ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2020 р. Справа№ 910/15472/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Матлахова Т.В.

від відповідача: Матросов О.О.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-Інтегратор"

на рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2020

у справі № 910/15472/19 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-Інтегратор"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1

про стягнення 72 018,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

В листопаді 2019 року Приватне акціонерне товариство "АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГО УКРАЇНА" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 72 018,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатив страхове відшкодування потерпілій особі, у зв`язку з чим набув право зворотної вимоги до відповідача, як роботодавця водія, винного у ДТП, на підставі статей 1172 і 1191 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №910/15472/19 позов задоволено, з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» стягнуто 72 018, 88 грн страхового відшкодування та 1 921 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що наданими позивачем доказами доведено вину водія транспортного засобу громадянина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, факт перебування його у трудових відносинах з відповідачем, розмір завданої своєму страхувальнику шкоди та оскільки ліміт відповідальності ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" за полісом повністю не покрив витрати позивача за вказаним вище страховим випадком, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача як роботодавця винної в ДТП особи, різницю між розміром виплаченого страхового відшкодування своєму страхувальнику та страховою сумою, виплаченою за полісом.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 11.02.2020, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІТ-ІНТЕГРАТОР» звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про відмовити повністю.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом не надано належної оцінки експертному висновку від 30.01.2020 № 10/20 за результатами проведення судової авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи, в якому встановлено, що саме дії водія застрахованої особи позивача знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та як наслідок ушкодження транспортного засобу.

Разом з апеляційною скаргою скаржником заявлено клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої (транспортно-товарознавчої) експертизи, яке мотивоване тим, що з`ясування обставин у справі вимагає наявності спеціальних знань.

Позиції інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, просить суд відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2020 у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Сітайло Л.Г. у відпустці в зв`язку з вагітністю та пологами справу № 910/15472/19 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-Інтегратор" на рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №910/15472/19 прийнято до провадження колегії суддів: головуючий суддя -Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В., розгляд апеляційної скарги призначено на 02.09.2020.

У судове засідання 02.09.2020 з`явилися представники сторін, які надали свої пояснення по суті спору. Представник третьої особи не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 розгляд справи відкладено на 23.09.2020.

У судове засідання 23.09.2020 з`явився представник відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

У судове засідання 23.09.2020 з`явився представник позивача, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання скаржника про призначення судової автотоварознавчої (транспорно-товарознавної) експертизи у справі з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Так, заявляючи клопотання про призначення експертизи, скаржник послався на конкуренцію висновків суб`єктів оціночної діяльності у сукупності з іншими фактами та необхідність встановлення розміру матеріального збитку завданого власнику застрахованого позивачем автомобіля.

Колегія зазначає, що за умовами ст. 99 ГПК України суд призначає експертизу, зокрема, за умови подання відповідного клопотання учасником справи, мотивованого неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Заявляючи клопотання про призначення експертизи, скаржник вказав про неможливість проведення такої експертизи самостійно, однак не навів поважних причин, що перешкоджали надати відповідний висновок експерта.

Колегія суддів враховуючи дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки скаржник не навів належних доводів на підтвердження дійсної необхідності проведення експертизи та не дотримався обов`язкових вимог ст. 99 ГПК України для призначення експертизи.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору від 07.04.2017 № 250541386.17 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, укладеного між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Астеллас Фарма", останньому застраховано майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням, зокрема, транспортним засобом "Volvo" реєстраційний номер НОМЕР_1 .

22.02.2018 о 12:35 год. на просп. Повітрофлотському, 78 у м. Києві сталася ДТП, за участю застрахованого позивачем автомобіля "Volvo" реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_2 та автомобіля "Ford", реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням громадянина ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №760/5537/18 громадянина ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно із наявним у матеріалах справи Звітом № 0071 про оцінку автомобіля Volvo ХС 70 держномер НОМЕР_1 , який складено 22.03.2018, матеріальний збиток, завданий власнику застрахованого позивачем автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (Ез = 0), в результаті його пошкодження в ДТП складає 172 747,06 грн.

28.02.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Вікінг Моторз" виставлено рахунок № VSK0017731, відповідно до якого вартість робіт та запчастин пошкодженого в ДТП автомобіля складає 172 018,88 грн. (з ПДВ).

01.03.2018 на підставі зазначеного вище договору добровільного страхування засобів наземного транспорту страхувальник звернувся до позивача із заявою № 164 0400 на виплату страхового відшкодування згідно рахунку СТО.

Матеріалами справи підтверджено, що грошові кошти в сумі 172 018,88 грн були перераховані позивачем як страховиком на рахунок ТОВ "Вікінг Моторз" за платіжним дорученням від 13.03.2018 №2824.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Ford", реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, була застрахована у ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7063741

Відповідно до умов договору (полісу) №АК/7063741 ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" зобов`язалось відшкодовувати шкоду, заподіяну своїм страхувальником (відповідач) життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля "Ford", реєстраційний номер НОМЕР_2 . Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, за умовами полісу становить 100 000,00 грн., розмір франшизи - 0,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" з регресною претензією, у відповідь на яку останнім було прийнято рішення про сплату страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. (ліміт відповідальності за полісом №АК/7063741).

З огляду на те, що виплата ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" страхового відшкодування повністю не покрила витрати позивача за вказаним вище страховим випадком, враховуючи перебування водія автомобіля "Ford", реєстраційний номер НОМЕР_2 громадянина ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем (копія наказу про прийом на роботу № 201-к від 31.10.2016 та трудової книжки, а також подорожнього листа № 812141 від 22.02.2018 містяться у матеріалах справи) позивач звернувся до відповідача з претензією № 3399 від 23.10.2018 на суму 72 018,88 грн., яка відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення була вручена відповідачу 25.10.2018, проте залишена ним без відповіді та задоволення.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення ПрАТ "Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що її було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.

Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя та четверта статті 1187 ЦК України).

(правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18).

Матеріали справи свідчать, що вина у громадянина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП встановлена у судовому порядку, зокрема, у постанові Солом`янського районного суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №760/5537/18, яка набрала законної сили з 30.07.2018, судом було встановлено, що вина громадянина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №130209 від 22.02.2018, показаннями потерпілого, схемою місця ДТП. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення визнав вину громадянина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП доведеною у повному обсязі та встановив відсутність будь-яких доказів, які б доводили його невинуватість.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції правомірно не взято до уваги в якості доказу відсутності вини громадянина ОСОБА_1 у скоєнні спірної ДТП висновок експерта № 10/20 за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 30.01.2020, згідно з яким судовим експертом визнано в даній дорожній ситуації відсутність вини в діях водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки "Ford" (номерний знак НОМЕР_2 ) з технічної точки зору, невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, а тому дії останнього не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

При цьому судом вірно враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 234/16272/15-ц, відповідно до якої при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Факт перебування зазначеної особи у трудових відносинах з відповідачем останнім не заперечується і підтверджується матеріалами справи.

Згідно зі п. 22.1 статті 22 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Наведеними нормами закону встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Частина 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16.

Суд вважає, що проведення оцінки розміру завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 за № 1074/8395.

З врахуванням зазначеного вище, того факту, що вартість ремонту автомобіля в сумі 172 018,88 грн. (з ПДВ) підтверджується актом виконаних робіт ТОВ "Вікінг Моторз" № VIK0003764 від 28.03.2018, місцевий господарський суд дійшов вмотивованого висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача як роботодавця винної у скоєнні ДТП особи різниці між розміром виплаченого страхового відшкодування своєму страхувальнику та страховою сумою, виплаченою за полісом, яка складає 72 018,88 грн.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв`язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати за її подання покладаються судом на скаржника відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-Інтегратор" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №910/15472/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТ-Інтегратор".

4. Матеріали справи № 910/15472/19 повернути до господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст судового рішення складено - 28.09.2020.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко