СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2020 р. Справа № 905/705/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.,

без виклику сторін,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ (вх.№2201 Д/2)

на рішення господарського суду Донецької області від 28.07.2020 (суддя Харакоз К.С., ухвалене в м. Харкові о 13:19 год, повний текст складено 31.07.2020),

у справі №905/705/20

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради, м. Краматорськ, Донецька область,

про стягнення 91297,92грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради, про стягнення 91297,92грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України належним чином виконало свої зобов`язання за договором №3294/1718-БО-6 постачання природного газу від 02.10.2017 року, а саме: поставило відповідачу (споживачу за договором) природний газ на загальну суму 9883585,65 грн., однак, відповідач в порушення п. 6.1 договору не виконав своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання в частині внесення оплати за природний газ, внаслідок чого у позивача виникло право на підставі умов п. 8.2 договору та положень ч. 2 ст. 625 ЦК України на звернення з вимогою про стягнення з відповідача штрафних санкцій за період з листопада 2017 по квітень 2018 у вигляді пені у розмірі 73859,72 грн., трьох відсотків річних з простроченої суми у розмірі 14295,67 грн. та інфляційних втрат у розмірі 3142,53 грн. за періоди прострочення оплати наданих послуг з жовтня 2017 по лютий 2018.

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.07.2020 у справі №905/705/20 позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради про стягнення 91297,92 грн. задоволено частково.

Стягнуто з Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 3% річних в сумі 14295,67грн., інфляційні втрати в сумі 3142,53грн.; витрати зі сплати судового збору в сумі 401,49 грн.

За наслідками розгляду даної справи суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі заявлених позовних вимог у зв`язку з їх обґрунтованістю.

При цьому, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 73859,72 грн., нарахованої за період з листопада 2017 по квітень 2018, у зв`язку з тим, що нарахування неустойки за простроченими зобов`язаннями покупця в частині заявленого позивачем періоду суперечить приписам пункту 2 статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 39/5-1126-20 від 14.08.2020, в якій просило скасувати рішення господарського суду Донецької області від 28.07.2020 у справі №905/705/20 в частині відмови у стягненні пені в сумі 73859,72 грн., ухвалити нове рішення у цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 73859,72 грн. задовольнити.

Апелянт вважає рішення в частині відмови у стягненні пені таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження істотних обставин справи.

Апелянт посилається на те, що судом неправильно застосовано норми ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», пункту 27 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», статті 1 Закону України «Про електроенергетику».

Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а саме Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», без врахування постанови Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 913/65/18. Апелянт зазначає, що Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України не є енергопостачальною компанією, тому дія вищезазначеного закону на нього не поширюється.

У відзиві Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є енергопостачальною компанією, тому на позивача поширюється дія ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», якою встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені за порушення строків оплати природного газу, поставленого за договором.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення господарського суду Донецької області від 28.07.2020 у справі №905/705/20 в частині відмови у стягненні пені в сумі 73859,72 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційна скарга Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення господарського суду Донецької області від 28.07.2020 у справі №905/705/20 розглядається без повідомлення учасників справи.

Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення учасників справи від сторін не надходили.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що 02.10.2017 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та Комунальним виробничим підприємством Краматорська тепломережа Краматорської міської ради (покупець) був підписаний договір №3294/1718-БО-6 постачання природного газу, за приписами п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору №3294/1718-БО-6 від 02.10.2017 газ, що постачається за цим договором використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями.

За умовами п.2.1 укладеного сторонами договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 природний газ обсягом до 1360,00 тис. куб. м, у тому числі: у жовтні - 80,0 тис. куб. м, листопаді - 200 тис. куб. м, грудні - 300 тис. куб. м., січні - 300,0 тис. куб. м, лютому - 280 тис. куб. м, березні - 200 тис. куб. м.

Додатковою угодою №2 від 12.04.2018 року до договору №3294/1718-БО-6 від 02.10.2017 п. 2.1 Договору доповнено абзацом у наступній редакції: Постачальник передає Споживачу в період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 40,0 тис.куб.м.

За змістом п. 3.1 Договору Постачальник передає Споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

За змістом п. 5.1 Договору, ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4942,00 гривні за 1000 куб.м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.

У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн.

В п. 6.1 Договору сторони передбачили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткіої поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою №1 від 11.01.2018 року до договору №3294/1718-БО-6 від 02.10.2017 п. 8.2.Договору викладено в новій редакції: У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до розділу 12 договору №3294/1718-БО-6 від 02.10.2017р. він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017 до 31.03.2018, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору №3294/1718-50-6 від 02.10.2017 між позивачем та відповідачем підписані акти приймання-передачі природного газу:

б/н від 31.10.2017 у жовтні 2017 року на суму 685800,95грн.,

б/н від 30.11,2017 у листопаді 2017 року на суму 1845635,36грн.,

б/н від 31.12.2017 у грудні 2017 року на суму 2349377,77грн.,

б/н від 31.01.2018 у січні 2018 року на суму 2494117,49грн.,

б/н від 28.02.2018 у лютому 2018 року на суму 2508654,08грн.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обов`язок по оплаті отриманого товару у повному обсязі виконав з порушенням передбаченого договором строку, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України заявлено вимоги про стягнення 91297,92грн., у тому числі: пеня у сумі 73859,72грн., 3% річних у сумі 14295,67грн., інфляційні втрати у сумі 3142,53 грн.

Згідно із вимогами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов дог овору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №3294/1718-50-6 від 02.10.2017р. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Зобов`язання з оплати газу мали бути виконані за поставкою: жовтня 2017 року на суму 685800,95грн. - до 27.11.2017, згідно ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, з урахуванням того, що останній день строку (25.11.2017р.) припадав на вихідний день, листопада 2017 року на суму 1845635,36грн. - до 26.12.2017, згідно ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, з урахуванням того, що останній день строку (25.12.2017) припадав на святковий день, грудня 2017 року на суму 2349377,77грн. - до 25.01.2018, січня 2018 року на суму 2494117,49грн. - до 26.02.2018, згідно ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, з урахуванням того, що останній день строку (25.02.2018) припадав на вихідний день, лютого 2018 року на суму 2508654,08грн, - до 26.03.2018, згідно ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, з урахуванням того, що останній день строку (25.03.2018) припадав на вихідний день.

При цьому, Комунальне виробниче підприємство Краматорська тепломережа Краматорської міської ради розрахувалося з позивачем за поставки жовтня 2017 року - лютого 2018 року за договором №3294/1718-БО-6 від 02.10.2017 (відомості, які містяться у довідці Операції з 01.10.2017 по 31.10.2019 позивача) з порушенням строків, встановлених розділом 6 Порядок та умови проведення розрахунків укладеного сторонами правочину.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних в сумі 14295,67 грн. за період з 28.11.2017 по 19.04.2018 та інфляційні втрати в сумі 3142,53грн. за період з грудня 2017 по березень 2018.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Апелянт (Позивач) оскаржує рішення господарського суду Донецької області від 28.07.2020 у справі №905/705/20 лише в частині відмови у стягненні пені в сумі 73859,72 грн. за період з листопада 2017 по квітень 2018.

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області сторонами не оскаржується.

Враховуючи те, що апелянтом не оскаржується правомірність висновків місцевого господарського суду щодо наявності підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, колегією суддів, на підставі положень ч. 1 ст. 269 ГПК України, рішення в цій частині не переглядається.

Відносно вимоги апелянта про стягнення з відповідача пені в сумі 73859,72 грн. з листопада 2017 по квітень 2018 судом встановлено наступне.

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) с грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

В силу положень ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (далі за текстом - Закон №85-VIII) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми ростроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до п. 8.2 договору №3294/1718-БО-6 від 02.10.2017 (у редакції Додаткової угоди №1 від 11.01.2018 року до договору), у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 73859,72 грн. пені за період з 28.11.2017 по 19.04.2018 (поставка жовтня 2017 року - лютого 2018 року).

За висновками суду першої інстанції, нарахування позивачем пені за загальний період з 28.11.2017 по 19.04.2018 суперечить вимогам ч.2 ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси, якою встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції (Закон набрав чинності 07.02.2015).

Єдиною підставою для перегляду рішення суду першої інстанції апелянт зазначає те, що він не є енергопостачальною компанією, а місцевий господарський суд неправильно застосував приписи статті 2 Закону №85-VIII.

Статтею 2 Закону №85-VIII встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

У статті 1 вказаного Закону визначено, що його метою є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2020 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Виходячи зі змісту приписів наведеного нормативно-правового акту, можливість застосування останнього до спірних правовідносин вимагає дотримання наступних умов: наявність визначеного законом кола суб`єктів такого спеціального права (енергопостачальні компанії та підприємства - виконавці/виробники житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції), існування між ними договірних відносин з постачання енергетичних ресурсів.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 Про визначення гарантованих постачальників природного газу встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 Статуту АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 1044, встановлено, що метою діяльності Компанії є одержання прибутку від провадження господарської діяльності, сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах (а.с.41).

Пунктом 6 Статуту АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу.

Згідно з п. 2 ст. 1 постанови №705 від 25.07.2012 Кабінету Міністрів України "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Законом України Про енергозбереження визначено, що енергозбереження - діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; паливно-енергетичні ресурси це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до п. 1.5 ст. 1 Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ. природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто, природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства Акціонерне товариство Національної акціонерної компанії Нафтогаз України є енергопостачальною компанією в розумінні ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18 та у постановах Верховного Суду від 25.10.2018 у справі №905/2949/17, від 10.05.2018 у справі №905/3272/16, від 30.04.2020 у справі № 913/409/19, від 18.03.2020 у справі № 913/407/19.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що в силу приписів чинного законодавства позивач є енергопостачальною організацією в розумінні статті 2 Закону №85-VIII.

Щодо доводів скаржника про неправильне застосування судом пункту 27 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», статті 1 Закону України «Про електроенергетику» та статті 275 Господарського кодексу України суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Закон України «Про електроенергетику» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, які пов`язані з поставкою природного газу, а ст. 2 Закону №85-VIII як спеціальна норма стосовно встановленого мораторію містить в собі автономну категорію поняття «енергопостачальна компанія» по відношенню до загальної норми - статті 275 Господарського кодексу України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 08.08.2019 у справі №905/1449/18 зазначив, що віднесення суб`єкта до «енергопостачальної компанії» у розумінні статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» для цілей визначення можливості застосування мораторію обумовлено виключно ознаками, наведеними у цій статті, та не залежить від відповідності його визначенню «енергопостачальника», у відповідності до статті 275 Господарського кодексу України. Такими спеціальними нормативними ознаками «енергопостачальної компанії», визначеними у статті 2 Закону, є: здійснення поставок енергоресурсів; споживання цих енергоресурсів виконавцями/ виробниками житлово-комунальних послуг; надання виконавцями/ виробниками житлово-комунальних послуг, обумовлених споживанням енергоресурсів, цих послуг в районі проведення антитерористичної операції. Отже, наведене тлумачення зазначеної норми є таким, що відповідає меті її запровадження

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання

внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення. поводження з побутовими відходами.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо; пункт 1 частини першої ст.13 названого Закону в зазначеній редакції).

Згідно наявних в матеріалах справи копій ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг:

№041872 - відповідач є транспортувальником теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами,

№041873 - відповідач є постачальником теплової енергії.

Тобто, відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг.

При цьому, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м.Краматорську Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р. (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.01.2019 N 28-р).

Як вже зазначалося, згідно п.1.2 договору газ, що постачається за цим договором використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями.

Тобто, відповідач споживав природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

З урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафгогаз України є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору постачання природного газу №3294/1718-БО-6 від 02.10.2017 року, тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 73859,72 грн. пені

Посилання скаржника на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №913/65/18, є необґрунтованими, оскільки ухвалою Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №913/66/18 за касаційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафгогаз України на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.07.2018 та на рішення господарського суду Луганської області від 25.04.2018 у частині відмови АТ Національна акціонерна компанія Нафгогаз України у стягненні з відповідача 1181164, 31 грн. пені передано на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду з підстав неоднакового застосування у постановах Верховного Суду №905/3272/16 та №913/65/18 положень ст. 2 Закону України від 13.01.2015 №85-VIII "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.01.2019 у справі № 913/66/18 встановлено, що ПАТ НАК Нафтогаз України є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, тому на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені, поширюється мораторій, встановлений частиною другою статті 2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси.

Враховуючи, що приписи ч. 2 ст.2 Закону України №85-VIII від 13.01.2015 поширюються на правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовна вимога Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення пені за період з листопада 2017 по квітень 2018 у сумі 73859,72 грн., нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором №3294/1718-БО-6 постачання природного газу від 02.10.2017 року, задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення господарського суду Донецької області від 28.07.2020 у справі №905/705/20 в частині відмови у стягненні пені за період з листопада 2017 по квітень 2018 у сумі 73859,72 грн. не підлягає задоволенню.

Рішення господарського суду Донецької області від 28.07.2020 у справі №905/705/20 в частині відмови у стягненні пені за період з листопада 2017 по квітень 2018 у сумі 73859,72 грн. підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення господарського суду Донецької області від 28.07.2020 у справі №905/705/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 28.07.2020 у справі №905/705/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.10.2020.

Головуючий суддя Т.Д. Геза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов