РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.10.2020Справа № 910/7551/20

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕВАДА КАРГО» (вул. Саксаганського, буд. 119, м. Київ, 01032) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Гоголя, буд. 1, м. Львів, 79000) про стягнення 14099,76 грн,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕВАДА КАРГО», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕВАДА КАРГО» суму збитків у розмірі 13764,81 грн з ПДВ, судові витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 20.02.2020 відповідач перевозив орендовану залізничну платформу № 94861531 відповідно до залізничної накладної № 42554709 зі станції відправлення Рожнятів Львівської залізниці до станції призначення Жовтнева Одеської залізниці. По прибуттю поїзда № 3522 до станції Кропівник Львівської залізниці було виявлено розкомплектування вагону № 94861531, в якому було зафіксовано відсутність авторегулятора. Працівниками Львівської залізниці було складено відповідний акт загальної форми ГУ-23 від 20.02.2020. У зв`язку із розукомплектуванням вагон № 94861531 було відправлено для ремонту до виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» для проведення ремонтних робіт. Відповідно до даних залізничної накладної № 38251047, яка була сформована на відправлення вагону № 94861531 в ремонт, позивачем сплачено вартість провізної плати (залізничний тариф) у розмірі 310,60 грн без ПДВ, загальна сума сплаченого залізничної тарифу складає 372,72 грн. Вартість проведеного ремонту склала 4476,10 грн з ПДВ. Також, позивач здійснив оплату на придбання деталей у ТОВ «Промуніверсалгруп» на підставі виставленого рахунку-передоплати № 229 від 27.02.2020 на суму 6000,00 грн з ПДВ. Вважає, що оскільки пошкодження вагону № 94861531 відбулося саме під час знаходження вагону на залізничній колії загального користування після укладання договору перевезення (формування залізничної накладної), відповідальність за дотримання якості проведеного технічного обслуговування та ремонту, збереження під час перевезення та безпеки руху вагонів несе саме відповідач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 позовна заява прийнята до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такого) подати заперечення на відповідь на відзив.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі позивачем та відповідачем отримано 10.06.2020, третьою особою - 12.06.2020, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

Відповідно до п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на день відкриття провадження у справі та отримання копії ухвали суд про відкриття провадження у справі) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

13.07.2020 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких третя особа зазначила, що позивачем необґрунтованого зазначено Регіональну філію «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» у позовній заяві як третьою особу, що не заявляє самостійних вимог у зв`язку з чим відсутні правові підстави для залучення філії до участі у розгляді справи. В обґрунтування вказаних доводів третя особа зазначає, що згідно п. 2.1. Положення про Регіональну філію «Львівська залізниця» від 06.12.2018 (протокол № Ц-64/91) філія є відокремленим підрозділом Акціонерного товариства «Українська залізниця», який не має статусу юридичної особи.

В той же час третьою особою не надано суду вказаного положення про Регіональну філію «Львівська залізниця» від 06.12.2018 у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановлення таких доводів.

Крім того, як роз`яснено в п. п. 1.6., 1.7. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 сторонами у судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Це правило встановлено лише для сторін в судовому процесі і не стосується третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Отже, такими особами можуть бути і громадяни, які не мають статусу суб`єкта підприємницької діяльності. Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

17.07.2020 до суду від третьої особи надійшов відзив на позовну заяву, в якому третя особа просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог третя особа зазначає про відсутність у матеріалах справи акту наданих послуг по договору оренди за послуги з оренди вагону за березень 2020 року у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування орендної плати за послуги з оренди вагону, а отже, орендну плату за час перебування вагону у ремонті позивач не здійснював. Також, зазначає про необґрунтованість зазначеного позивачем періоду перебування вагону у ремонту з 04.03.2020 по 10.03.2020, оскільки повідомлення № 8317 форми ВУ-36М, яке є документом про засвідчення завершення виконання ремонту та придатність до подальшої експлуатації вантажного вагону № 94861531, було сформоване 09.03.2020 о 15:00 год, що свідчить про те, що 09.03.2020 ремонт вагону був завершений і вагон переданий у розпорядження позивача. Щодо вартості деталей та вузлів зазначає, що матеріали справи не містять специфікації до договору поставки. Крім того, пошкодження вантажного вагону було здійснено невстановленими особами, про що були повідомлені правоохоронні органи. При виявленні несправностей вантажних вагонів у процесі їх звичної експлуатації чи у разі наявності впливу на стан вантажних вагонів сторонніх осіб (крадіжка деталей та вузлів) за відсутності вини відповідача не може нести відповідальності за збитки, що вникли за таких обставин. Вважає, що долучені до позовної заяви документи не забезпечують виконання умов щодо доведеності наявності складу цивільного правопорушення, як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків. За відсутності доведення складу цивільного правопорушення, вимоги позивача щодо відшкодування збитків є безпідставними та необґрунтованими.

20.07.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що валютний курс у розрахунку вартості збитку розраховувався позивачем до підписання акту надання послуг за договором оренди у зв`язку з чим, враховуючи збільшення валютного курсу, позивач збільшує позовні вимоги, про що позивачем до відповіді на відзив долучено заяву про збільшення позовних вимог. Щодо інших доводів відзиву позивач зазначив, що вагонне депо передало вагон для відправлення 10.03.2020 відповідачу без участі позивача, що відображається у пам`ятці № 5. Крім того, специфікація до договору поставки не є первинним документом, який відображає реальність господарської операції, а містить тільки найменування та ціну товару, але не містить зміст та обсяг господарської операції. При цьому до відповіді на відзив позивачем, зокрема, долучено акт наданих послуг № 03202001 від 31.03.2020, рахунок-фактуру № 81 від 31.03.2020 та специфікацію до договору поставки № 27022020 від 27.02.2020.

Відповідно до вимог заяви про збільшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 14099,76 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи подану позивачем заяву про збільшення позовних вимог, суд доходить висновку про прийняття заяви позивача про збільшення позовних вимог.

24.07.2020 до суду від третьої особи надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких третьою особою фактично відображені надані раніше письмові пояснення та відзив, а також додатково зазначено, що після завершення ремонту вагону строки відправлення вантажного вагону за призначенням залежали від відправника, який зобов`язаний був оформити перевізні документи.

03.08.2020 до суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких позивачем додатково зазначено про те, що позивач не міг розпоряджатися вагоном та оформити перевізний документ на відправлення вагону, оскільки відповідач його не забрав, а відповідно до п. 3 розділу 2 Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі, зокрема, пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45. Щодо акту наданих послуг за договором оренди вказує, що на підставі акту надання послуг змінюється майновий стан та виникають фактичні витрати у позивача, які він відобразив у бухгалтерській звітності.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Відповідно до п. 2.1. розділу 2 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕВАДО КАРГО», затвердженого рішенням учасника товариства № 27 від 17.04.2019, товариство створюється для здійснення виробничої, комерційної, зовнішньоекономічної, інвестиційної і науково-впроваджувальної діяльності з метою насичення ринку товарами і послугами, залучення передових технологій, розширення сфери послуг, які надаються при перевезенні вантажів залізничним, автомобільним, морським, річковим та повітряним транспортом, а також одержання відповідного прибутку в інтересах учасників.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕВАДО КАРГО» є суборендарем вантажних вагонів № № 94513504, 94863149, 94514916, 94861465, 94514940, 94513520, що підтверджується договором № 70/17 суборенди вагонів від 18.01.2017 із урахування додаткових угод від 31.01.2019, 01.02.2019, актом прийому-передачі № 3 від 16.03.2017.

Згідно залізничної накладної № 42554709 від 18.02.2020 ТОВ «МГЗ» зі станції «Жовтнева» оформлено перевезення вагонів залізничних, що перевозяться на власних осях (вагон № 94861531) одержувачу - ТОВ «Карпатнафтохім», станція призначення - «Рожнятов».

Відповідно до акту загальної форми (додаток 6, форма ГУ-23) від 20.02.2020 при огляді вагону № 3522 виявлено, зокрема, що у вагоні № 94861531 відсутній авторегулятор тяговий.

04.03.2020 згідно з повідомленням № 3831 вагон № 94861531 прибув до вагонного депо Акціонерного товариства "Українська залізниця" для проведення ремонту та технічного обслуговування.

За актом приймання-передачі від 03.03.2020, підписаного уповноваженим представником позивача та представником пункту технічного обслуговування вагонів станції Хриплин позивачем передано, а пунктом технічного обслуговування прийнято для встановлення на залізничну платформу № 94861531 регулятор РТРП 675-М у кількості 1 шт, тягу регулятора б/в та оригінал паспорту на регулятор РТРП 675-М у кількості 1 шт.

Вартість вказаних запчастин та деталей підтверджується видатковою накладною № 216 від 28.02.2020 та складає 6000,00 грн з ПДВ (регулятор РТРП 675-М - 4400,00 грн без ПДВ, тяга авторегулятора - 600,00 грн без ПДВ).

Видаткова накладна № 216 від 28.02.2020 оформлена на виконання договору поставки, укладеного 27.02.2020 між позивачем як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промуніверсалгруп».

02.03.2020 сума коштів у розмірі 6000,00 грн за вартість деталей та запчастин сплачена позивачем на користь постачальника у повному обсязі, про що свідчить платіжне доручення № 347 від 02.03.2020.

Завершення ремонтних робіт вагону № 94861531 підтверджується повідомленням № 8317 від 09.03.2020.

Відповідно до пам`ятки № 15 про забираня вагонів вагон № 94861531 фактично передано 10.03.2020 о 15:50 год.

Згідно калькуляції витрат на технічне обслуговування вантажного вагону № 94861531 з відчіпленням від 17.03.2020 вартість технічного обслуговування по даному вагону складає 4476,10 грн з ПДВ.

Відповідно до відомості № 04030037 плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу за 04.03.2020 за подавання-розбирання вагонів нараховано 2818,30 грн.

Відповідно до відомості № 10030041 плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу за 10.03.2020 за подавання-розбирання вагонів нараховано 1969,20 грн.

17.03.2020 Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» виставлено до сплати позивачу рахунок № 216/020 на оплату технічного обслуговування вагону № 94861531 та подавання-забирання вагону № 68137678 на загальну вартість 5642,54 грн (технічне обслуговування вагону № 94861531 - 3730,08 грн без ПДВ, подавання-забирання вагону № 68137678 - 972,04 грн без ПДВ.

Факт проведення технічного обслуговування вагону № 94861531 підтверджується актом № 216/020 виконаних робіт від 17.03.2020.

07.04.2020 позивачем сплачено вартість проведеного технічного обслуговування та подавання-розбирання вагону у розмірі 5642,54 грн, про що свідчить платіжне доручення № 554 від 07.04.2020.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач у позовній заяві зазначає, що внаслідок незабезпечення відповідачем цілісності вагону № 94861531 при перевезенні, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу суму збитків, понесених останнім в результаті проведення технічного обслуговування вагонів, яка складає з урахуванням збільшених позовних вимог 14099,76 грн (6000,00 грн вартості запчастин та деталей, 372,72 грн витрати на транспортування пошкодженого вагону від місця пошкодження до місяця ремонту, 4476,10 грн вартості проведення ремонту, 3250,94 грн вартості користування вагоном.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 6.4. Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 28.09.2004р. №856, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 «Найменування вантажу» вказується «Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)».

Матеріалами справи та її фактичними обставинами підвтерджується, що відповідачем здійснювалось перевезення вантажного вагону № 94861531, який належить на праві користування позивачу (суборенда) за договором № 70/17 суборенди вагонів від 18.01.2017.

При огляді вагону № 3522 виявлено, зокрема, що у вагоні № 94861531 відсутній авторегулятор тяговий, про що складено акт загальної форми (додаток 6, форма ГУ-23) від 20.02.2020.

Відповідно до ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

Відповідно до п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015р. № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

За фактом встановлення відсутності авторегулятора тягового, вагон № 94861531 був направлений на технічне обслуговування, про що свідчить оформлене повідомлення № 3831 (форма № ВУ-23М) .

Відповідно до п. 4.6. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Відповідно до п.п. 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. №113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Судом встановлено, що у зв`язку з розукомплектуванням вагону № 94861531 останній направлений до структурних підрозділів АТ «Укрзалізниця» для проведення ремонтних робіт.

Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

При цьому, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», а тому має місце розукомплектування вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи факт відсутності авторегулятора тягового у вагоні № 94861531 підтверджено відповідачем в акті загальної форми (форма ГУ-23).

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. №113, сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 №551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем придбано деталей на загальну суму 6000,00 грн та оплачено витрати на встановлення (технічному обслуговуванню вагона) деталей на вагон у розмірі 4476,10 грн з ПДВ (без ПДВ 3730,08 грн), про що надано відповідний акт № 216/020 виконаних робіт та платіжне доручення № 554 від 07.04.2020.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Положеннями статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Підставою відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Завдавання шкоди містить наступні елементи: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами та вина завдавача шкоди.

Протиправна поведінка (бездіяльність) відповідача полягає у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів); шкода полягає у пошкодженні складових частин вагонів та необхідності їх відновлення; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою полягає у недотриманні відповідачем обов`язку забезпечити збереженість майна під час здійснення перевезення.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідач в порушення вимог зазначеної статті належними та допустимими доказами не навів та не довів відсутність вини. Відомості щодо відсутності вини відповідача не підтверджуються належними доказами з боку відповідача.

Щодо тверджень третьої особи про пошкодження вагону невстановленими особами, то судом вказані твердження не приймаються судом, оскільки складений відповідачем акти загальної форми, за відсутності встановлених правоохоронними органами відповідних обставин у межах кримінального провадження, не можуть вважатися такими, що підтверджують здійснення пошкодження та/або викрадення деталей вагону третіми особами. При цьому, в силу п. 20 Правил складання актів (п. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із ст. 124 Статуту залізниць України.

Разом з тим, поданими документами підтверджується, що відповідач прийняв вагон до перевезення без заперечень та зауважень, а обов`язок відповідача забезпечувати схоронність вагонів передбачена ст. 110 Статуту залізниць України, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Відповідно до п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007р. № 01-8/91 порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має відносно залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право у разі пошкодження або розукомплектування, або втрати частини вагонів із групи - витребувати у залізниці складання комерційного та інших актів та заявити вимоги про відшкодування збитків у встановлених Статутом залізниць розмірах; право заявити до залізниці вимогу про сплату штрафу за прострочення в доставці вантажу; а також обов`язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці - сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці, та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом № 1, та інші права та обов`язки, які має одержувач відносно вантажу, що прибув на його адресу.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до п. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.

Згідно із п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами (ст.119-126 Статуту залізниць України), затверджених Наказом Міністерства транспорту України 25.02.99 N 113, сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів

залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 N 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за N 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Позивачем до сплати відповідачу також нараховано 372,72 грн витрат на транспортування пошкодженого вагону від місця пошкодження до місця його ремонту, а також 3250,94 грн вартості користування вагоном.

Вартість витрат та транспортування пошкодженого вагону від місця пошкодження до місяця ремонту визначена відповідно до залізничної накладної № 38251047 від 02.03.2020 за відправку вагону № 94861531 в ремонт та з ремонту нарахована плата у розмірі 310,60 грн, з урахуванням ПДВ складає 372,72 грн. Вказаний розмір витрат відповідає розрахунку відповідно до Правил користування вагонами і контейнерами (ст.119-126 Статуту залізниць України), затверджених Наказом Міністерства транспорту України 25.02.99 N 113.

Вартість користування вагоном у розмірі 3250,94 грн визначена позивачем з урахуванням акту наданих послуг № 03202001 від 31.03.2020 за договором суборенди вагонів № 70/17 від 18.01.2017, згідно якого вартість оренди за вагоно-добу без ПДВ вагону № 94861531 складає 387,02 грн без ПДВ.

Згідно із п. 4 Прави користування вагонами і контейнерами (ст.119-126 Статуту залізниць України), затверджених Наказом Міністерства транспорту України 25.02.99 N 113 час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також

вантажовласником залізниці зазначається у Пам`ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій.

При здійсненні розрахунку загальна тривалість перебування вагону № 94861531 у ремонті визначена позивачем з 04.03.2020 до 10.03.2020 включно.

При цьому згідно пам`ятки № 15 про забирання вагонів час фактичного забирання вагону № 94861531 визначено як 10.03.2020 15:50 год, тобто 10.03.2020 фактично вагон № 94861531 був переданий у зв`язку з чим при розрахунку має враховуватися фактичний час перебування вагону у ремонті, а саме з 04.03.2020 до 09.03.2020, що складає 2786,52 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Враховуючи наведені приписи законодавства, встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що саме на відповідача покладена відповідальність за збереження вантажу та відповідно матеріальну відповідальність, в межах понесених позивачем збитків у загальному розмірі 13635,34 грн.

З огляду на викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03680, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕВАДА КАРГО» (вул. Саксаганського, буд. 119, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 38464969) суму збитків у розмірі 13635 грн 34 коп та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2032 грн 76 коп, а всього 15668 (п`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн 10 (десять) коп.

3. В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання рішення 06.10.2020.

Суддя В.О.Демидов