ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2020 р. Справа №914/1709/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Судді-доповідача Дубник О.П.

Суддів Гриців В.М.

Зварич О.В.

За участю секретаря судового засідання Борщ І.

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства (далі - ФГ) "Любомир-МГ" б/н від 14.01.2020 (вх. № 01-05/263/20 від 16.01.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2019 (суддя Артимович В.М.)

у справі № 914/1709/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Агросем", м. Київ

до відповідача: ФГ "Любомир-МГ", с. Новосільці, Жидачівський район, Львівська область

про стягнення 1750309,59 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився (належним чином повідомлено);

від відповідача: Тимчук В.Ю. (без належних повноважень а порядку самопредставництва згідно ст. 56 ГПК України).

1. Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно зі ст. 222 ГПК України.

2.Вирішення процесуальних питань.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2020, вказану апеляційну скаргу розподілено колегії суддів: суддя доповідач - Дубник О.П., судді Гриців В.М. та Хабіб М.І.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 в складі колегії суддів: суддя доповідач - Дубник О.П., судді Гриців В.М. та Хабіб М.І., поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою суду від 27.03.2020 застосовано принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалах суду. Апеляційний розгляд справи по суті не розпочинався.

В подальшому, відповідно до розпорядження керівника апарату № 138 від 13.07.2020 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, було проведено автоматизовану заміну складу суду для розгляду апеляційної скарги (вх. № 01-05/263/20 від 16.01.2020) у справі № 914/1709/19, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді - члена колегії Хабіб М.І.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2020, здійснено автоматичну заміну судді - члена колегії Хабіб М.І., для розгляду апеляційної скарги ФГ "Любомир-МГ" б/н від 14.01.2020 (вх. № 01-05/263/20 від 16.01.2020) на рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2019 у справі № 914/1709/19, на суддю Зварич О.В.

В судове засідання 01.10.2020 представник позивача не з`явився, натомість подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Від апелянта в судове засідання з`явився Тимчук В.Ю., на підтвердження повноважень надав доручення № 20-Д від 17.07.2020. Однак, в Тимчука В.Ю. відсутні належні повноваження в порядку само представництва згідно з ст. 56 ГПК України.

Слід зазначити що, Касаційний господарський суд в складі Верховного Суду в ухвалі від 07.02.2020 у справі № 17/495-08 вказав, що для підтвердження повноважень брати участь у справі в порядку самопредставництва працівник (юрисконсульт) має надати суду:докази того, що особа обіймає певну посаду (наказ, трудовий договір), а також докази, які дозволяють встановити обсяг повноважень вказаної посадової особи (статут, положення, трудовий договір (контракт). При цьому, у відповідному трудовому договорі (контракті) має міститись положення щодо повноважень юрисконсульта на представництва інтересів юридичної особи в суді. Відсутність відповідних положень у трудовому договорі (положенні/посадовій інструкції) є підставою для відмови у допуску до участі у справі.

Однак, Тимчуком В.Ю. підтвердження повноважень брати участь у справі в порядку само представництва не надано, а тому останнього не допущено до участі у справі.

Крім того, від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки між сторонами завершуються переговори з мирного врегулювання спору та досягнуто згоди укласти мирову угоду, а тому апелянт просить відкласти розгляд справи для надання сторонам часу для підписання мирової угоди, підписане представником Тимчуком В.Ю.

Колегія суддів розглянувши вказане клопотання, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФГ "Любомир-МГ" б/н від 14.01.2020 (вх. № 01-05/263/20 від 16.01.2020) на рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2019 відкрито 10.02.2020.

Відповідно до ч.1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 в Україні запроваджено карантин з 12.03.2020.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 540-IX, який набрав чинності з 02.04.2020, доповнено розділ X "Прикінцеві положення" ГПК України пунктом 4, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-IX, який набрав чинності з 17.07.2020, пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

При цьому, пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Відтак, строк на подання клопотання про продовження строків розгляду апеляційної скарги закінчився 07.08.2020 (06.08.2020 - останній день для подання заяви про продовження строку). Однак, від сторін таке клопотання не надходило.

Слід також зазначити, що сторони вправі укласти мирову угоду на стадії виконання судового рішення. Доказів на представлення інтересів сторони в порядку самопредставництва до клопотання про відкладення не долучено.

А тому, враховуючи тривалість апеляційного провадження, колегія суддів вирішила, що клопотання апелянта не підлягає до задоволення.

Як вбачається з витягу АТ «Укрпошта» (трек-номер 103), апелянт належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що сторони неодноразово, належним чином повідомлялися про розгляд справи, а відтак колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін.

3. Короткий зміст позовних вимог.

16.08.2019 ТОВ «Агросем» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фермерського господарства «ЛюбомирМГ» про стягнення 1 750 309,59 грн. заборгованості, з яких 1242585,76 грн. заборгованості вартості товару, 213940,81 грн. пені, 172699,71 грн. штрафу та 121083,31 грн. відсотків річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросем» (постачальник) та Фермерським господарством «Любомир-МГ» (покупець) було укладено договір поставки № 26.10.17-08 від 26.10.2017 (далі - Договір). Відповідно до умов Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати (поставити) покупцеві у його власність сільськогосподарську техніку та/або обладнання (товар) згідно Специфікації, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. ТзОВ «Агросем» взяті на себе зобов`язання виконало належним чином та в повному обсязі, відвантаживши ФГ «Любомир-МГ» товар на загальну суму 2 275 884,00 грн. (два мільйони двісті сімдесят п`ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири грн 00 коп.), що підтверджується видатковою накладною від 19.12.2018 р. № АГ-19/12032, актом приймання-передачі від 19.12.2018 р. та довіреністю № 154 від 19.12.2018 р..

Однак, як стверджує позивач, відповідач оплатив вартість товару лише частково та з порушенням строків оплати.

Крім того, позивачем відповідно до умов п. 10.2., п. 10.6. договору, нараховано відповідачу 213940,81 грн. пені та 172699,71 грн. штрафу (10 відсотків) за порушення термінів оплати товару, які просить стягнути з відповідача.

Також позивач відповідно до ст. 625 ЦК України та п. 10.7. договору (з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 10.10.2018 р. № 3 до договору поставки від 26.10.2018 р. № 26.10.17-08) нараховано відповідачу 121083,31 грн. відсотків річних ( 3 відсотки та 20 відсотків), які просить стягнути з відповідача.

4. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.12.2019 позовні вимоги задоволено частково.

Судом зроблено висновок, що відповідач свої договірні зобов`язання щодо оплати, відповідно до умов Договору, виконував не своєчасно. Відповідач здійснив оплату вартості поставленого товару частково на суму 848 886,88 грн, заборгувавши позивачу 1 426 997,12 грн, що також не заперечувалось позивачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості за поставлений товар підлягають до задоволення.

Щодо нарахування позивачем пені за прострочення оплат згідно графіку, то суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що таке нарахування здійснювалося позивачем не вірно, оскільки ним не враховано положення п.5 ст.254 Цивільного кодексу України. Так позивачем не враховано, що 10.02.2019 та 10.03.2019 (крайні дні оплати згідно графіку) - вихідні дні (неділя). Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок пені з врахуванням наведених положень законодавства та умов договору, дійшов висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 213 135,45 грн пені. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 805,39 грн пені, судом першої інстанції відмовлено.

Крім того, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначає, що відповідачем прострочено термін оплати за поставлений товар в сумі 172 699,71 грн більше ніж на 5 банківських днів, а тому позивачем правомірно нараховано штраф в розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Щодо правильності проведеного розрахунку двадцяти відсотків річних, то місцевий господарський суд вказав, що такий позивачем проведено не вірно, так як ним невірно визначено початок строку прострочення, не враховано умов п. 6.3 договору. Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок відсотків річних, які належить стягнути з відповідача на користь позивача за порушення порядку та строку оплати поставленого товару встановив, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 120 636,39 грн відсотків річних, а у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 446,92 грн річних судом першої інстанції відмовлено.

Щодо заперечень відповідача про те, що при розрахунку неустойки (пені) та 20% річних, позивач повинен був керуватися виключно додатковою угодою №3 від 10.10.2018, якою було змінено строк виконання зобов`язання відповідача щодо оплати товару, то місцевий господарський суд зазначає, що зміна умов договору за згодою сторін є етапом розвитку договірного зобов`язання , що не звільняє сторін від відповідальності за порушення виконання договірних зобов`язань, які існували до моменту внесення змін.

А тому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

5.Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

5.1. Відповідач - Фермерське господарство «Любомир-МГ», подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2019 повністю або частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у стягненні з відповідача 120 636,39 грн відсотків річних та 213 132,42 грн пені, судового збору. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини, які мають значення для справи, не правильно застосував норми матеріального права , внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції даючи оцінку запереченням відповідача про те, що при розрахунку неустойки (пені) та 20% річних, позивач повинен був керуватися додатковою угодою №3 від 10.10.2018, якою було змінено строк виконання зобов`язання відповідача щодо оплати товару, не вірно застосував норми статей 530, 629, 651, 653, 654 Цивільного кодексу України і дійшов до помилкового висновку, про те, що: "зміна умов договору за згодою сторін є етапом розвитку договірного зобов`язання, що не звільняє сторін від відповідальності за порушення виконання договірних зобов`язань, які існували до моменту внесення змін".

Апелянт не погоджуючись з таким висновком суду, посилаючись на ст. ст. 11, ч. 2 ст. 509, ст. 526, ч. 1 ст. 628, ст.ст. 629, 653 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 193 Господарського кодексу України стверджує, що зміна договору є юридичним фактом, який тягне за собою відповідні юридичні наслідки для сторін, а отже, розрахунок неустойки (пені) та 20% річних, мав здійснюватись з урахуванням таких змін.

А відтак, апелянт вважає, що Господарським судом Львівської області при розгляді справи та прийнятті судового рішення не взято до уваги та надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, зокрема не надано належної правової оцінки додатковій угоді № 3 від 10.10.2018, що свідчить про не з`ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору.

5.2. У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на те, що відповідачем не виконано належним чином зобов`язання, у зв`язку з чим відповідно по п. 10.2. Договору, позивачем було нараховано пеню за прострочення грошового зобов`язання. Щодо посилання відповідача, що між сторонами було укладено Додаткові угоди, але попри це позивач нараховує пеню виходячи з договору поставки, то позивач наголошує, що додаткові угоди дійсно були укладені, про що було зазначено позивачем у позовній заяві. Однак позивач звертає увагу на той факт, що в Додатковій угоді №1 було змінено дату другого платежу абзац б0 п.3.4. Договору до 30.05.2018, у Додатковій угоді №2 було внесено зміни до абзацу б) п.3.4., а в Додатковій угоді №3 було змінено строк та умови поставки, прописано графік оплати 80% вартості з розбивкою на періоди та додано п.10.5., п. 10.6., п. 10.7., а відтак Додатковими угодами в плані оплат змінювались лише дати оплати другого платежу згідно абзацу б) п.3.4. Договору, стосовно абзацу а) п. 3.4. зміни не вносились, а отже пеня на суму 9 289,92 нарахована правомірно. Нарахування решти періодів відбувалося по мірі оплати відповідачем заборгованості. Позивач вважає, що нарахування пені у всіх її періодах здійснювалась з суворим дотриманням позивачем чинного законодавства, умов Договору поставки та Додаткових угод, що були укладені сторонами в рамках Договору поставки.

Щодо нарахування 20% річних, позивач зазначає, що правовою підставою для нарахування % річних є частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Сторонами 10.10.2018 було укладено Додаткову угоду №3, згідно якої було доповнено розділ 10 Договору п. 10.7. згідно якого, за умови порушення грошового зобов`язання покупець (відповідач) зобов`язаний сплатити на користь постачальника (позивача) проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20% річних від простроченої суми за весь період прострочення. Згідно даного формулювання інший розмір процентів визначений в Договорі. Відповідно до п.6 Додаткової угоди №3, угода вважається укладеною та і набирає чинності з моменту її підписання та скріплення печатками. Позивачем було розпочато нарахування 20% річних з 11.10.2018, тобто з наступного дня після укладення сторонами Додаткової угоди №3, що по суті не є порушенням умов Договору та додаткової угоди.

Позивач стверджує, що нарахування пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами штрафу здійснювалось позивачем з дотриманням вимог чинного законодавства, умов Договору поставки та Додаткових угод, що були укладені між сторонами, а твердження відповідача стосовно неправомірності або безпідставності нарахування Позивачем штрафних санкцій є хибними, необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню судом.

6. Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

26.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросем» (постачальник) та Фермерським господарством «Любомир-МГ» (покупець) було укладено договір поставки № 26.10.17-08, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати (поставити) покупцеві у його власність сільськогосподарську техніку та/або обладнання (товар) згідно Специфікації, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Ціна, кількість, асортимент товару, зазначаються у специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною цього Договору (а.с.15-18).

У п. 3.1. договору сторони обумовили, що ціна за одиницю та загальна вартість товару, зазначаються сторонами у специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 3.2. договору протягом строку дії Договору, грошові зобов`язання покупця існують та підлягають сплаті у гривні. Оскільки товар має імпортну складову, сторони у специфікаціях визначають еквівалент ціни товару в іноземній валюті (долар США чи ЄВРО) у відповідності до курсу продажу відповідної іноземної валюти відносно гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті підписання специфікації.

Пунктом 3.3. договору визначено, що покупець здійснює оплату вартості товару шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на рахунок постачальника. Розрахунки між сторонами можуть проводитись в інших формах, окрім грошової, які не заборонені діючим законодавством України, в т.ч. з використанням вексельної форми розрахунків або припинення грошових зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до п. 3.4. договору покупець оплачує товар наступним чином: а) оплата товару в розмірі 20% загальної вартості товару, що постачається по цьому договору, здійснюється то 30.10.2017 року; б) оплата решти 80% вартості товару, що постачається по цьому договору, здійснюється до 10.03.2018 року.

У п. 3.6. договору сторонами обумовлено, що у разі зміни курсу іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України покупець у день здійснення оплати за товар, зобов`язаний самостійно визначити суму в гривнях, яку він повинен сплатити постачальнику, як скориговану вартість товару за наступною формулою:

Х2=Х1*Y2/Y1, де

Х1 - вартість/частина вартості товару у гривнях, зазначена у відповідній специфікації,

Y1 - курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті підписання специфікації,

Y2 - курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті оплати,

Х2 - кінцева вартість неоплаченої частини товару, у гривнях.

У п. 4.1. визначено, що поставка товару здійснюється постачальником за умови виконання покупцем п. 3.4. та п. 3.6 договору.

Відповідно до п. 4.2. товар повинен бути поставлений покупцю в термін до 13.03.2018 року, але в будь-якому випадку не раніше повної оплати товару. У разі порушення строків оплати товару постачальник вправі перенести строк поставки на кількість днів, рівну кількості днів прострочення і до нього не можуть бути застосовані санкції за прострочення поставки, передбачені цим договором та чинним законодавством України.

На кожну поставку оформляється накладна. Датою поставки товару є дата прийняття товару покупцем за видатковою накладною (п. 4.3. договору).

28.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросем» (постачальник) та Фермерським господарством «Любомир-МГ» (покупець) було укладено додаткову угоду №1 до договору поставки № 26.10.17-08 від 26.10.2017, відповідно до умов якої, сторони дійшли взаємної згоди внести зміни до п.3.4. б) Договору та до п. 4.2. Договору та відповідно перенесено термін оплати до 30.05.2018 та термін поставки до 01.06.2018. (а.с.19).

30.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросем» (постачальник) та Фермерським господарством «Любомир-МГ» (покупець) було укладено додаткову угоду №2 до договору поставки № 26.10.17-08 від 26.10.2017, відповідно до умов якої, сторони дійшли взаємної згоди внести зміни до п.3.4. б) Договору та до п. 4.2. Договору та відповідно перенесено термін оплати до 10.10.2018 та термін поставки до 11.10.2018 (а.с.20).

10.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросем» (постачальник) та Фермерським господарством «Любомир-МГ» (покупець) було укладено додаткову угоду №3 до договору поставки № 26.10.17-08 від 26.10.2017 (а.с. 21), відповідно до умов якої, сторони дійшли взаємної згоди внести зміни до абзацу б) п.3.4. Договору та викладено його в наступній редакції: «б) оплата решти 80% вартості Товару, що постачається по цьому договору, здійснюється покупцем згідно наступного графіку: оплата в розмірі 20% здійснюється Покупцем у строк до 10.02.2019; оплата в розмірі 20% здійснюється Покупцем у строк до 10.03.2019; оплата в розмірі 20% здійснюється Покупцем у строк до 10.04.2019; оплата в розмірі 20% здійснюється Покупцем у строк до 10.05.2019.

Крім того, Додатковою угодою № 3 також було внесено зміни до п.4.1. договору, відповідно до якого поставка товару відбувається після здійснення ФГ «Любомир-МГ» платежу згідно п.3.4. абзацу а). Також було внесено зміни до п. 4.2. договору, згідно з яким термін поставки було встановлено до 21.12.2018. Сторонами у додатковій угоді № 3 було доповнено розділ 10 (Відповідальність сторін) договору наступними пунктами:

п.10.5. Сторони дійшли взаємної згоди, що у випадку порушення Покупцем пункту 5.4. цього договору, у випадку відчуження в будь-якій формі Покупцем Товару, за який Покупець повністю не розрахувався з Постачальником (не сплатив повної вартості Товару), на користь будь яких третіх осіб, Покупець зобов`язаний, протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання від Постачальника відповідної вимоги, якщо у вимозі не буде вказано інший строк, сплатити на користь Постачальника штраф в розмірі 10 % (десять відсотків) від вартості Товару, що визначена у Специфікації до даного Договору.

п.10.6. Сторони дійшли взаємної згоди, що у випадку порушення Покупцем термінів або умов оплати Товару згідно абзацу б) пункту 3.4. та пункту 3.6. цього Договору, більш ніж на 5 (п`ять) банківських днів, Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф в розмірі 10 % (десять відсотків) від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу, за кожен факт такого порушення.

п. 10.7. Сторони дійшли взаємної згоди, що за порушення грошових зобов`язань по оплаті Товару, Покупець сплачує на користь Постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 20 % (двадцять процентів) річних, від простроченої суми, за весь період прострочення.

Відповідно до видаткової накладної від 19.12.2018 № АГ-19/12032 (а.с.23), акту приймання-передачі від 19.12.2018 (а.с. 24) та довіреності № 154 від 19.12.2018 (а.с. 22), ТзОВ «Агросем» взяті на себе зобов`язання виконало належним чином та в повному обсязі, відвантаживши ФГ «Любомир-МГ» товар на загальну суму 2 275 884,00 грн. (два мільйони двісті сімдесят п`ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири грн 00 коп).

Як вбачається з довідки про надходження коштів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» для ТзОВ «Агросем», вих. № Д1-В37/62-435 від 14.08.2019, відповідачем здійснено часткову оплату вартості поставленого товару, зокрема, 31.10.2017 відповідач здійснив платіж у розмірі 448886,88 грн., 22.10.2018 відповідач здійснив платіж у розмірі 100 000,00 грн., 23.05.2019 відповідач здійснив платіж у розмірі 200 000,00 грн., 26.07.2019 відповідач здійснив платіж у розмірі 100 000,00 грн.(а.с.29-30).

Тобто, загальна сума здійсненої відповідачем часткової оплати вартості поставленого складає 848 886,88 грн., а відповідно залишок заборгованості відповідно Договору поставки № 26.10.17-08 від 26.10.2017 становить 1 426 997,12 грн., що в свою чергу відповідачем не заперечується.

Відповідно до п.п.10.1., 10.2., 10.4. Договору поставки № 26.10.17-08 від 26.10.2017 у випадку невиконання чи неналежного виконання договору сторони несуть відповідальність, відповідно до законодавства та умов договору. У випадку порушення термінів або умов оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Нарахування пені за прострочення виконання грошових зобов`язань, здійснюється до повного розрахунку. Сторони домовились збільшити позовну давність про стягнення неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором до 3-х років.

Згідно з п.п. 10.6., 10.7. додаткової угоди № 3 від 10.10.2018 до договору № 26.10.17-08 від 26.10.2017 у випадку порушення покупцем термінів або умов оплати товару згідно абзацу б) пункту 3.4. та пункту 3.6. цього договору, більш ніж на 5 (п`ять) банківських днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф в розмірі 10 % (десять відсотків) від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу, за кожен факт такого порушення. За порушення грошових зобов`язань по оплаті товару, покупець сплачує на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 20 % (двадцять процентів) річних, від простроченої суми, за весь період прострочення.

7. Норми права та висновки якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Статтею 525 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 ГК України).

Матеріалами справи підтверджено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросем" (Постачальник) та Фермерським господарством "Любомир-МГ" (Покупець) було укладено договір поставки №26.10.17-08 від 26.10.2017.

На виконання зобов`язань за даним договором позивач відвантажив ФГ «Любомир-МГ» товар на загальну суму 2 275 884,00 грн, про що свідчать видаткова накладна №АГ-19/12032 від 19.12.2018, акт приймання-передачі від 19.12.2018 та довіреність №154 від 19.12.2018.

Як встановлено судами, відповідач на виконання умов договору поставки здійснив часткову оплату вартості товару на загальну суму 848 886,88 грн, заборгувавши позивачу станом на момент подання позову 1 426 997,12 грн.

Таким чином, станом на момент прийняття рішення судом першої інстанції сума основного боргу відповідача за поставлений позивачем товар згідно договору поставки №26.10.17-08 від 26.10.2017 (з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості 2 275 884,00 грн. - 448 886,88 грн. - 100 000,00 грн - 200 000,00 грн - 100 000,00 грн = 1 426 997,12 грн.). Отже суд апеляційної інстанції вважає правомірним задоволення судом першої інстанції вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1 426 997,12 грн, що з врахуванням проіндексованої/скоригованої вартості товару складає 1 242 585,76 грн.

Колегія суддів зазначає, що в частині позовних вимог про стягнення основного боргу рішення скаржником (відповідачем) не оскаржується і не заперечується.

Скаржник не погоджується з рішенням Господарського суду Львівської області від 21.12.2019 у даній справі в частині нарахування відсотків річних та пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 10.1 договору поставки № 26.10.17-08 від 26.10.2017 сторони обумовили, що у випадку невиконання чи неналежного виконання договору сторони несуть відповідальність, відповідно до законодавства та умов договору.

Відповідно до п.10.2 договору, у випадку порушення термінів та умов оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Пунктом 10.4 договору сторони обумовили, що нарахування пені за прострочення виконання грошових зобов`язань, здійснюється до повного розрахунку.

Крім того, сторонами за домовленістю було збільшено позовну давність про стягнення неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором до трьох років.

За прострочення зобов`язання по оплаті товару, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 213 940,81 грн.

Натомість, суд апеляційної інстанції перевіривши правильність нарахування пені зазначає, що судом першої інстанції, з врахуванням положень п.5 ст. 254 ЦК України та умов договору, вірно здійснено перерахунок пені та суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 213 132,45 грн пені.

Також колегія суддів перевіривши правильність нарахування відсотків річних, вважає правомірним нарахування 3 % річних в розмірі 177,84 грн та 20% річних в розмірі 120 636,39 грн. з огляду на таке.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до умов додаткової угоди №3 від 10.10.2018 сторони доповнили договір п. 10.7., згідно з яким у випадку порушення грошових зобов`язань по оплаті товару, покупець сплачує на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 20% річних, від простроченої суми, за весь період прострочення.

Виходячи з наявного в матеріалах справи розрахунку та з врахуванням перерахунку відсотків річних судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, до стягнення з відповідача вірно нараховано три відсотки річних в сумі 177,84 грн за період з 01.11.2017 по 10.10.2018 та у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України та п. 10.7 договору, до стягнення з відповідача вірно нараховано двадцять відсотків річних в сумі 120 636,39 грн за період з 11.10.2018 по 14.08.2019.

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому рішення господарського суду Львівської області від 21.12.2019 у справі №914/1709/19 необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

8. Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 7 509,87 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Любомир-МГ» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2019 у цій справі без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

4. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 05.10.2020

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий-суддя О.П. Дубник

Судді В.М.Гриців

О.В.Зварич