УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу в частині

м. Київ

06.10.2020справа №910/14677/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко Оксани Володимирівни, розглянувши заяву фізичної особи - підприємця Стойкова Андрія Андрійовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

до фізичної особи - підприємця Козлової Марини Сергіївни ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 )

про видачу судового наказу за вимогами щодо стягнення 31 444,12 грн. заборгованості за договором поставки від 18.11.2019 №154, 210,20 грн. судового збору та 4 000 грн. витрат на правничу допомогу,

без виклику представників,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Стойков Андрій Андрійович (далі - ФОП Стойков А.А.) звернувся до господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогами щодо стягнення 31 444,12 грн. заборгованості, що утворилася у зв`язку з неналежним виконанням фізичною особою - підприємцем Козловою Мариною Сергіївною (далі - ФОП Козлова М.С.) умов укладеного сторонами договору поставки 18.11.2019 №154 (далі - Договір), 210,20 грн. судового збору та 4 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Господарським судом міста Києва 06.10.2020 було видано судовий наказ щодо стягнення заборгованості у сумі 31 444,12 грн. та 210,20 грн. судового збору, а щодо стягнення 4 000 грн. витрат на правничу допомогу суд дійшов висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу, виходячи з такого.

Частиною першою статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно статті 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно з статтею 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

З огляду на викладене наказне провадження передбачає можливість стягнення неоспорюваної заборгованості за заявою особи, якій належить таке право вимоги.

Разом з тим, процесуальними нормами не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, відмінних від неоспорюваної заборгованості та витрат зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу, що вбачається з такого.

Частинами першою та третьою статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до частини другої статті 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Частини друга і третя зазначеної статті розкривають, що повинно бути зазначено в заяві і що до заяви додається.

Так, розділ ІІ ГПК України не передбачає подання будь-якої заяви по суті спору, що унеможливлює подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

Крім того, відповідно до частини першої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Проте, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, виходячи з приписів у тому числі статті 126 ГПК України, у боржника відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить приписам частини першої статті 13 ГПК України.

Стягнення з ФОП Козлова М.С. витрат на правову допомогу за договором про надання правової (правничої) допомоги від 11.09.2020 №б/н, укладеним ФОП Стойковим А.А. та адвокатом Завольнюком Д.Ю., суперечить самій суті наказного провадження.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 ГПК України.

Частинами другою і третьою статті 152 ГПК України передбачено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до частини другої статті 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись статтями 148, 152 - 154, 234 - 236 ГПК України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі - підприємцю Стойкову Андрію Андрійовичу ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з фізичної особи - підприємця Козлової Марини Сергіївни ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 4 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня підписання ухвали.

Ухвала складена та набрала законної сили 06.10.2020.

Суддя Оксана Володимирівна Марченко