ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2020 р. Справа № 917/1014/20

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу

за позовною заявою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", юридична адреса: вул. Лєскова, буд. 9, м. Київ, 01011; адреса для листування: пр. Ушакова, буд. 53, м.Херсон, 73003,

до ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

23.06.2020 року до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 134 901,41 грн., з яких: 39 756,16 грн. - заборгованість за Договором про надання банківських послуг у сфері страхування № 011/41946/373637 від 13.10.2017 року, 95 145,25 грн. - заборгованість за Кредитним договором № 011/41946/388919 від 02.02.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач не виконав взяті на себе за умовами Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/41946/373637 від 13.10.2017 року зобов`язання, не здійснював щомісячного погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з цим, заборгованість відповідача перед позивачем складає 134 901,41 грн., з яких: 39 756,16 грн. - заборгованість за Договором про надання банківських послуг у сфері страхування № 011/41946/373637 від 13.10.2017 року, 95 145,25 грн. - заборгованість за Кредитним договором № 011/41946/388919 від 02.02.2018 року.

При цьому звертаючись до суду, позивач просив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

На підставі ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд розглянувши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про стягнення 134 901,41 грн., дійшов висновку, що дану справу можливо розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.06.2020 року відкрито провадження у справі № 917/1014/20, задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

З урахування приписів ч. 6 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України суд звернутися до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_1 та зобов`язав останнього надіслати на адресу суду інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

10.08.2020 року від Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області надійшло повідомлення за № 06-14/1328 від 07.08.2020 року згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала про відкриття провадження у даній справі надсилалися судом відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, наданим Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Приписами частини 2 другого розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-ІХ (далі - Закон № 731-ІХ) встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон № 731-ІХ набрав чинності 17.07.2020 року.

Відтак, останній день процесуальних строків, з урахуванням пункту 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, є 06.08.2020 року.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

13.10.2017 року між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", що підтверджується витягом із Статуту (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Стеценко Анною Геннадіївною (відповідач) було укладено Договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 011/41946/373637, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит з максимальним лімітом у розмірі 250 000 грн. 00 коп., поточним лімітом складає: 35 000,00 гривень строком до 13.10.2019 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі - 29,9 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору без укладання додаткових угод до Договору Банк має право подовжити строк дії Кредиту на 24 (двадцять чотири) календарних місяці за умови, що на дату закінчення кредитування дотримано зазначених в Договорі умов.

Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору, у разі ініціювання Клієнтом операцій по Рахунку з використанням спеціальних платіжних засобів та при відсутності (недостатності) на Рахунку власних коштів Клієнта, Банк зобов`язується надати кредитні кошти шляхом їх безготівкового переказу з позичкового рахунку на Рахунок в межах Поточного ліміту та здійснити ініційовану Клієнтом операцію.

Як вбачається з наданого банком руху по рахунку за період з 13.10.2017 року по 06.11.2019 року, позивач виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.

Згідно умов п. 2.1. Кредитного договору сторони встановили, що протягом всього строку фактичного користування Кредитом Позичальник буде сплачувати щомісяця Кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі - 29,9 відсотків річних.

Відповідно до умов п. 5.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати погашення заборгованості в порядку, визначеному договором, шляхом зарахування на Рахунок щомісячного обов`язкового платежу, розрахованого відповідно до умов кредитного договору, та здійснити повне (остаточне) погашення заборгованості не пізніше дати закінчення кредитування.

Отже, з укладенням кредитного договору, у позичальника виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості.

Оскільки відповідачем порушено виконання грошового зобов`язання за Договором, то позивачем направлена на адресу ОСОБА_1 вимога про дострокове виконання грошових зобов`язань від 05.11.2019 року № 114/5-168615, яка залишена відповідачем без відповіді та виконання.

А тому позивач у своїй позовній заяві зазначає, що станом на 15.11.2019 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором № 011/41946/373637 від 13.10.2017 р. складає: 39 756,16 грн., яка складається з заборгованості за дозволеним овердрафтом у розмірі 35 000,00 грн. та з заборгованості за недозволеним овердрафтом у розмірі 4 756,16 грн.

Також 02.02.2018 року між позивачем та відповідач було укладено Кредитний договір № 011/41946/388919 (кредитний договір), згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом в сумі 150 000,00 гривень строком до 02.02.2020 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі - 28 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. І

Відповідно до п. 3.2. кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит після виконання позичальником обов`язкових умов, зазначених в п. 3.1. кредитного договору, на підставі письмових заяв позичальника про надання кредиту (траншу), шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритого в Акціонерному товаристві "Райффайзен Банк Аваль", для подальшого використання його за цільовим призначенням.

Згідно умов п. 2.1. Кредитного договору сторони встановили, що протягом всього строку фактичного користування Кредитом Позичальник буде сплачувати щомісяця Кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі - 28 відсотків річних.

Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати повернення Кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірах згідно з Графіком.

Так, позивачем, на підставі Договору, були надані відповідачу в користування грошові кошти в сумі 150 000,00 грн., що підтверджується випискою з поточного рахунку відповідача в період 05.02.2018 року, яка наявна в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Пунктом 8.1, 8.1.3 Договору, визначено, що у разі настання обставин дефолту (невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань (обов`язків) за Договором, а також інші обставини, які, на думку кредитора, свідчать про те, що зобов`язання відповідача за Договором не будуть виконані), кредитор має безумовне право на власний розсуд без необхідності укладення будь-яких додаткових угод (договорів) вимагати дострокового повного/часткового виконання відповідачем зобов`язань за Договором.

Враховуючи порушення відповідачем грошових зобов`язань за Договором, позивачем направлена на адресу відповідача вимога про дострокове виконання грошових зобов`язань від 26.09.2019 року № 114/5-165061, яка залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Станом на 06.11.2019 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором № 011/41946/388919 від 02.02.2018 року складає: 95 227,54 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 84 593,61 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом: 9 029,18 грн., з заборгованості за відсотками у розмірі - 10 551,64 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками складає 9 967,60 грн. та розрахована пеня 82,29 грн.

11 лютого 2019 року між Сторонами укладено Додаткову угоди № 1 до Кредитного договору № 011/41946/388919 відповідно до якої кінцевий термін погашення Кредиту встановлено 28 лютого 2022 року. На підставі Додаткової угоди з Дати застосування змін фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, при цьому за згодою сторін відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику.

Однак, всупереч вимогам кредитних договорів позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 134 901,41 грн., з яких: 39 756,16 грн. - заборгованість за Договором про надання банківських послуг у сфері страхування № 011/41946/373637 від 13.10.2017 року, 95 145,25 грн. - заборгованість за Кредитним договором № 011/41946/388919 від 02.02.2018 року.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем було встановлено на рахунок відповідача кредитний ліміт, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься банківська виписка (рух по рахунку) по рахунку відповідача.

Судом враховано, що виписка з банку по рахунку відповідача, оформлена відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", є первинним документом, а тому є належним доказом в підтвердження обставин надання кредиту позичальнику.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з наведеного вбачається, що банк належним чином виконав свої зобов`язання в частині надання відповідачу кредитних коштів, внаслідок чого у позичальника виник обов`язок погашення кредитів та процентів за користування кредитами.

Водночас, відповідач не виконав взяті на себе за умовами договорів зобов`язання не здійснював щомісячного погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з цим, заборгованість відповідача перед позивачем складає у сумі 134 901,41 грн., яка складається з заборгованості за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/41946/373637 від 13.10.2017 p., що складає: 39 756,16 грн. та заборгованості за кредитним договором № 011/41946/388919 від 02.02.2018 р. що складає: 95 145,25 грн.

Як вже зазначалось, пунктом 8.1 договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за даним договором позивач має право дострокового погашення заборгованості.

Так, позивач звертався до відповідача з вимогами від 05.11.2019 року № 114/5-168615 та від 26.09.2019 року № 114/5-165061 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Однак вимоги позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Суд відзначає, будь-яких доказів щодо повернення відповідачем позивачеві суми кредиту, сторонами спору до суду не подано.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання розподілення між сторонами судових витрат.

Частиною 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 126, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача в сумі 2 102,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 126, 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (юридична адреса: вул. Лєскова, буд. 9, м. Київ, 01011; адреса для листування: пр. Ушакова, буд. 53, м.Херсон, 73003, ) - 39 756,16 грн. заборгованість за Договором про надання банківських послуг у сфері страхування № 011/41946/373637 від 13.10.2017 року, 95 145,25 грн. заборгованість за Кредитним договором № 011/41946/388919 від 02.02.2018 року та 2 102,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 21.09.2020 року.

Суддя Білоусов С. М.