РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.09.2020Справа № 910/5299/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» про стягнення 34 067,18 грн.,

без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2020 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» (далі - Компанія) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 34 067,18 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17 квітня 2020 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5299/20 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

12 травня 2020 року через загальний відділ канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній частково заперечив проти вимог позивача з огляду на те, що позивачем не враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, у зв`язку з чим розмір матеріальної шкоди (за розрахунком відповідача) становить 29 557,49 грн.

9 червня 2020 року через загальний відділ канцелярії суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій останній навів свої аргументи на спростування викладених відповідачем у відзиві посилань.

Також 9 червня 2020 року через загальний відділ канцелярії суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просив задовольнити позовні вимоги частково.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання сторонами у даній справі заяв по суті спору, в яких останні висловили свої правові позиції, доводи та міркування щодо спірних вимог, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, в яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2019 року по вулиці Щусєва, 23 у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля «RENAULT», державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля «NISSAN», державний номерний знак: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «RENAULT», державний номерний знак: НОМЕР_1 , не надав при перестроюванні перевагу в русі автомобілю «NISSAN», державний номерний знак: НОМЕР_2 , внаслідок чого здійснив зіткнення з вищевказаним автомобілем «NISSAN», державний номерний знак: НОМЕР_2 , чим порушив пункт 10.3 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини були встановлені постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 5 листопада 2019 року в справі № 761/41909/19, якою водія автомобіля «RENAULT», державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна у матеріалах справи).

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «NISSAN», державний номерний знак: НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого транспортного засобу є ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 26 грудня 2017 року.

Судом встановлено, що пошкоджений транспортний засіб було застраховано позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» від 6 грудня 2018 року № 009045/4605/0000041. Копія цього правочину наявна в матеріалах справи. У зв`язку з наведеними обставинами 15 жовтня 2019 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Судом також встановлено, що на підставі рахунку-фактури на оплату товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський» від 31 жовтня 2019 року № СЧ-0009879, а також ремонтної калькуляції від 1 листопада 2019 року № 00321796 позивачем було складено страховий акт від 1 листопада 2019 року № 00321796, відповідно до якого сума страхового відшкодування склала 35 067,18 грн. Належні копії зазначених документів наявні в матеріалах справи.

Вказана сума страхового відшкодування була перерахована позивачем на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 4 листопада 2019 року № 117398.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Товариство, здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої у ДТП особи в межах здійсненої суми виплати у вищенаведеній сумі.

З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як особи, що на законних підставах експлуатує автомобіль «RENAULT», державний номерний знак: НОМЕР_1 , застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) серії АО № 005864449 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 100 000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.).

Отже, Компанія є особою, на яку вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вищевказаного автомобіля «RENAULT» на момент ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 14 листопада 2019 року № 26338 про виплату страхового відшкодування на суму 35 067,18 грн. Проте зазначена заява задоволена Компанією не була.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у заявленому позивачем розмірі, відповідач здійснив власний розрахунок розміру матеріальної шкоди, що складає 29 557,49 грн., на підставі консультативного висновку від 3 грудня 2019 року № 19/6813 аварійного комісара ОСОБА_3 . При проведенні розрахунку відповідач застосував визначений у консультативному висновку коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «NISSAN», державний номерний знак: НОМЕР_2 , у розмірі 24,88 %, оскільки складові частини вказаного автомобіля, на думку відповідача, вже відновлювалися до настання спірної ДТП.

Згідно з пунктом 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. Даний пункт Методики наведений у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 21 жовтня 2019 року № 3207/5/1033.

Частинами 1, 2 статті 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами статті 98 ГПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Таким чином, консультативний висновок аварійного комісара не може вважатися висновком експерта в розумінні наведених вище положень процесуального закону. Як слідує із вказаного консультативного висновку, останній не містить застереження щодо обізнаності аварійного комісара про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та має консультативний характер.

Крім того, з даного консультативного висновку вбачається, що при визначенні коефіцієнту фізичного зносу аварійним комісаром застосовувалися виключно дані з програми AudaHistory. Однак, дана програма не має обов`язкового характеру та міститься серед переліку рекомендованих комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням, наведеним у пункті 8 Методики.

Загальні умови та порядок провадження діяльності аварійних комісарів, які з`ясовують причини настання страхового випадку та визначають розмір збитків відповідно до Закону України "Про страхування" встановлено Типовим положенням про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 січня 1998 року № 8.

Пунктом 16 Типового положення передбачено, що на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат - документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди.

У разі потреби аварійний комісар складає рапорт, в якому докладно описує обставини та причини настання страхового випадку (пункт 21 Типового положення).

Складання аварійним комісаром консультативного висновку вказаним положенням не передбачено.

Отже, суд не приймає в якості належного доказу визначення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «NISSAN», державний номерний знак: НОМЕР_2 , консультативний висновок аварійного комісара Коляди В.В. Інші докази, які б свідчили про необхідність застосування коефіцієнту фізичного зносу до вказаного транспортного засобу, у матеріалах даної справи відсутні.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма міститься у статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу серії АО № 005864449, а також положення статей 12, 22, 29 Закону, статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до останнього.

У той же час суд зазначає, що відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Беручи до уваги підтверджену матеріалами справи суму сплаченого позивачем на користь страхувальника страхового відшкодування у розмірі 35 067,18 грн., а також враховуючи встановлений полісом серії АО № 005864449 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб у розмірі 100 000,00 грн. та франшизи - 1 000,00 грн., суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі 34 067,18 грн.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування, яка склала 34 067,18 грн., підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вищезазначеної суми підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої Товариством суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 70-А; ідентифікаційний код 20033533) 34 067 (тридцять чотири тисячі шістдесят сім) грн. 18 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування) та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29 вересня 2020 року.

Суддя Є.В. Павленко