ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 Справа № 917/998/20

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Каіс Агро», 61058, м. Харків, вул. Іванівська, 1, к. 403,

до Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів», 36022, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, буд. 69,

про стягнення 2 337 704,33 грн.

треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МГ ТЕК» (61202, м. Харків, вул. Цілиноградська, буд. 36, )

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРРЕСУРС ГРУП» (52064, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Сурсько-Литовське, вул. Сонячна, буд. 25, )

Суддя: Мацко О.С.

Секретар судового засідання: Гуйван Д.П.

Представники сторін:

від позивача: Куліков С.В.

від відповідача: відсутні;

від третіх осіб: відсутні.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Каіс Агро» до Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» про стягнення 2 337 704,33 грн. збитків, спричинених неналежним невиконанням відповідачем умов договору складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.06.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Вказаною ухвалою також залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «МГ ТЕК» та Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРРЕСУРС ГРУП» до участі у справі як третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Крім того, ухвалою суду від 30.06.2020 р. встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України - 15 днів з дня отримання ухвали.

Ні у встановлений судом строк, ні після цього відзиву, заяв, клопотань тощо від відповідача не надходило.

03.09.2020 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

24.09.2020 року від Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» до суду надійшла заява (вх. № 10512), у якій відповідач, зокрема, просить розгляд справи відкласти, визнати поважними причини пропуску процесуального строку на подання відзиву у справі та поновити Державному підприємству «Полтавський комбінат хлібопродуктів» вказаний строк.

Розглянувши зазначену заяву, суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (з урахуванням приписів ч.4 розд.Х ГПК України).

Як зазначено вище, ухвалою суду від 30.06.2020 р. було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України - 15 днів з дня отримання ухвали.

Згідно з ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ч.4 ст.119 ГПК України, одночасно з поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи, тощо), стосовно якої пропущений строк. Проте, відзив відповідачем так і не був поданий.

Частиною 2 ст. 170 ГПК України встановлено, що письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Заяву про поновлення строку для подачі відзиву від імені Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» підписано адвокатом Тамазликаром Л.Й.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

На підтвердження повноважень адвоката до заяви, вх. № 10512 від 24.09.2020 р., додано копію договору від 23.09.2020 р. про надання правничої допомоги та копію ордеру ФШ № 1000508 від 23.09.2020 р.

У вказаному ордері зазначено, що адвокат надає Державному підприємству «Полтавський комбінат хлібопродуктів» правову допомогу у всіх судових установах України, правоохоронних органах, органах прокуратури, органах СБУ, ДПС України та його структурних підрозділах, ГУ ДПС у Харківській області.

Водночас, відповідно до п. 12.4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 р. № 41, ордер повинен містити, зокрема, назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 9901/939/18 зроблено висновок про те, що якщо в ордері не зазначено конкретної назви суду, у якому адвокат надає правову допомогу, такий ордер не можна визнати документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. При цьому в ордері, який був предметом розгляду справі № 9901/939/18, зазначено, що адвокат надає правову допомогу у всіх органах, установах, організаціях та підприємствах, а також судах у всіх без винятку справах.

Верховний Суд у складі колегії суддів КГС по справі №911/2636/19 підтримав позицію, що відсутність в ордері адвоката назви конкретного суду (зазначення "в усіх судах України") не свідчить про дотримання вимог закону (постанова від 17.08.2020р.).

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, заяву про поновлення строку для подання відзиву, вх. № 10512 від 24.09.2020 р., підписано особою, яка не уповноважена належним чином на здійснення представництво інтересів відповідача у даній справі.

Згідно з ч. 4 ст. 170 ГПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про повернення заяви ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів», вх. № 10512 від 24.09.2020 р., заявнику без розгляду.

Позивач категорично заперечує проти відкладення розгляду справи, посилається на те, що справа розглядається тривалий час, відповідачем жодних дій щодо участі у справі вчинено не було, натомість вживаються дії щодо затягування судового розгляду. Зважаючи на викладене та закінчення строку розгляду справи, встановленого ГПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та розглядає її по суті.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав умови договору складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 р. в частині відвантаження сільськогосподарської продукції, внаслідок чого позивач поніс витрати, викликані простоєм вагонів на під`їзних коліях філії «Хлібна база № 88» ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів».

Згідно із ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачем не було подано відзив у даній справі, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами.

Третя особа -1 пояснень по суті спору не надала.

Третя особа-2 надала письтмові пояснення по суті позовних вимог (а.с.216-217), у яких підтримала позицію позивача та просила розгляд справи проводити без участі її представника. Суд дане клопотання задовольняє.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

23.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Каіс Агро» та Державним підприємством «Полтавський комбінат хлібопродуктів» укладено договір складського зберігання зерна № 78/18-хб (а.с. 21-26).

Згідно з умовами вказаного договору Поклажодавець (ТОВ «Каіс Агро»), за власний рахунок, поставляє на Зерновий склад (Філія «Хлібна база № 88» ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів») зерно культур, що вказані у даному договорі, а Зерновий склад зобов`язується надати послугу, пов`язану з його діяльністю, а саме: прийняти, розташувати по сховищам у відповідності з якістю, при необхідності доводити до потрібних кондицій, зберігати і відвантажувати сільськогосподарську продукцію (надалі - зерно) на протязі терміну дії цього договору.

Відповідно до п. 2.1.1 договору № 78/18-хб від 23.10.2018 р. Зерновий склад зобов`язаний здійснити на підставі накладних приймання зерна фактичної якості з видачею Поклажодавцю реєстру за кожну добу надходження із зазначенням фізичної ваги та фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій.

У відповідності до вказаних положень договору сторони в період з 25.10.2018 р. по 14.03.2019 р. підтвердили факт передачі права власності на зерно сільськогосподарської культури (кукурудза 3 кл. врожаю 2018 р.) від ТОВ «Агро-Слобожанщина» до ТОВ «Каіс Агро» та провели приймання-передачу вказаної продукції на зберігання ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» в загальній кількості 3 907,66 тони, про що свідчать підписані сторонами та ТОВ «Агро-Слобожанщина» акти № ХБ-00000018 від 25.10.2018 р., № ХБ-00000020 від 30.10.2018 р., № ХБ-00000042 від 15.11.2018 р., № ХБ-00000043 від 19.11.2018 р., № ХБ-00000046 від 27.11.2018 р., № ХБ-00000048 від 30.11.2018 р., № ХБ-00000053 від 12.12.2018 р., № ХБ-00000073 від 09.01.2019 р., № ХБ-00000080 від 22.02.2019 р., № ХБ-00000081 від 26.02.2019 р. та № ХБ-00000083 від 14.03.2019 р. (а.с. 28-38) та витяги з Реєстру складських документів на зерно № 14420 від 13.06.2019 р., № 14421 від 13.06.2019 р., № 14422 від 13.06.2019 р., № 14423 від 13.06.2019 р., № 14424 від 13.06.2019 р., № 14425 від 13.06.2019 р. та № 14426 від 13.06.2019 р. (а.с. 39-45)

Таким чином, позивачем, відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Слобожанщина» було належним чином оформлено передачу права власності на кукурудзу врожаю 2018 року в кількості 3907,66 тони та виникнення обов`язку у Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» щодо зберігання кукурудзи врожаю 2018 року в кількості 3 907,66 тони.

15.08.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Каіс Агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МГ ТЕК» було укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 05-1, відповідно до умов якого Експедитор (ТОВ «МГ ТЕК») зобов`язувався за плату та за рахунок Клієнта (ТОВ «Каіс Агро») надати або організувати надання транспортно-експедиційних послуг, а саме, забезпечити оптимальне транспортне обслуговування, а також організувати перевезення вантажу (зернові та олійні культури та продукти їх переробки) залізничним транспортом.

Також 13.02.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Каіс Агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРРЕСУРС ГРУП» було укладено договір транспортного експедирування № 130219/1, відповідно до якого Експедитор (ТОВ «УКРРЕСУРС ГРУП») зобов`язується за плату та за рахунок Клієнта (ТОВ «Каіс Агро») організувати надання транспортно-експедиційних послуг, пов`язаних з перевезенням зернових, олійних культур та продуктами їх переробки залізничним транспортом, а також виконання інших дій, необхідних для виконання обов`язків за цим договором і узгоджених з Клієнтом.

Як зазначає позивач, ТОВ «Каіс Агро» зверталось до відповідача з листами щодо відвантаження 3 класу 2018 року, які останній задовольнив, а саме позивачем було отримано зі зберігання 394,70 тон. продукції.

18 березня 2019 року листом № 88 (а.с. 72) позивач звернувся до відповідача з проханням відвантажити у залізничні вагони кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року в кількості 2 100,00 тони.; експедитором зазначено ТОВ «МГ ТЕК».

Також у листі № 106 від 05.04.2019 р. ТОВ «Каіс Агро» просило відповідача відвантажити у залізничні вагони кукурудзу з класу врожаю 2018 року в кількості 3 512,960 тони + 5 % з 05.04.2019 р.

Позивач стверджує про те, що відповідач не виконав умови договору складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 р. в частині відвантаження сільськогосподарської продукції, внаслідок чого ТОВ «Каіс Агро» понесло витрати, викликані простоєм вагонів на під`їзних коліях філії «Хлібна база № 88» ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів», що були надані експедиторами за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 05-1 від 15.08.2018 р. та договором транспортного експедирування № 130219/1 від 13.02.2019 р. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача 2 337 704,33 грн. збитків, що виникли внаслідок порушення відповідачем умов договору складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 р.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 р., акти № ХБ-00000018 від 25.10.2018 р., № ХБ-00000020 від 30.10.2018 р., № ХБ-00000042 від 15.11.2018 р., № ХБ-00000043 від 19.11.2018 р., № ХБ-00000046 від 27.11.2018 р., № ХБ-00000048 від 30.11.2018 р., № ХБ-00000053 від 12.12.2018 р., № ХБ-00000073 від 09.01.2019 р., № ХБ-00000080 від 22.02.2019 р., № ХБ-00000081 від 26.02.2019 р. та № ХБ-00000083 від 14.03.2019 р., витяги з Реєстру складських документів на зерно № 14420 від 13.06.2019 р., № 14421 від 13.06.2019 р., № 14422 від 13.06.2019 р., № 14423 від 13.06.2019 р., № 14424 від 13.06.2019 р., № 14425 від 13.06.2019 р. та № 14426 від 13.06.2019 р., договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 05-1 від 15.08.2018 р., додаткова угода від 29.05.2019 р. до договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 05-1 від 15.08.2018 р., договір транспортного експедирування № 130219/1 від 13.02.2019 р., лист № 88 від 18.03.2019 р., лист № 106 від 05.04.2019 р., рахунки на оплату № 137 від 22.04.2019 р., № 144 від 03.05.2019 р., № 149 від 08.05.2019 р., № 152 від 13.05.2019 р., № 153 від 17.05.2019 р., № 154 від 22.05.2019 р., № 155 від 27.05.2019 р., № 157 від 03.06.2019 р., № 158 від 07.06.2019 р., № 159 від 07.06.2019 р. та № 13 від 29.03.2019 р., акти надання послуг № 139 від 22.04.2019 р., № 140 від 23.04.2019 р., № 145 від 03.05.2019 р., № 152 від 08.05.2019 р., № 163 від 13.05.2019 р., № 169 від 17.05.2019 р., № 171 від 22.05.2019 р., № 172 від 27.05.2019 р., № 174 від 03.06.2019 р., № 175 від 07.06.2019 р., № 176 від 07.06.2019 р., № 19 від 29.03.2019 р. та № 36 від 30.04.2019 р., платіжні доручення № 509 від 08.04.2019 р., № 529 від 24.04.2019 р., № 546 від 07.05.2019 р., № 541 від 07.05.2019 р., № 540 від 07.05.2019 р., № 576 від 08.05.2019 р., № 584 від 13.05.2019 р., № 1018 від 22.05.2019 р., № 600 від 29.05.2019 р., № 630 від 11.06.2019 р., № 631 від 11.06.2019 р. та № 439 від 22.03.2019 р., накопичувальні картки № 07040048 ві 07.04.2019 р., № 07060074 від 07.06.2019 р. та № 30040060 від 30.04.2019 р., відомості плати за користування вагонами № 16040002, № 21040003, № 26040004, № 01050005, № 02050005р, № 06050006, № 0605006р, № 11050007, № 11050007р, № 16050008, № 16050008р, № 21050009, № 22050009р, № 26050010р, № 26050010, № 31050011, № 31050011р, № 05060012р, № 0060012, № 06060013, № 15040001р, № 15040002р, № 15040003р, № 15040004р, накладні від 23.04.2019 р., від 25.04.2019 р. та від 25.04.2019 р., податкові накладні № 20 від 04.04.2019 р., № 8 від 07.05.2019 р., № 9 від 08.05.2019 р., № 10 від 13.05.2019 р., № 13 від 22.05.2019 р., № 14 від 27.05.2019 р., № 15 від 29.05.2019 р., № 1 від 07.06.2019 р., № 26 від 22.03.2019 р. з розрахунком коригування кількісних і вартісних показників, угода про визнання боргу від 04.12.2019 р., акт звіряння взаємних розрахунків між Філією «Хлібна база № 88» Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» і ТОВ «Каіс Агро» та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Частинами 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч.1 ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини.

Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 910/13258/17.

Таким чином, наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Згідно з умовами укладеного між сторонами договору складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 р. Поклажодавець (ТОВ «Каіс Агро»), за власний рахунок, поставляє на Зерновий склад (Філія «Хлібна база № 88» ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів») зерно культур, що вказані у даному договорі, а Зерновий склад зобов`язується надати послугу, пов`язану з його діяльністю, а саме: прийняти, розташувати по сховищам у відповідності з якістю, при необхідності доводити до потрібних кондицій, зберігати і відвантажувати сільськогосподарську продукцію (надалі - зерно) на протязі терміну дії цього договору.

Також пунктом 2.1.10 договору встановлений обов`язок відповідача відвантажити зерно в порядку черговості отриманих заявок від інших Поклажодавців відповідно поданої заявки.

Відповідно до п. 3.2 договору № 78/18-хб від 23.10.2018 р. відпуск зерна Зерновим складом та приймання її Поклажодавцем за кількістю та якістю здійснюється на складі Зернового складу та за участю уповноваженого представника Поклажодавця з обов`язковим складанням відповідних актів.

Судом встановлено, що станом на 18.03.2019 року на зернових складах Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» за адресою Полтавська обл., Чутівський р-н, смт. Скороходове, вул. Першотравнева, буд. 9а та за адресою Полтавська обл., Чутівський р-н, с. Петрівка, пров. Хлібний, буд. 25 знаходилось на зберіганні зерно сільськогосподарської культури (кукурудза 3 кл. врожаю 2018 р.) в кількості 3 512,96 тонн., що перебувало у власності ТОВ «Каіс Агро».

Дана обставина підтверджується актами № ХБ-00000018 від 25.10.2018 р., № ХБ-00000020 від 30.10.2018 р., № ХБ-00000042 від 15.11.2018 р., № ХБ-00000043 від 19.11.2018 р., № ХБ-00000046 від 27.11.2018 р., № ХБ-00000048 від 30.11.2018 р., № ХБ-00000053 від 12.12.2018 р., № ХБ-00000073 від 09.01.2019 р., № ХБ-00000080 від 22.02.2019 р., № ХБ-00000081 від 26.02.2019 р. та № ХБ-00000083 від 14.03.2019 р., підписаними представниками ТОВ «Агро-Слобожанщина», ТОВ «Каіс Агро» та Філії «Хлібна база № 88» ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів», у яких сторони визнали факт передачі права власності на зерно сільськогосподарської культури (кукурудза 3 кл. врожаю 2018 р.) від ТОВ «Агро-Слобожанщина» до ТОВ «Каіс Агро».

Крім того, право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Каіс Агро» на кукурудзу 3 класу в кількості 3 512,96 тон, яка знаходиться на зберіганні у Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на підставі договору складського зберігання №78/18-хб від 23.10.2018 року, було визнане рішенням господарського суду Харківської області від 14.08.2019 р. у справі № 922/1595/19, що набрало законної сили (копія - арк.справи 46-59).

18 березня 2019 року та 05 квітня 2019 року позивач звертався до відповідача з проханням відвантажити вказану продукцію у залізничні вагони експедитора.

Докази виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 р. в частині відвантаження зерна Товариства з обмеженою відповідальністю «Каіс Агро», зокрема, докази складання актів, передбачених п. 3.2 договору № 78/18-хб від 23.10.2018 р., в матеріалах справи відсутні.

Крім того, 04.12.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Каіс Агро», Державним підприємством «Полтавський комбінат хлібопродуктів» та Філією «Хлібна база № 88» ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» було укладено угоду про визнання боргу.

У вказаній угоді сторонами підтверджено факт несвоєчасного відвантаження відповідачем зерна кукурудзи 3 класу, право власності на яке належить позивачу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Отже, обов`язок відвантажувати сільськогосподарську продукцію згідно з договором складського зберігання №78/18-хб від 23.10.2018 року був покладений на ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів». Невчинення таких дій (бездіяльність) в даному випадку є протиправною поведінкою відповідача.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, направлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Каіс Агро» відповідачу заявки на відвантаження зерна сільськогосподарської культури було обумовлене укладеними між позивачем та третіми особами (ТОВ «МГ ТЕК» та ТОВ «УКРРЕСУРС ГРУП») договорами транспортного експедирування № 05-1 від 15.08.2018 р. та № 130219/1 від 13.02.2019 р.

Відповідно до п. 3.4 договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 05-1 від 15.08.2018 р., укладеного між ТОВ «Каіс Агро» та ТОВ «МГ ТЕК», загальна договірна сума за договором складається з вартості послуг, що надані за всіма додатками до цього договору.

Пунктом 3.5 договору визначено, що розмір договірної ціни включає в себе як безпосередньо винагороду Експедиторові, так і кошти, необхідні для здійснення перевезення, а саме: залізничний тариф, вартість виготовлення ЗПП, станційні збори, послуги Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, оформлення карантинних, ветеринарних сертифікатів, сертифікатів Державної інспекції з сільського господарства, Торгово-промислової палати, лабораторних досліджень продукції, послуги служби Прикордонного Державного ветеринарно-санітарного контролю тощо відповідно до конкретного додатку до договору та заявки.

Клієнт зобов`язаний відшкодувати узгоджені з ним та здійснені на його користь додаткові витрати Експедитора, які виникли у останнього при виконанні договору. Підтвердженням додаткових витрат Експедитора є копії документів (рахунки, накладні та ін.), надані третіми особами (суб`єктами господарювання), що були залучені до виконання договору або органами влади. Відшкодування Клієнтом документально підтверджених додаткових витрат Експедитора здійснюється на підставі наданого останнім рахунку та підтверджуючих документів протягом 3-х (трьох) банківських днів з дня підписання Акта виконаних робіт, до якого включені ці витрати (п. 3.7 договору № 05-1 від 15.08.2018 р.).

Договором транспортного експедирування № 130219/1 від 13.02.2019 р., укладеним між ТОВ «Каіс Агро» та ТОВ «УКРРЕСУРС ГРУП», також визначено, що вартість (ціна) послуг за договором визначається Сторонами на договірній основі і вказується в додаткових угодах та/або рахунках. Вартість робіт і послуг третіх осіб, вартість адміністративних послуг, вартість видачі та оформлення документів та інші витрати, збори, платежі, які не були передбачені Сторонами, але є необхідними для виконання договору, покладаються на Клієнта і він зобов`язаний їх відшкодувати Експедитору (п. 3.1, 3.2 договору).

Згідно з ч. 3 ст. 225 ГК України, при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Судом встановлено, що позивачем згідно з платіжними дорученнями № 509 від 08.04.2019 р., № 529 від 24.04.2019 р., № 546 від 07.05.2019 р., № 541 від 07.05.2019 р., № 540 від 07.05.2019 р., № 576 від 08.05.2019 р., № 584 від 13.05.2019 р., № 1018 від 22.05.2019 р., № 600 від 29.05.2019 р., № 630 від 11.06.2019 р., № 631 від 11.06.2019 р. та № 439 від 22.03.2019 р. було оплачено надані ТОВ «МГ ТЕК» та ТОВ «УКРРЕСУРС ГРУП» рахунки в частині компенсації вартості за зберігання вагонів по ст. Скороходове, компенсації за відмову від рухомого складу ст. Скороходове та компенсації простою вагонів.

Крім того, в матеріалах справи містяться докази сплати експедиторами (ТОВ «МГ ТЕК» та ТОВ «УКРРЕСУРС ГРУП») послуг третіх осіб щодо подачі та пробігу вагонів, вартості користування вагонами, збору за зберігання вантажів, зборів за роботи (послуги), штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів та простоєм вагонів (накопичувальні картки № 07040048 ві 07.04.2019 р., № 07060074 від 07.06.2019 р. та № 30040060 від 30.04.2019 р., відомості плати за користування вагонами № 16040002, № 21040003, № 26040004, № 01050005, № 02050005р, № 06050006, № 0605006р, № 11050007, № 11050007р, № 16050008, № 16050008р, № 21050009, № 22050009р, № 26050010р, № 26050010, № 31050011, № 31050011р, № 05060012р, № 0060012, № 06060013, № 15040001р, № 15040002р, № 15040003р, № 15040004р, накладні від 23.04.2019 р., від 25.04.2019 р. та від 25.04.2019 р., податкові накладні № 20 від 04.04.2019 р., № 8 від 07.05.2019 р., № 9 від 08.05.2019 р., № 10 від 13.05.2019 р., № 13 від 22.05.2019 р., № 14 від 27.05.2019 р., № 15 від 29.05.2019 р., № 1 від 07.06.2019 р., № 26 від 22.03.2019 р., а.с. 141-189). Зазначені витрати було компенсовано позивачем.

Як було вказано вище, між сторонами у справі було укладено угоду про визнання боргу від 04.12.2019 р., відповідно до якої загальний розмір транспортних витрат ТОВ «Каіс Агро», викликаний простоєм залізничного транспорту з 01 квітня 2019 р. по 07 червня 2019 р. складає 2 337 704,33 грн., що підтверджується документально, а саме актами наданих послуг, рахунками на оплату, платіжними дорученнями, накладними, податковими накладними, накопичувальними картками, відомостями плати за користування вагонами більше 15 діб, відомостями плати за користування вагонами.

При цьому, відповідач визнав повністю понесені позивачем транспортні витрати у вищезазначеному розмірі та погодився, що будь-які витрати, пов`язані з невиконанням Угоди від 04.12.2019 р., покладаються на ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» та Філією «Хлібна база № 88» ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (п. 8, 10 Угоди).

З урахуванням викладеного, позивачем правомірно визначено збитки у даній справі як вартість транспортних витрат, що були компенсовані Товариством з обмеженою відповідальністю «Каіс Агро» експедиторам за договорами транспортного експедирування № 05-1 від 15.08.2018 р. та № 130219/1 від 13.02.2019 р. та визнані відповідачем у розмірі 2 337 704,33 грн.

Таким чином, саме бездіяльність відповідача у вигляді нездійснення відвантаження продукції позивача в порядку, передбаченому договором складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 р., призвела до виникнення у ТОВ «Каіс Агро» збитків у вигляді транспортних витрат у вищезазначеному розмірі.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Також ч. 2 ст. 1166 визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, за змістом вказаних положень законодавства, обов`язок доказування невинуватості заподіювача шкоди, покладається саме на цю особу.

Докази наявності об`єктивних обставин, що унеможливили б належне виконання відповідачем договору складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 р. в частині відвантаження продукції ТОВ «Каіс Агро» в матеріалах справи відсутні.

Натомість, в Угоді про визнання боргу від 04.12.2019 р. відповідач визнав, що простій транспорту, який був наданий позивачем для відвантаження зерна, відбувся з вини зберігача.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Враховуючи викладене, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту порушення Державним підприємством «Полтавський комбінат хлібопродуктів» умов договору складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 р. та наявність усіх елементів складу зазначеного цивільного правопорушення, а отже вимоги ТОВ «Каіс Агро» про стягнення з відповідача збитків у вигляді транспортних витрат позивача за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 05-1 від 15.08.2018 р. та договором транспортного експедирування № 130219/1 від 13.02.2019 р. підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. 129, 232-233, 238-240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (36022, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, буд. 69, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Каіс Агро» (61058, м. Харків, вул. Іванівська, 1, к. 403, ) 2 337 704,33 грн. збитків, 35 065,56 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку та строки, встановлені статтями 256,257 ГПК України (з урахуванням п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Повне рішення складено 05.10.2020 р.

Суддя О.С. Мацко