РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.09.2020Справа № 910/6907/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження

справу № 910/6907/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Калинівка-

Преміум"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО"

про стягнення 1 731 502,10 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Гомза В.В.;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмежено відповідальністю «Торговий дім «Калинівка-Преміум» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмежено відповідальністю «Гіппо» про стягнення 1 731 502,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки №141218-07/1г від 14.12.2018 щодо оплати поставленого товару, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість в сумі 1 731 502,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/6907/20 та постановив розглядати її за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.07.2020.

19.06.2020 від представника відповідача до суду надійшов відзив, у якому останній повідомив суд про здійснену ним оплату за договором на суму 400 000,00 грн.

01.07.2020 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 02.07.2020 оголошено відкладення на 30.07.2020.

29.07.2020 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 закрито підготовче провадження у справі № 910/6907/20 та призначити справу до судового розгляду по суті на 20.08.2020.

В судовому засіданні 20.08.2020 оголошено відкладення на 17.09.2020.

В судовому засіданні 17.09.2020 представники позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач належним чином повідомлений про дату і час проведення судового засідання, що підтверджується залученим до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приписами ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 17.09.2020, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

14.12.2018 між позивачем (за договором - постачальник) та відповідачем (за договором - покупець) було укладено договір поставки №141218-07/1г (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Згідно п. 1.2. поставка товару здійснюється на підставі накладної(их) згідно замовлення Покупця, яка(і) є невід`ємною частиною договору.

У п. 5.4. договору сторони погодили, що оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений п. 5.5. даного договору здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування на банківський рахунок постачальника кожні 15 календарних днів з дати поставки (п. 5.4. договору).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рій якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору (п. 9.1. договору в редакції ).

На виконання умов договору позивач згідно з видатковими накладними, копії яких знаходяться в матеріалах справи, поставив відповідачу товар на загальну суму 8 194 803,00 грн.

Відповідачем частково сплачено суму заборгованості у розмірі 6 338 844,60 грн., що підтверджується довідкою з АТ «Ощадбанк» №100.0410123-05/64 від 17.04.2020, до звернення позивача до суду з позовом.

14.12.2018 між позивачем (за договором - замовник) та відповідачем (за договором - виконавець) було укладено договір про надання послуг №141218-07/2г, на виконання якого відповідачем надано позивачу послуги на суму 124 453,30 грн.

У п. 10.5. договору поставки сторони погодили можливість зарахування зустрічних платіжних вимог сторін. При цьому для здійснення зарахування достатньо заяви однієї із сторін.

Позивачем здійснено зарахування зустрічних платіжних вимог на суму 124 453,30 грн згідно заяви №ГП000002902 від 25.10.2019.

Таким чином, сума основного боргу відповідача станом на час звернення позивача до суду з позовом складала 1 731 502,10 грн (8 194 803,00 грн (вартість поставленого товару) - 6 338 844,60 грн (сума оплаченого) - 124 456,30 грн (вартість послуг №141218-07/2г від 14.12.2018) = 1 731 502,10 грн).

Отже, позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов`язань за договором щодо своєчасної та повної оплати товару, у зв`язку з чим просить стягнути з останнього заборгованість за отриманий товар у сумі 1 731 502,10 грн.

Після звернем позивача до суду з позовом позивачем здійснено оплату товару за договором на суму 745 000,000 грн, що підтверджується довідкою з АТ «Ощадбанк» №100.04/0123-05/226 від 18.08.2020 та бухгалтерською довідкою позивача №16/09 від 16.09.2020.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання своїх зобов`язань за договором здійснив поставку товару, який прийнятий відповідачем, на суму 8 194 803,00 грн, що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печаткою видатковими накладними, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, виходячи з умов договору, строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару є таким, що настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач своє зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав, здійснивши часткову оплату на загальну суму 6 338 844,60 грн до звернення позивача до суду з позовом, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Також, позивачем здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку п. 10.5. договору на суму 124 456,30 грн.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Також, суд встановив, що після звернення позивача до суду з позовом, відповідач частково виконав свої зобов`язання по оплаті товару на суму 745 000,00 грн, у зв`язку з чим провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу по оплаті товару за договором у сумі 745 000,00 грн. підлягає закриттю на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, з віднесенням судових витрат у цій частині, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, на відповідача, оскільки звернення позивача з позовом до суду було зумовлено неправильними діями відповідача.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати вартості поставленого товару за договором настав, приймаючи до уваги те, що доказів оплати товару в повному обсязі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача заборгованості за договором у розмірі 986 502,10 грн.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором щодо оплати товару належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, корпус 2, каб. 33; ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Калинівка-Преміум" (04128, м. Київ, вул. Берковецька, 6; ідентифікаційний код 38947036) основний борг у сумі 986 502 грн 10 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 25 973 грн.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення 745 000,00 грн основного боргу.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 29.09.2020.

Суддя А.І. Привалов