УХВАЛА

29 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 920/705/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Булгакової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Хахуди О.В.,

представників учасників справи:

позивача - акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - Кисіль Т.В.,

відповідача - акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" - не з`яв.,

розглянувши матеріали касаційних скарг акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Компанія) та акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (далі - Товариство)

на рішення господарського суду Сумської області від 28.01.2020

(суддя Котельницька В.Л.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020

(головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Шаптала Є.Ю. і Куксов В.В.)

у справі № 920/705/19

за позовом Компанії

до Товариства

про стягнення 999 969,10 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення 999 969,10 грн., з яких: 365 007,47 грн. - основний борг, 345 629,85 грн. пені, 76 008,20 грн. - 3% річних, 213 323,58 грн. - «інфляційні втрати».

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 31.10.2016 №5300/1617-БО-29 (далі - Договір) у частині повної та своєчасної оплати за переданий природний газ.

Рішенням господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства на користь Компанії 365 007,47 грн. основного боргу, 170 108 грн. пені, 75 234,79 грн. - 3% річних, 213 323,58 грн. «інфляційних втрат», 14 906,73 грн судового збору, відстрочено виконання рішення суду на 3 місяці до 28.04.2020; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог про стягнення за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року основного боргу, "інфляційних витрат", 3% річних та пені. При цьому, задовольнивши частково клопотання відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50% та для відстрочення виконання судового рішення до 28.04.2020. Стосовно заявлених до стягнення 5 413,88 грн. пені та 773,41 грн. 3% річних за період з 26.11.2016 по 29.11.2016 судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог на підставі частини третьої статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020:

- скасовано рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства на користь Компанії пені в сумі 170 108 грн., 3% річних у сумі 75 234,79 грн., «інфляційних втрат» у сумі 213 323,58 грн., витрат зі сплати судового збору в сумі 14 906,73 грн.;

- прийнято в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог;

- викладено резолютивну частину рішення господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19 стосовно позовних вимог про стягнення пені, 3% річних, «інфляційних втрат» та витрат зі сплати судового збору в такій редакції: «Стягнути з акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58; ) на користь акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001; ) 3% річних в сумі 15 360,31 грн, інфляційні втрати в сумі 66 493,43 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 6 701,92 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення пені відмовити у повному обсязі»;

- у решті рішення господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19 залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована таким:

- наявність боргу у Товариства перед Компанією у сумі 365 007,47 грн. належним чином доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, і, отже, рішення місцевого господарського суду в цій частині є обґрунтованим;

- суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 5 413,88 грн. пені та 773,41 грн 3% річних за період з 26.11.2016 по 29.11.2016, вказавши при цьому, що, оскільки станом на 30.11.2016 - день набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» відповідач як виробник та постачальник теплової енергії мав заборгованість перед позивачем за придбаний за Договором газ, що було використано на виробництво теплової енергії, в сумі 201 125,85 грн., то в силу вимог частини третьої статті 7 названого Закону слід відмовити в задоволені позовних вимог про стягнення пені у розмірі 5 413,88 грн. та 773,41 грн. - 3% річних, нарахованих позивачем за період з 26.11.2016 по 29.11.2016;

- суд апеляційної інстанції частково не погодився з висновками місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача "інфляційних витрат", 3% річних та пені за період з листопада 2016 року по квітень 2019 року, зазначивши таке:

матеріали справи свідчать, що розрахунки між сторонами Договору за період з 01.01.2016 по 30.04.2019 здійснювалися за рахунок коштів, які перераховувалися на користь позивача виключно із рахунків зі спеціальним режимом використання у відповідності до вимог Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 (далі - Порядок №217);

відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавалися йому позивачем на підставі Договору, оскільки у даному випадку у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, тому що всі кошти, які надходять на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно із затвердженим постановами НКРЕКП алгоритмом та перераховуються на рахунок позивача;

матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів, які підтверджували б перерахування коштів з порушенням строків, визначених Порядком №217, тому суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про те, що строки виконання зобов`язання відповідачем за Договором шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання були порушенні, у зв`язку з чим безпідставно дійшов і висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, які обраховані позивачем за зобов`язаннями листопада 2016 року - квітня 2017 року;

при цьому, оскільки станом на момент звернення з даним позовом у відповідача існувала заборгованість за спожитий природний газ у квітні 2017 року у сумі 365 007,47 грн., на яку позивачем було нараховано 3 % річних у сумі 15 360,31 грн. за період з 15.12.2017 по 10.05.2019 та «інфляційні витрати» у сумі 66 493,43 грн. за період з 01.12.2017 по 30.04.2019, то суд першої інстанції в цій частині вимог дійшов правомірного висновку про присудження їх до стягнення з відповідача на користь позивача у зв`язку з порушенням умов Договору та на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

У касаційній скарзі до Верховного Суду Компанія, зазначаючи, що вона не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог, вважає, що такі рішення прийняті з порушенням норм матеріального права, зокрема статті 233 Господарського кодексу України, статей 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, без дослідження усіх істотних обстави справи. У касаційній скарзі. Зокрема, Компанія зазначає, що: суди попередніх інстанцій, відмовляючи у стягненні пені, 3% річних та «інфляційних витрат», не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/16072/16, від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16, від 26.06.2020 у справі № 904/1210/18 у подібних правовідносинах, щодо застосування Порядку № 217; сторони прямо передбачили в Договорі (пункт 6.3) обов`язок відповідача за відсутності або несвоєчасності надходження грошей через рахунок із спеціальним режимом використання відповідача сплачувати заборгованість власними коштами у строки, передбачені умовами Договору.

У касаційній скарзі Компанія просить: скасувати рішення господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних; скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 345 629,85 грн., 3% річних у розмірі 60 647,89 грн. та "інфляційних втрат" у розмірі 146 830,15 грн.; прийняти нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 345 629,85 грн., 3% річних у розмірі 60 647,89 грн. та "інфляційних втрат" у розмірі 146 830,15 грн. - задовольнити; судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 16 593,24 грн. за розгляд касаційної скарги покласти на відповідача. Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.

Товариство також звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 та рішення господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19 у частині задоволення позовних вимог Компанії щодо стягнення 365 007,47 грн. основного боргу, 15 360,31 грн. - 3% річних, 66 493,43 грн. "інфляційних втрат", 6 701,92 грн. витрат зі сплати судового збору та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У касаційній скарзі Товариство зазначає, що: приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції невірно застосував вимоги Порядку №217, без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №910/13088/18, від 23.09.2019 у справі №908/885/18, від 03.04.2019 у справі №906/278/18, від 24.07.2019 у справі №918/553/18, від 17.12.2019 у справі №922/932/19, від 18.03.2020 у справі №908/2304/18, від 31.03.2020 у справі №917/530/19, від 09.07.2019 у справі №924/297/18; враховуючи, що кошти за поставлений природний газ за Договором, були перераховані постачальнику на поточний рахунок із спеціальним режимом використання у відповідності до вимог Порядку №217, відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались йому позивачем на підставі Договору, оскільки у даному випадку у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, тому що всі кошти, які надходять на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно із затвердженим постановами НКРЕКП алгоритмом та перераховуються на рахунок позивача; матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів, які б підтверджували перерахування коштів з порушенням строків, визначених Порядком №217; сума основного боргу в розмірі 365 007, 47 грн. також підлягає сплаті в порядку автоматичного перерахування зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу за визначеним нормативами (Порядок №217), тобто відповідач жодним чином не впливав (не міг впливати) та не може впливати на даний час на порядок і строки перерахування зазначених коштів. Отже, жодної вини відповідача щодо перерахування зазначених коштів немає; на даний час відсутній правовий висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах (щодо правомірності стягнення основної суми боргу за газ, розрахунки за який проводяться згідно з Порядком №217).

Відзиви на касаційні скарги не надходили.

28.09.2020 Товариством подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 903/918/19.

Касаційним господарським судом з`ясовано, що ухвалою Верховного Суду від 04.09.2020 у справі № 903/918/19 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду питання щодо неоднакового застосування положень Порядку № 217 щодо можливості теплопостачальних організацій впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, а відтак застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 09.09.2020: прийнято справу №903/918/19 разом із касаційною скаргою Компанії на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2020 та рішення господарського суду Волинської області від 28.01.2020 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду; вирішено здійснити перегляд постанови Північно-Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2020 та рішення господарського суду Волинської області від 28.01.2020 у справі №903/918/19 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) cуд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У такому випадку згідно з приписами пункту 11 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З огляду на те, що висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 903/918/19 сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, з урахуванням того, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 920/705/19, до перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у іншій справі № 903/918/19.

Керуючись пунктом 7 частини першої статті 228 ГПК України, Касаційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 920/705/19 за касаційними скаргами акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на рішення господарського суду Сумської області від 28.01.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 до прийняття відповідного рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №903/918/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова