ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.10.2020р. Справа №905/1280/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут- енергія", м.Бахмут

про стягнення інфляційних витрат, 3% річних та штрафних санкцій в сумі 591348,40 грн.

Суддя Г.В.Левшина

при секретарі судового засідання Ламановій А.В.

Представники сторін:

від позивача: Коваленко С.В.

від відповідача: Степанова О.В.

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-енергія", м.Бахмут, про стягнення інфляційних витрат в сумі 116747,82 грн., 3% річних в сумі 55624,02 грн. та пені в сумі 418976,56 грн., нарахованих внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором постачання природного газу №3344/1718/1718-КП-6 від 25.10.2017р.

Ухвалою суду від 09.07.2020р. відкрите провадження у справі №905/1280/20, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 10.08.2020р. об 11:15 год.

Відповідач у відзиві на позов заперечує проти нарахування пені у сумі 418976,56 грн. з огляду на приписи Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавці/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", яким встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Зокрема, згідно з концесійним договором від 24.07.2007 року зі змінами та доповненнями від 26.10.2017 року, укладеним між ТОВ «Бахмут Енергія» та Бахмутською міською радою, ТОВ «Бахмут-Енергїї» отримало на 40 років в концесію цілісний майновий комплекс з метою задоволення суспільних потреб населення у сфері надання послуг теплопостачання на території міста Бахмут, міста Соледар та Бахмутського району. Згідно з договором, та відповідними ліцензіями (на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії) ТОВ «Бахмут -Енергія» є єдиними постачальником життєзабезпечуючої послуги з постачання теплової енергії на території м.Бахмут. м.Соледар та району. Тобто, ТОВ «Бахмут-Енергія» за наявності укладеного концесійного договору, рішень місцевих виконавчих органів влади, наявності необхідних ліцензій, є постачальником теплової енергії для споживачів, у тому числі "захищених споживачів", якими відповідно до п.10 ст.1 Закону України "Про ринок природного газу" є побутові споживачі, приєднані до газорозподільної системи, підприємства, установи, організації, що здійснюють надання важливих суспільних послуг та приєднані до газотранспортної або газорозподільної системи, а також виробники теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи. В розумінні ст.179 ГК України на ТОВ «Бахмт-Енергія» покладено обов`язок безперебійного забезпечення комунальними послугами (теплопостачання та гарячого водопостачання) споживачів. В свою чергу, такий обов`язок може бути виконаний за умови постачання природного газу, необхідного для вироблення теплової енергії.

07.08.2020р. до суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи EasyCon.

У підготовчому засіданні 10.08.2020р. представник відповідача надав усні пояснення щодо поданого відзиву на позовну заяву. Представник позивача не з`явився.

Згідно з ухвалою суду від 10.08.2020р. відкладено підготовче засідання на 07.09.2020р. о 12.00 год.

10.08.2020р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, за змістом якої позивач стверджує, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України не є енергопостачальною компанією, оскільки природний газ не є енергетичним ресурсом в розумінні статті 275 ГК України, тому відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень частини 2 статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавці/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

18.08.2020р. відповідачем надано суду заперечення на відповідь на відзив, в яких останній підтримав свою правову позиції, викладену у відзиві. З посиланням на судову практику, відповідач стверджує про те, що позивач є енергопостачальною організацію.

У підготовчому засіданні 07.09.2020р., що відбувалось в режимі відеоконференції за допомогою системи EasyCon, сторони надали суду свої міркування, не заперечували проти призначення розгляду справи по суті.

Ухвалою від 07.09.2020р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06.10.2020 року об 11:30 год.

В судове засідання 06.10.2020р. з`явилися представники позивача та відповідача, висловили свою правову позицію по суті позовних вимог, судом було досліджено всі наявні у справі докази.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

25.10.2017р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бахмут енергія", м.Бахмут (споживач) був підписаний договір №3314/1718-КП-6 (далі договір) постачання природного газу, за приписами п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

За правилами п.2.1 укладеного сторонами договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017р. по 31.03.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 1538,6 тис. куб. метрів.

Згідно п.3.1 договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

За змістом п.5.2 договору ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9488,64 грн.

У пункті 10.3 договору сторони узгодили строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Відповідно до п.12.1 договору договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017р. до 31.03.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 від 10.04.2018р. додано пункт 2.1. абзацом у наступній редакції: «постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018р. по 31.05.2018р. природний газ орієнтовним обсягом до 36.9 тис.куб.м. (за квітень).». Крім того, викладено п.12.1 договору у новій редакції: «..договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017р. до 31.05.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.».

Договір та укладена в його межах додаткова угода підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень та заперечень.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, на підставі якої між сторонами виникли господарські правовідносини, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору №3314/1718-КП-6 від 25.10.2017р. між позивачем та відповідачем було підписано наступні акти приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.12.2017р. у грудні 2017 року на суму 1246807,30 грн.,

- б/н від 31.01.2018р. у січні 2018 року на суму 1775324,54 грн.,

- б/н від 25.02.2018р. у лютому 2018 року на суму 1625404,03 грн.,

- б/н від 31.03.2018р. у березні 2018 року на суму 1558034,69 грн.,

- б/н від 30.04.2018р. у квітні 2018 року на суму 184013,20 грн.

Таким чином, згідно наданих до справи документів, позивач поставив природний газ на загальну суму 6389583,76 грн., який прийнятий відповідачем без зауважень та заперечень стосовно кількості та якості поставленої продукції, про що свідчить підпис представника відповідача на вищевказаних актах, скріплений печаткою підприємства. Факт постачання позивачем природного газу у вказаному вище розмірі з боку відповідача в межах судового процесу також не спростований.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами частини першої статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередньої оплати), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк на встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За приписами п.6.1 договору №3314/1718-КП-6 від 25.10.2017р. оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з наявними в матеріалах справи банківськими виписками за період з 01.10.2017р. по 31.01.2020р., відповідачем сплачено заборгованість за спожитий газ в повному обсязі в сумі 6389583,76 грн.

Проте, як встановлено, всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України та умовах договору відповідач здійснював оплати з порушення встановленого п.6.1 договору №3314/1718-КП-6 від 25.10.2017р. строку.

В матеріалах справи відсутні докази внесення змін до договору №3314/1718-КП-6 від 25.10.2017р., в частині порядку розрахунків за поставлений природний газ, умови договору не містять відстрочення чи розстрочення оплати за отриманий природний газ. Виконання умов цього договору сторонами не було поставлено у залежність від виконання будь-яких зобов`язань за ним з боку третіх осіб.

Матеріали справи також не містять доказів участі відповідача як теплопостачальної організації у процедурі врегулювання заборгованості за спожитий природний газ, визначений Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» в частині реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ.

НАК «Нафтогаз України» забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, НАК «Нафтогаз України» як підприємство державного сектору економіки є суб`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України.

Таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Відповідачем не спростовано і матеріалами справи підтверджено порушення взятих на себе грошових зобов`язань за договором №3314/1718-КП-6 від 25.10.2017р., що є підставою для настання правових наслідків, встановлених законом та умовами цього договору.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

На підставі даного пункту договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню за період з 26.01.2018р. по 05.05.2019р. в сумі 418976,56 грн.

Щодо вказаних позовних вимог суд приймає до уваги посилання відповідача на ті обставини, що відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Виходячи зі змісту приписів наведеного нормативно-правового акту, можливість застосування останнього до спірних правовідносин вимагає дотримання наступних умов: наявність визначеного законом кола суб`єктів такого спеціального права (енергопостачальні компанії та підприємства - виконавці/виробники житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції), існування між ними договірних відносин з постачання енергетичних ресурсів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Згідно ст.5 Закону України Про житлово-комунальні послуги до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать послуги з постачання теплової енергії.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" гарантованими постачальниками природного газу є суб`єкти господарювання, що в установленому порядку отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та провадять діяльність на затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом для споживачів України (крім промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії); гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту АТ "НАК "Нафтогаз України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності АТ "НАК "Нафтогаз України" є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 статуту АТ "НАК "Нафтогаз України" (у зазначеній редакції) встановлено, що предметом діяльності АТ "НАК "Нафтогаз України" є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що: "енергозбереження" - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Отже, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Бахмут енергія", м.Бахмут, що виникли на підставі договору №3314/1718-КП-6 від 25.10.2017р., є енергопостачальною компанією, що спростовує позицію позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.11.2019 у справі № 913/12/18.

Як вже зазначено вище, відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент прийняття Закону) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо; пункт 1 частини першої статті 13 названого Закону в зазначеній редакції).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним із основних видів діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бахмут енергія", м.Бахмут споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

При цьому, у спірний період відповідач здійснював свою діяльність у м.Бахмут (до перейменування м. Артемівськ) Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 № 405/2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України запроваджено антитерористичну операцію на території України.

Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції визначений період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності зазначеним Указом Президента України та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На час розгляду справи антитерористична операція триває.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого, м.Бахмут віднесено до таких територій.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач придбав природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси, суд дійшов висновку про поширення на спірні правовідносини, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору постачання природного газу №3314/1718-КП-6 від 25.10.2017р., пов`язані із стягненням пені, мораторію, встановленого частиною другою статті 2 Закону. Аналогічна правова позиція Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладена у постанові від 18.01.2019р. у справі №913/66/18, в якій досліджувалося питання чи є ПАТ «НАК «Нафтогаз України» енергопостачальною компанією, а природний газ одним із видів енергетичних ресурсів в контексті застосування зазначеного мораторію на нарахування пені у тотожних правовідносинах.

Статтею 3 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Офіційне опублікування відбулось у офіційному виданні газета Голос України №21 від 06.02.2015р., отже, Закон набрав чинності 07.02.2015р.

Приймаючи до уваги приписи ст.58 Конституції України щодо дії нормативно-правових актів в часі, з огляду на дату набрання чинності Законом України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси, позовні вимоги щодо стягнення пені, нарахованої з 26.01.2018р. по 05.05.2019р. в сумі 418976,56 грн. підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення 3% річних в загальному розмірі 55624,02 грн. за період з 26.01.2018р. по 05.05.2019р., а також інфляції в сумі 116747,82 грн. за період з березня 2018р. по квітень 2019р.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних, судом встановлено що він є арифметично вірним та таким, що виконаний з дотриманням вимог законодавства.

Одночасно у даному випадку, суд враховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену в постанові від 26 червня 2020року по справі №905/21/19 у аналогічній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України. В даній постанові ВС відступив від висновків касаційного суду у постановах від 21.05.2019 справі №916/2889/13 та від 14.01.2020 у справі №924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної у цих нормативних актах. щодо методики розрахунку інфляційних збитків.

Таким чином, дослідивши поданий розрахунок інфляційних втрат господарським судом встановлено, що він є арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, виходячи з того, що позовні вимоги частково доведені позивачем та обґрунтовані матеріалами справи, вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант енергія", м.Бахмут підлягають частковому задоволенню: інфляційні витрати в сумі 116747,82 грн., 3% річних в сумі 55624,02 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 81, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-енергія", м.Бахмут про стягнення інфляційних витрат в сумі 116747,82 грн., 3% річних в сумі 55624,02 грн. та пені в сумі 418976,56 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Бахмут Енергія (, адреса: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, буд. 41) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6) інфляційні витрати в сумі 116747,82 грн., 3% річних в сумі 55624,02 грн., судовий збір в сумі 2585,58 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 06.10.2020р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 06.10.2020р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина