ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"28" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/13/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Літвінова С.В.

при секретарі судового засідання Липі Т.О.

За участю представників сторін:

Від прокуратури: Лянна О.А.

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №1; (вул. Тобольська, 55- а,Харків,61072) в особі, якою є Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека); (проспект Перемоги,14, Київ, 01135) до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "СПМК-17" (21 км. Старокиївського шосе, буд. 30А, Одеса, Одеська область, 65025) про стягнення 29176,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "СПМК-17" про стягнення в дохід Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 29176,86 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.01.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/13/20 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 03.02.2020р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.02.2020р. провадження у справі №916/33/20 зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного суду справи №912/2385/18.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.09.2020р. провадження у справі №916/13/20 поновлено та призначено засідання із розгляду справи по суті на 28.09.2020р.

Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, що надійшла до суду 14 лютого 2020р.

Відповідач - ТОВ "СПМК-17", заперечує проти позову, просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 03 лютого 2020р.

Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 зазначає що співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Харківській області здійснювався документальний габаритно-ваговий контроль під час рейдової перевірки згідно з щотижневим графіком проведення рейдових перевірок Управлінням Укртрансбезпеки у Харківській області у період з 06.05.2019р. по 12.05.2019р., на підставі направлення на перевірку №029448 від 06.05.2019р., затвердженого начальником управління Укртрансбезпеки у Харківській області. Співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Харківській області відповідно до п. 3,4 Порядку зупинення транспортного засобу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №422 від 20.05.2013р., було зупинено транспортний засіб марки MERSEDES BENZ модель ACTROS 2641, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом марки SCUMITS модель SKI 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать та використовуються ТОВ "СПМК-17" на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та НОМЕР_4 . Згідно з паспортом на відпуск партії асфальтобетонної суміші від 10.05.2019р. вказаний транспортний засіб завантажено в м. Охтирка Сумської області та водій ОСОБА_1 здійснював перевезення до с. Андріївське Харківської області.

Прокурор зазначає, шо за результатами перевірки був складений акт №0023026 від 10.05.2019р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, яким встановлено, що у водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки MERSEDES BENZ модель ACTROS 2641, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом марки SCUMITS модель SKI 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать та використовуються ТОВ "СПМК-17" на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , відсутній документ, оформлений відповідно до ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме - дозвіл на перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів, виданий уповноваженим органом для проїзду дорогами України.

За результатами документального габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки MERSEDES BENZ модель ACTROS 2641, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом марки SCUMITS модель SKI 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складено довідку №0007038 від 10.05.2019р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт №0023026 від 10.05.2019р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. Зокрема, встановлено, що фактична маса транспортного засобу становить 60 454 кг при нормативно допустимій 40 000 кг.

Згідно розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0023026 від 10.05.2019р., проведеного згідно п. 31-1 постанови Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007р., плата ТОВ "СПМК-17" за проїзд автомобілем марки MERSEDES BENZ модель ACTROS 2641, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом марки SCUMITS модель SKI 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать та використовуються ТОВ "СПМК-17", становить 992,25 євро, що еквівалентно 29176,86 грн. по курсу валют Національного Банку України станом на 10.05.2019р.

В обґрунтування позову прокурор зазначає, що ч.2 ст.29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Пунктом 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567, передбачено, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок.

Згідно п.3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. №879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування", габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пункт 16 Порядку №879 визначає, що габаритно-ваговий контроль включає в себе документальний та/або точний контроль. Згідно з п.п. 5-1, п.2 Порядку №879 документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2011р. визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Прокурор вказує на те, що із положень п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р., випливає, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6м, за висотою від поверхні дороги 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.3 ст.48 зазначеного Закону у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо, перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно з п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994р., перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Із положень п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами випливає, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до п.31.1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку. Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (п. 28 Порядку № 879).

Відповідно до п. 31.1 Порядку №879 перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Таким чином, прокурор дійшов висновку, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов`язковим платежем, який справляється у випадку здійснення перевезення великогабаритним транспортним засобом з перевищенням загальної маси, визначеної законодавцем.

Прокурор повідомляє, що Управлінням Укртрансбезпеки у Харківській області на адресу відповідача було надіслано відповідне повідомлення з додатками для подальшої оплати плати за проїзд згідно розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами Загального користування до акту №0023026 від 10.05.2019р., однак відповідачем не було сплачено 992,25 євро, що еквівалентно 29176 грн. 86 коп.

Прокурор зазначає, що зважаючи на те, що визначена контролюючим органом плата за проїзд відповідачем в добровільному порядку і у встановлені чинним законодавством строки не сплачена, вона набула статусу заборгованості перед Державним бюджетом України, а відтак підлягає стягненню в судовому порядку, у зв`язку з чим керівник Харківської місцевої прокуратури №1 звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті та просить суд стягнути на користь Державного бюджету України плату за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування у розмірі 29176 грн. 86 коп.

Прокурор також зауважив, що Договір оренди транспортних засобів від 17.08.2018р., укладений між ТОВ "СПМК-17" та ПП "Південьдортех", на який відповідач посилається в обґрунтування своїх заперечень проти позову, при заповненні документів та здійсненні самого контролю, водієм транспортного засобу марки MERSEDES BENZ модель ACTROS 2641, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом марки SCUMITS модель SKI 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пред`явлений не був, що ставить під сумнів його існування на момент проведення габаритно - вагового контролю. Також, перевізник не надав договір від 17.08.2018 при здійсненні габаритно - вагового контролю.

Позивач зазначив, що згідно з п. 1 Наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

На підставі вищенаведеного прокурор вважає, що відсутні підстави для врахування судом Договору оренди транспортних засобів від 17.08.2018р., укладеного між ТОВ "СПМК-17" та ПП "Південьдортех", при розгляді справи по суті.

В обґрунтування наявності у керівника Харківської місцевої прокуратури №1 повноважень на звернення до суду з даним позовом прокурор зазначає, що відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені Законом.

Згідно з положеннями ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Стаття 53 ГПК України передбачає право прокурора звертатися до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави. Прокурор, звертаючись до суду, у позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурор також посилається на рішення Конституційного суду України від 08.04.1999р. у справі №3-рн/99, в якому останній зазначив, що із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовують в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначають орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Як зазначає прокурор, відповідно до ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, включена до складу загального фонду Державного бюджету України.

З контексту зазначеного вище рішення Конституційного суду України, враховуючи положення національного законодавства, прокурор вбачає, що прояв порушення інтересів держави визначається самостійно прокурором з урахуванням публічного інтересу. В свою чергу держава зацікавлена у отриманні визначених чинним законодавством грошових коштів, шляхом зарахування їх до бюджету.

З точки зору прокурора, надходження плати за проїзд автомобільними дорогами являє публічний інтерес, оскільки від повноти та своєчасності її зарахування до бюджету залежить ефективність і результативність виконання останнього, можливість запровадження і реалізації програм економічного і соціального розвитку країни, що, в свою чергу, надає державі можливість виконувати гарантовані Конституцією України зобов`язання перед її народом.

Крім того, прокурор зауважив, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

У даному випадку, на думку прокурора, державі, внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування у зв`язку з перевезенням вантажу з порушенням вимог чинного законодавства, завдано шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем ТОВ "СПМК-17" в повному обсязі.

Прокурор зазначає, що відповідно до чинного законодавства саме Укртрансбезпека України здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті та габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування та, зокрема, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, однак, позивач - Державна служба України з безпеки на транспорті, не здійснив заходів щодо стягнення нарахованої ТОВ "СПМК-17" плати в судовому порядку, що свідчить про неналежне здійснення наданих йому законодавством повноважень.

На підставі вищенаведеного, з метою захисту інтересів держави Україна керівник Харківської місцевої прокуратури №1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 29176 грн. 86 коп.

В силу ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність порушення транспортного законодавства несе особа - перевізник. Таким чином, враховуючи те, що перевізником в даному випадку є саме ТОВ "СПМК-17", на думку позивача, прокурором правомірно та обґрунтовано подано позов саме до відповідача.

Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що згідно ст.8 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Відповідно до п.12 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.06.2007р. №879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Однак, з наданих позивачем актів та довідки неможливо встановити на яких вагах (якої марки, моделі, з якими характеристиками, можливими чи допустимими похибками) проводилося зважування. Документа (чека або талона зважування, квитанції тощо), на підставі якого позивачем було визначено вагу транспортних засобів та навантаження на осі, які зазначено у розрахунку плати за проїзд, позивач не надав.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем до позовної заяви не надано відповідного свідоцтва щодо повірки засобів вимірювання. Таким чином, з точки зору відповідача, неможливо встановити чи було в робочому стані вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю.

З урахуванням зазначеного, на думку відповідача, позивачем не доведено достовірність та правильність результатів вимірювань при здійсненні зважування транспортного засобу та визначенні навантажень на осі транспортного засобу та його загальної ваги.

Як зазначив, відповідач, вимогами Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.26.2007р., встановлено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. У разі коли за допомогою автоматичних зважувальних пунктів виявлено факт перевищення встановлених габаритно-вагових параметрів, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснюється на найближчому стаціонарному та/або пересувному пункті габаритно-вагового контролю. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку. Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Відповідач зазначає, що до позовної заяви додано лист Управління Укртрансбезпеки у Харківській області адресований відповідачу та поштове повідомлення. Але при перевірці номера відправлення на сайті AT "Укрпошта" зазначається, що дані про відправлення за №067 відсутні, як такі що не зареєстровані в системі, крім того дані про відправлення №978 також відсутні, як такі що не зареєстровані в системі.

Крім того, ТОВ "СПМК-17" зазначає, що користуючись своїм правом розпорядження придбаними у лізинг транспортними засобами надало їх в оренду Приватному підприємству "Південьдортех" (колишня назва ПП "Дорлідер"), у зв`язку з чим у період проведення перевірки транспортних засобів, складання актів та розрахунків, вказані у позові транспортні засоби перебували у володінні ПП "Південьдортех", який і був перевізником в даних правовідносинах. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що звертаючись з даним позовом в силу ст.74 ГПК України позивач мав документально підтвердити хто саме був перевізником вантажу, а не власником транспортного засобу. При цьому, ТОВ "СПМК-17" зазначає, що основним видом діяльності відповідача є надання в оренду майна, що зумовлює використання машин товариства різними перевізниками.

На думку відповідача, позивач не зазначає який вид контролю він застосовує та, відповідно, не надав підтверджуючих документів стосовно проведення певного виду контролю, відстань перевезення, протяжність маршруту, що є визначальними при розрахунку плати за проїзд та не надає належні докази повідомлення перевізника про нарахування плати за проїзд (для надання йому можливості внести таку плату протягом 30 днів). При цьому відповідачу не зрозуміло, яким чином та на підставі яких конкретних даних здійснено розрахунок плати та якими доказами ці дані підтверджено.

Відповідач також зазначає, що відсутні підстави для представництва прокуратурою інтересів держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в даній справі, у зв`язку з тим, що таке представництво можливо лише у виключних випадках, визначених ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", а саме: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу. Тому, сам лише факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень - позивача, із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів.

Враховуючи зазначене, ТОВ "СПМК-17" вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як передбачено ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567 (далі- Порядок №1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п.3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними, дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007р. "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" (далі - Порядок № 879), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами Національної поліції, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Підпунктом 4 п. 2 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законом параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно п.п.15 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Харківській області здійснювався документальний габаритно-ваговий контроль під час рейдової перевірки згідно з щотижневим графіком проведення рейдових перевірок Управлінням Укртрансбезпеки у Харківській області у період з 06.05.2019р. по 12.05.2019р., направленням на перевірку №029448 від 06.05.2019р., затвердженим начальником управління Укртрансбезпеки у Харківській області.

Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 Правил дорожнього руху.

Положенням п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м. (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м.), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 тон (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т, здвоєнні осі - 18 т, строєні - 24 т), або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п.30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Згідно із п.31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається, виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Розмір плати за проїзд визначається у відповідності до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007р. та становить, зокрема, для великовагових транспортних засобів (за загальну масу), від 40 до 44 тон включно - за ставкою 0,1 Євро за кожен кілометр відстані, а для великовагових транспортних засобів з перевищенням допустимих осьових навантажень, від 10 до 20 відсотків включно - 0,27 євро.

Згідно п.27 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Отже, за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговими транспортними засобами є не штрафною санкцією, а є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Відповідно п.20-21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті №1567 від 08.11.2006р., зі змінами та доповненнями, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно абз.2 п. 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті №1567 від 08.11.2006р. за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Судом встановлено, що Управлінням Укртрансбезпеки у Харківській області відповідно до п. 3,4 Порядку зупинення транспортного засобу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №422 від 20.05.2013р., зупинено транспортний засіб марки MERSEDES BENZ модель ACTROS 2641, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом марки SCUMITS модель SKI 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать та використовуються ТОВ "СПМК-17" на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

За результатами перевірки складено акт №0023026 від 10.05.2019р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів на 20 454кг., яким встановлено, що у водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки MERSEDES BENZ модель ACTROS 2641, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом марки SCUMITS модель SKI 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 ,, не оформлений документ, передбачений ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме - дозвіл на перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів, виданий уповноваженим органом для проїзду дорогами України; акт №134868 від 10.05.2019р. про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом; довідку №0007038 від 10.05.2019р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю та проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 992,25 євро, що еквівалентно 29176 грн. 86 коп.

Відповідно до ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за порушення Закону покладено на перевізників. Згідно ст. 1 Закону автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортним засобом.

При цьому, необхідно розрізняти поняття власника та перевізника, оскільки перевізник не обов`язково має транспортний засіб у власності. Також, не ототожнюється поняття перевізника із фактичним користувачем транспортного засобу - водієм, який керує ним на час перевірки за трудовою або іншою угодою. Особа перевізник встановлюється за документами, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, перелік яких визначено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Зокрема, до них відноситься договір про перевезення вантажу, укладання якого передбачено ст. 50 цього Закону, ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України та підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо).

Однак, відповідно до матеріалів справи, а саме акту №0023026 від 10.05.2019р., в графі суб`єкт, що перевірявся зазначено ТОВ "СПМК-17". Крім того, згідно акту №134868 від 10.05.2019р. про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом автомобіль, що перевірявся, належить ТОВ "СПМК-17".

Матеріали справи не містять доказів надання співробітникам Управління Укртрансбезпеки у Харківській області вищезазначених документів на підтвердження існування договірних відносин між відповідачем та ПП "Південьдортех" при здійсненні документального габаритно-вагового контролю транспортного засобу та неприйняття їх до уваги посадовими особами. Доказів оскарження акту №0023026 від 10.05.2019р., акту №134868 від 10.05.2019р., довідки №0007038 від 10.05.2019р. та/або розрахунку матеріали справи також не містять, отже, на думку суду, твердження відповідача щодо того, що автомобіль марки MERSEDES BENZ модель ACTROS 2641, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом марки SCUMITS модель SKI 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що перевірявся, використовувався третьою особою не підтверджено належними та допустимими доказами.

З урахуванням зазначеного, суд не надає оцінки Договору оренди транспортних засобів та механізмів від 17.08.2018р., укладеному відповідачем з ПП "Південьдортех".

Управлінням Укртрансбезпеки в Харківській області листом від 24.05.2019р. №13761/37/24-19 на адресу ТОВ "СПМК-17" надіслано копії вищевказаних акту №0023026 від 10.05.2019р., акту №134868 від 10.05.2019р., довідки №0007038 від 10.05.2019р. та розрахунку з вимогою внести у добровільному порядку плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Однак, як встановлено судом, ТОВ "СПМК-17" в добровільному порядку не було сплачено плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 992,25 євро, що еквівалентно 29176 грн. 86 коп.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Згідно ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно до якої представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

У рішенні Конституційного Суду України від 05.06.2019р. № 4-р(II)/2019 вказано, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Так, відповідно до абз. 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014р. "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

У відповідності до п. 1 Положення про Державну службу з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015р. зі змінами та доповненнями, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно п. 4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки, серед іншого, є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Також, п.п. 2, 15, 27 п. 5 Положення №103 передбачено, що Укртрансбезпека здійснює, серед іншого, державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (абз. 1 п. 8 Положення).

Таким чином, Укртрансбезпека, як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно-вагового контролю та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Відповідно до п. 26 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою КМУ від 27.06.2007р. №879 (далі - Порядок №879), кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету. А отже, несплата суб`єктів господарювання нарахованої плати тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - Державна служба України з безпеки на транспорті, не звертався до суду з позовом про стягнення з ТОВ "СПМК-17" плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в сумі 29176 грн 86 коп.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про наявність у керівника Харківської місцевої прокуратури №1 права та повноважень на звернення з даним позовом в інтересах державі до Господарського суду Одеської області, чим спростовуються доводи відповідача щодо відсутності таких повноважень.

З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги керівника Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ТОВ "СПМК-17" про стягнення в дохід Державного бюджету України плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в сумі 29176 грн 86 коп. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України , -

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву керівника Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-17" про стягнення в дохід Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та габаритні параметри яких перевищують нормативні у розмірі 29176 грн. 86 коп. - задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-17" (21 км. Старокиївського шосе, б.30-А, Комінтернівський р-н, Одеська обл., 65025; ) на користь державного бюджету України (IBAN: UA6020002, отримувач: УК в м. Харкові, , банк отримувача; Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22160100) плату за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування у розмірі 29 176 грн 86 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-17" (21 км. Старокиївського шосе, б.30-А, Комінтернівський р-н, Одеська обл., 65025; ) на користь Прокуратури Харківської області (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повний текст складено 05 жовтня 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов