ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року Справа № 918/581/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

представники сторін не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" на ухвалу Господарського суду Рівненської області, постановлену 03.08.2020, повний текст складено 04.08.2020, та ухвалу Господарського суду Рівненської області, постановлену 05.08.2020,

у справі № 918/581/20

за позовом: Приватного підприємства "Віліс"

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО"

до відповідача 2: Фізичної особи-підприємця Жабчик Сергія Вікторовича

про стягнення заборгованості 2 404 398 грн 57 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.08.2020 у справі № 918/581/20, заяву Приватного підприємства «Віліс» про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково.

Забезпечено позов Приватного підприємства «Віліс» до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» та Фізичної особи-підприємця Жабчик Сергія Вікторовича про стягнення заборгованості в сумі 2 404 398 грн 57 коп.

Накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» в межах 2 403 398 грн 57 коп., розміщені на рахунку: UA 065000499, який розміщений у Волинському обласному управлінні АТ «Державний ощадний банк України», МФО 303398.

Стягувачем за даною ухвалою є: Приватне підприємство «ВІЛІС».

Боржником за даною ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІППО».

Ухвала місцевого господарського суду обґрунтована тим, що оскільки вимоги позивача, викладені у позовній заяві, стосуються стягнення коштів, то у разі відсутності на рахунках відповідача необхідних для повернення отриманих коштів існують потенційні труднощі в подальшому при виконанні судового рішення по справі. Враховуючи те, що у власності ТОВ «ГІППО» відсутнє зареєстроване нерухоме майно, окрім права користування на будівлі та земельну ділянку, а статутний капітал останнього становить 18 500 грн 00 коп., що в свою чергу не забезпечить належного виконання рішення у даній справі, а також зважаючи, що ТОВ «ГІППО» є боржником у інших справах, що свідчить про можливість утруднення виконання рішення в межах даної справи, суд дійшов висновку, що зазначені вище аргументи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтовані.

Разом з тим, приймаючи зазначений процесуальний акт, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку ТОВ «ГІППО», який розміщений у Волинському обласному управлінні АТ «Державний ощадний банк України» МФО 303398, в межах суми невиконаних зобов`язань, оскільки накладати арешт на будь-які інші рахунки, окрім зазначеного у заяві про забезпечення позову, за умов відкритих ряду виконавчих проваджень щодо боржника є недоцільним, адже арешти на будь-які інші рахунки боржника уже здійснені державним або приватним виконавцем.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 05.08.2020, виправлено описку допущену в ухвалі суду від 03.08.2020 у справі № 918/581/20, зазначивши в мотивувальній та резолютивній частинах ухвали номер рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» - UA 0650499. Дана ухвала є невід`ємною частиною ухвали суду від 03 серпня 2020 року у справі № 918/581/20.

14.08.2020, згідно з поштовим штемпелем, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІППО», не погоджуючись з постановленою ухвалою, звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвали Господарського суду Рівненської області від 03.08.2020 та від 05.03.2020 у справі № 918/581/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Приватного підприємства «ВІЛІС» про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує:

- з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову;

- позивачем не наведено належного доказового обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, що вказує на відсутність дійсних та достатніх підстав для забезпечення позову;

- заява про забезпечення позову не містить в собі підстав необхідних для її задоволення, оскільки позивачем не аргументовано та не надано переконливих доказів необхідності прийняття забезпечувального заходу. Позивачем не надано жодного переконливого доказу, який би свідчив про неможливість виконання судового рішення, що свідчить про відсутність підстав вважати, що неприйняття заявленого забезпечувального заходу може потягнути за собою можливість невиконання судового рішення (у разі його задоволення);

- відповідач здійснює на користь позивача періодичні платежі на виконання своїх зобов`язань за договором № 121218-03/Іг від 12.12.2018, що підтверджується, зокрема, наступними платіжними дорученнями на загальну суму 253 134,16 грн; № 14177 від 15.04.2020 на суму 100 000 грн; № 15962 від 04.05.2020 на суму 103 134,16 грн; № 21429 від 19.06.2020 на суму 50 000 грн. Факт здійснення даних платежів не заперечується позивачем. Вказані платежі та заяви спростовують твердження про ухилення відповідача від виконання зобов`язань за договором поставки, а також спростовують твердження про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду у справі;

- відсутність у відповідача зареєстрованого на праві власності нерухомого майна (так само, як і статутний капітал в розмірі 18 500 грн) також не є достатньою підставою для забезпечення позову, оскільки у товариства є і інше майно. Так, ТОВ «ГІППО» здійснює свою господарську діяльність через мережу магазинів «ВОПАК» і «ПАККО», в яких знаходяться власні товари, також товариство має у власності торгівельне, вагове, комп`ютерне обладнання та інше рухоме майно для забезпечення господарської діяльності;

- позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду, тому самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову;

- разом з тим накладення арешту на грошові кошти на рахунку в банку в межах суми 2 403 398,57 грн призвело до повного зупинення господарської діяльності з огляду на значну суму коштів, що арештована, і якою товариство не може користуватися (для закупівлі товарів з наступним їх продажем через мережу магазинів). В свою чергу зупинення господарської діяльності ТОВ «ГІППО» призводить до того, що товариство не отримуватиме жодних грошових надходжень, якими можна виплачувати заробітну плату, сплачувати податки і збори, розраховуватися з постачальниками, в т.ч. з ПП «Віліс»;

- рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

- ухвалою від 03.08.2020 накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку в АТ «Ощадбанк». Даний рахунок призначений для сплати заробітної плати, сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, що є порушенням вищезгаданих правових норм;

- позивач не надав суду доказів того, що відповідач вжив заходів до можливого невиконання рішення суду, утруднення його виконання або існування та настання будь-яких інших ризиків його невиконання (наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо);

- накладення арешту на рахунки відповідача фактично підмінюють собою задоволення позовних вимог у цій справі, розгляд яких навіть ще не розпочався, що відповідно до статті 137 ГПК України не допускається.

Таким чином, на думку скаржника, Господарським судом Рівненської області при постановленні ухвали від 03.08.2020 неповно встановлено обставини, що мають значення для даної справи, а тому заява про забезпечення позову ПП «Віліс» не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Рівненської області від 03.08.2020 по справі № 918/581/20 підлягає скасуванню, як така, що прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права (так само, як і підлягає скасуванню ухвала від 05.08.2020, яка є невід`ємною частиною ухвали від 03.08.2020).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» на ухвали Господарського суду Рівненської області від 03.08.2020 та від 05.08.2020 у справі № 918/581/20, розгляд справи призначено на 01.10.2020 об 12:00 год.

В призначене судове засідання 01.10.2020 учасники справи явку повноважних представників не забезпечили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки ухвалою суду від 27.08.2020, якою призначено розгляд справи № 918/581/20 на 01.10.2020, явку сторін визнано на власний розсуд, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними в ній матеріалами та за відсутності учасників судового процесу, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання, не явка яких не перешкоджає перегляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.06.2020 Приватне підприємство «Віліс» звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» та Фізичної особи-підприємця Жабчик Сергія Вікторовича про стягнення заборгованості в сумі 2 404 398 грн 57 коп., в обґрунтування зазначає про неналежне виконання зобов`язань відповідачами за Договором поставки №121218-03/1г від 12.12.2018 щодо повного розрахунку та у визначені строки.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18.06.2020 прийнято позовну заяву Приватного підприємства «Віліс» до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/581/20 за правилами загального позовного провадження.

31.07.2020 Приватним підприємством «Віліс» подано заяву (вх.№ 1773/20) про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ГІППО» в межах суми невиконаних зобов`язань, що становить 2 403 398 грн 57 коп.

Заявник зазначає, що в даному випадку наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, з метою уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, також зазначає про наявні численні рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, де боржником є ТОВ «ГІППО», відсутність зареєстрованого майна за відповідачем 1, яке б могло забезпечити виконання рішення суду, також вказує про статутний капітал відповідача 1, який також не забезпечить виконання рішення суду.

На підтвердження своєї заяви про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 918/581/20, Приватним підприємством «Віліс» надано наступні копії документів: Витяг з ЄДР відносно ТОВ «ГІППО»; Витяги із відкритих реєстрів, щодо наявного майна ТОВ «ГІППО»; Витяг із судового реєстру щодо судових звернень до ТОВ «ГІППО», Витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна, Інформація з Єдиного реєстру боржників /матеріали оскарження ухвали а.с. 141-153/.

03.08.2020 Господарським судом Рівненської області за наслідками розгляду заяви Приватного підприємства «Віліс» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ГІППО» у справі № 924/639/20 прийнято оскаржувану ухвалу, якою вказану заяву задоволено частково та накладено арешт на грошові кошти ТОВ «ГІППО» в межах 2 403 398 грн 57 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 05.08.2020, виправлено описку, допущену в ухвалі суду від 03.08.2020 у справі № 918/581/20, зазначивши в мотивувальній та резолютивній частинах ухвали номер рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» - UA 0650499.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржувану ухвалу скасувати виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Судова колегія зазначає, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Колегія суддів апеляційного господарського суду критично ставиться до доводів заявника, що відсутність у відповідача 1 зареєстрованого на праві власності нерухомого майна (так, само як і статутний капітал в розмірі 18 500 грн) може бути підставою для забезпечення позову, оскільки відсутність нерухомості у ТОВ «ГІППО» ніяким чином не свідчить про те, що не накладення арешту на грошові кошти відповідача призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Тоді як, судова колегія враховує, що окрім нерухомого майна, у ТОВ «ГІППО» можливе в наявності і інше майно та активи, наявність яких позивачем не з`ясовувалось, зокрема, товари та їх різновиди, комп`ютерне та торгівельне обладнання, дебіторська заборгованості, тощо потенційно за рахунок якого можливо було б здійснити погашення заявлених позивачем вимог у справі.

Так само, обсяг статутного капіталу ТОВ «ГІППО» (розмір якого є недостатнім для погашення заявлених вимог) може свідчити лише про ведення відповідачем господарської діяльності на власний розсуд та ніяким чином не свідчити про вчинення дій (витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем), спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання чи можливого ухилення від виконання рішення суду після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Окрім цього, посилання позивача на наявність інших судових спорів та судових рішень майнового характеру, учасником яких є ТОВ «ГІППО» не є беззаперечним свідченням наявності підстав вважати, що виконання рішення у даній справі буде ускладнено або унеможливлено в майбутньому. Так само, відсутні підстави достеменно стверджувати, що виконання відповідачем своїх обов`язків перед іншими контрагентами призведе до зменшення активів ТОВ «ГІППО», що вплине на здатність задовольнити вимоги позивача, оскільки є припущеннями, не підтвердженими належними доказами.

До того ж, судом апеляційної інстанції встановлено, що в поданих суду матеріалах відсутні будь-які докази, які б підтверджували наведені позивачем у заяві про забезпечення позову обставини систематичного ухилення відповідачем від виконання покладених зобов`язань. Навпаки, відповідач здійснює на користь позивача періодичні платежі на виконання своїх зобов`язань за Договором № 121218-3/1г від 12.12.2018, що підтверджується, зокрема, наступними платіжними дорученнями на загальну суму 253 134,16 грн, а саме: № 14177 від 15.04.2020 на суму 100 000 грн; № 15962 від 04.05.2020 на суму 103 134,16 грн; № 21429 від 19.06.2020 на суму 50 000 грн. Окрім того, між сторонами також проводиться зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджується відповідними заявами від 19.05.2020 на суму 39 394,96 грн та від 16.06.2020 на суму 5 624,27 грн, які покликані зменшити заборгованість ТОВ «ГІППО» перед позивачем за Договором № 121218-03/1г від 12.12.2018. Таким чином, вказані платежі та заяви спростовують твердження про ухилення відповідача від виконання зобов`язань за Договором поставки.

Отже, наведені мотиви позивача у поданій ним заяві не підтверджуються належними та допустимими доказами у справі, а ґрунтуються виключно на припущеннях щодо можливого ухилення відповідачів від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, місцевий господарський суд не здійснив належну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходу забезпечення позову у даній справі і дійшов передчасного і необґрунтованого висновку про наявність імовірності утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у даній справі у разі не вжиття судом відповідних заходів забезпечення позову.

У той же час, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що під час розгляду заяви про забезпечення позову як накладення арешту на майно чи грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном.

Вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти на рахунках відповідача навпаки можуть призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності та, в свою чергу, погіршення майнового стану сторони.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30.07.2020 у справі № 910/3836/20.

Крім того, суд першої інстанції послався на те, що оскільки вимоги позивача, викладені у позовній заяві, стосуються стягнення коштів, то у разі відсутності на рахунках відповідача ТОВ «ГІППО» необхідних для повернення отриманих коштів існують потенційні труднощі в подальшому виконанні судового рішення у справі.

Колегія суддів відзначає, що предметом даного спору є вимога ПП «Віліс», яка заявлена до ТОВ «ГІППО» та ФОП Жабчик С.В. про стягнення 2 404 398 грн 57 коп. заборгованості з оплати поставленого за Договором поставки №121218-03/1г від 12.12.2018 товару, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч.11 ст. 137 ГПК України).

Так, постановляючи ухвалу про забезпечення заяви (позову) про накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ГІППО», місцевим господарським судом не було враховано того, що забезпечення заяви (позову), зокрема, накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах фактично заявленої суми позову, при цьому не маючи наперед можливості визначити відповідні зобов`язання за укладеним між сторонами Договором поставки, фактично є рівнозначним (тотожним) задоволенню заявлених позовних вимог, що є недопустимим в розумінні приписів ч.11 ст. 137 ГПК України.

Відповідно до ч.1, 3 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.77 ГПК України).

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та не надав належну правову оцінку заяві позивача про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ГІППО» підлягає задоволенню, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду від 03.08.2020 у справі №918/581/20, а також ухвалу від 05.08.2020 (про виправлення описки в частині реквізиту арештованого рахунку ТОВ «ГІППО»), яка є невід`ємною частиною ухвали суду від 03.08.2020 у справі № 918/581/20, слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Приватного підприємства «Віліс» про забезпечення позову у справі №918/581/20 відмовити повністю.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

За змістом част.4, 5 ст.240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Поскільки в судове засідання, призначене на 01.10.2020, учасники справи не з`явилися, тому відповідно до ч.5 ст.240 ГПК України датою прийняття постанови у даній справі є дата складення повного тексту постанови.

Керуючись ч.5 ст. 240 ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 03.08.2020 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 05.08.2020 у справі № 918/581/20 - задоволити.

Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 03.08.2020 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 05.08.2020 у справі № 918/581/20 - скасувати.

Постановити нове рішення.

У задоволенні заяви Приватного підприємства «Віліс» про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Матеріали оскарження ухвал у справі № 918/581/20 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "02" жовтня 2020 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.