ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2020 р. Справа № 917/1244/20

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., розглянувши справу № 917/1244/20

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавахліб-3", вул. Комарова, 10-А, м. Полтава, Полтавська область, 36016

до відповідача Фізичної особи - підприємця Мехайлюк Надії Федорівни, АДРЕСА_1

про стягнення 9 367,85 грн. заборгованості

Без виклику учасників справи

Встановив :

До Господарського суду Полтавської області 31.07.2020 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавахліб-3" до відповідача Фізичної особи - підприємця Мехайлюк Надії Федорівни про стягнення 9 367,85 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 03.08.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 917/1244/20 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.08.2020 року була надіслана сторонам рекомендованим листом за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві (яка співпадає з адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.08.2020 року двічі була надіслана відповідачу рекомендованими листами, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак поштові відправлення не були вручене відповідачу та були повернуті до суду 19.08.2020 року та 04.09.2020 року з відмітками у довідках відділення поштового зв`язку про невручення даних поштових відправлень - "за закінченням терміну зберігання" та "адресат відсутній за вказаною адресою" .

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 03.08.2020 року є 02.09.2020 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 18.09.2020 року на підставі ч. 11 ст. 176 ГПК України суд залишив позовну заяву без руху, надав позивачу строк 5 днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків.

28.09.2020 р. позивач надав суду заяву про усунення недоліків № 02/708 від 28.09.2020 р.. Крім того, 29.09.2020 р. останній надав заяву вх. № 10749, до якої долучив докази на підтвердження направлення відповідачу заяви про усунення недоліків № 02/708 від 28.09.2020 р.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

13.11.2019 року між ТОВ «Полтавахліб-3» та Фізичною особою-підприємцем Мехайлюк Надією Федорівною укладено Договір Поставки № 47 на постачання хлібобулочних виробів (далі - Договір, а.с. 11-12).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- Постачальник зобов`язується на замовлення Покупця передати йому у власність хлібобулочні і кондитерські вироби (далі - продукція), а Покупець зобов`язується прийняти продукцію і оплатити її в порядку і строки, встановлені договором (п. 1.1 Договору);

- розрахунки за поставлену продукцію здійснюються шляхом відстрочення платежу 7 календарних днів, шляхом внесення Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника вказаний у договорі (п.п. 5.2.1. п. 5.2. р. 5 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач передав відповідачу Товар на загальну суму 31 588,32 грн., що підтверджується товарно-транспортних накладними за період з листопада 2019 року - червень 2020 року та накладними на повернення продукції за період листопада 2019 року - червень 2020 року.

Позивач направляв відповідачу претензії про сплату коштів за поставлений товар, що підтверджується претензіями № 04/439 від 13.05.2020 року, № 04/472 від 02.06.2020 року, № 04/490 від 09.06.2020 року. Однак дві з них повернулися до ТОВ «Полтавахліб-3» по причині закінчення строку зберігання (конверти з відміткою Укрпошти додаються).

Позивач вказує, що станом на червень 2020 року за ФОП Мехайлюк Н.Ф. рахується прострочена заборгованість на загальну суму 6 834,90 грн., що включає в себе оплату не в повному обсязі за поставлені хлібобулочні вироби.

Оскільки відповідач не у повному обсязі розрахувався за отриманий товар та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з відповідача основний борг у розмірі 6 834,90 грн., 3% річних - 136,19 грн., інфляційні витрати -123,59 грн., пені - 906,19 грн., 20% штраф згідно умов договору - 1 366,98 грн..

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Між сторонами періодично проводились звірки взаєморозрахунків, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями підписаних сторонами актів звірки станом на 30.11.2019 року, 31.12.2019 року, 29.02.2020 року, 30.04.2020 року.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази : копія договору поставки № 47 від 13.11.2019 року; копія Претензії про сплату коштів за договором № 04/439 від 13.05.2020 р.; Копія Претензії про сплату коштів за договором № 04/472 від 02.06.2020 р.; Копія Претензії про сплату коштів за договором № 04/490 від 09.06.2020 р.; копії товарно-транспортних накладних за період з листопада 2019 року - червень 2020 року , копії накладних на повернення продукції за період листопада 2019 року - червень 2020 року та докази здійснення проплат відповідачем за отриману продукцію.

Отже, матеріалами справи - товаро-транспортирними накладними, накладними на повернення товару, копіями прибуткових касових ордерів, банківськими виписками підтверджується, що позивач належним чином виконував зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки товару, тоді як відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором оплатив отриманий товар не у повному обсязі та з порушенням строків, заборгованість останнього складає 6 834,90 грн.. Дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних - 136,19 грн. за період з 30.11.2019 р. по 29.07.2020 р. та інфляційні витрати -123,59 грн. за період з грудня 2019 року по червень 2020 року (з урахуванням моменту виникнення зобов`язання з оплати отриманого товару по кожній окремій накладній та проведених відповідачем проплат), суд визнає його правильним та приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно до пункту 6.2 розділу 6 Договору поставки зазначено, що за прострочення оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми боргу за кожен день прострочення. У разі якщо прострочення оплати становить більше 15 днів, Покупець крім пені, сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20 відсотків суми боргу.

Тобто, при укладені Договору сторони дійшли згоди щодо стягнення одночасно штрафу та пені у разі невиконання відповідачем умов договору, тому їх одночасне застосування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами договору. Положеннями ст. ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 02.04.2019 року у справі №917/194/18, від 09.02.2018року у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 року у справі №911/1351/17.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 906,19 грн. за період з 30.11.2019 р. по 29.07.2020 р. (з урахуванням моменту виникнення зобов`язання з оплати отриманого товару по кожній окремій накладній та проведених відповідачем проплат) та 1 366,98 грн. штрафу, суд прийшов до висновку, що відповідно до приписів Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" вимоги є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 6 834,90 грн., 3% річних - 136,19 грн., інфляційних витрат -123,59 грн., пені - 906,19 грн., 20% штрафу згідно умов договору - 1 366,98 грн., підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Мехайлюк Надії Федорівни ( АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов`язкових платежів НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавахліб-3" (вул. Комарова, 10-А, м. Полтава, Полтавська область, 36016, ) основнийо борг у розмірі -6 834,90 грн., 3% річних - 136,19 грн., інфляційних витрат -123,59 грн., пені - 906,19 грн., 20% штрафу згідно умов договору - 1366,98 грн. та судовий збір в розмірі 2 102 грн. 00 коп..

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписано 05.10.2020 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М.Тимощенко