення ст. 634 ЦК України у контексті правовідносин, що виникають з кредитних договорів подібного типу, зазначивши, що з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, контрагент банку повинен бути ознайомлений з усіма умовами, які містяться у договорі приєднання, і лише за таких умов можна вважати, що між сторонами відбувся договір приєднання.

Зважаючи на це, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про доцільність і обґрунтованість у даному випадку врахування правової позиція, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17. Заперечення ж апелянта про те, що вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб, а також про те, що на ФОП Олійник І.Д. не розповсюджується дія законодавства про захист прав споживачів (на відміну від відповідача по справі №342/180/17) не є такими які спростовують порушення форми укладення Кредитного договору та ознайомлення боржника з його умовами, на обов`язковість чого вказується у постанові Великої Палати Верховного Суду.

Тож, Велика Палата Верховного Суду висловила позицію, що неможливо у подібних правовідносинах погодитись з застосуванням ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово в односторонньому порядку були піддані змінам стороною позивача, що призводить до виникнення нових умов договору, про які сторона не була обізнана. Таким чином, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати частиною договору, укладеного сторонами. Аналогічну правову позицію щодо неможливості вважати Умови та правила надання банківських послуг частиною договору також висловив Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача щодо стягнення пені та заборгованості по комісії є безпідставними, а тому в цій частині позов не підлягає до задоволення.

Поряд з цим, 28 лютого 2020 року, Олійник І.Д. у відзиві на позов було заявлено про застосування до позовних вимог строку позовної давності. (а.с.53-54)

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність визначена ст. 257 ЦК України та встановлюється тривалістю у 3 роки.

Згідно з ч.ч.2-4 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З наведених вище положень законодавства та підстав виникнення та змісту прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах вбачається, що кошти відповідачу було перераховано відповідно до заявок №2 від 29 січня 2014 року, термін повернення за якою - 04 лютого 2014 року, №3 від 12 лютого 2014 року, термін повернення за якою - 18 лютого 2014 року

Згідно приписів ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи зазначене, перебіг позовної давності розпочався з дня наступного за днем визначеним як термін повернення коштів, зазначений у заявках, зокрема: 05 лютого 2014 року та 19 лютого 2014 року

У п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Беручи до уваги час звернення позивача до суду з цим позовом (позивачем подано позовну заяву до поштового відділення 27 грудня 2019 року), суд доходить висновку про пропуск позивачем встановленого законодавством трирічного строку позовної давності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи та законодавчих норм, суд доходить висновку про відмову у позові в повному обсязі: щодо стягнення 8 473,95 грн. - заборгованості за кредитом у зв`язку з пропуск встановленого законодавством трирічного строку позовної давності, а щодо стягнення 26 766,73 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом і 39 432,60 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань з підстав необґрунтованості

Оскільки суд дійшов висновку, що Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати частиною укладеного між сторонами договору, то посилання апелянта на п.3.31.10.7. цих Умов, згідно якого позовна давність встановлюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов`язання повинне було бути виконане клієнтом, при вирішенні питання наявності пропуску строку позовної давності, судовою колегією до уваги не приймається.

Інші заперечення, викладені у апеляційний скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час їх розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі наведеного, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази, надані сторонами, перевіривши об`єктивність прийняття рішення судом першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 22 червня 2020 року у справі №924/1/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

Матеріали справи №924/1/20 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Коломис В.В.