РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.09.2020Справа № 910/10833/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін господарську справу

За позовом Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" (01013, м.Київ, вул. Будіндустрії, 7, )

до Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" (01034, м.Київ, вул. Володимирська, 42, )

про стягнення 70820,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" про стягнення 68321,80 грн основного боргу - заборгованості за поставлений товар по договору поставки № 5/19-1 від 02.01.2019, 1181,85 грн 3% річних, 1316,46 грн інфляційних втрат.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.07.2020 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановив учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу суду від 29.07.2020 позивач отримав - 05.08.2020.

Відповідач письмового відзиву на позов, про судовий розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання на адресу місцезнаходження згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань поштовим відправленням № 570 та повернено до суду 11.08.2020 із зазначенням причини повернення «адресат відсутній».

Однак, за приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Жодних заяв про зміну місцезнаходження відповідача до суду не надходило.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Жодних пояснень, клопотань від позивача та відповідача, у т.ч. щодо неможливості реалізації процесуальних прав через запровадження карантину, продовження процесуальних строків, до суду не надходило.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.01.2019 між Акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» (постачальник за договором, позивач) та Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» (підприємство, відповідач) було укладено договір поставки №5/19-1 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник приймає на себе зобов`язання в термін та на умовах, визначених даним договором, поставити та передати підприємству будівельні матеріали та вироби, згідно із специфікаціями та заявками (надалі - товар) на об`єкти будівництва по м. Києву, які є предметом договорів комісії.

Підприємство зобов`язується прийняти вищезазначений товар в термін та на умовах, визначених даним договором, та оплатити його вартість постачальнику (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору передбачено, що сторони узгоджують між собою специфікації товару та його вартість.

Термін поставки виробів з 02.01.2019 по 31.12.2019 (п. 2.3 договору).

Згідно із п. 3.1 договору, підприємство зобов`язується проводити оплату погоджених партій товару на розрахунковий рахунок постачальника згідно договору або рахунків-фактур по факту постачання та після отримання всіх підтверджуючих документів на поставлений товар. Можлива попередня оплата погоджених партій за домовленістю сторін.

Пунктом 6.1 договору визначено, що останній вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2019, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами зобов`язань по даному договору.

Як вбачається з наданих матеріалів, позивач на виконання умов договору за заявкою № 1 на придбання товару у грудні 2019 (додаток № 12 до договору) за накладними № 1/112447 від 11.12.2019 на суму 2101,26 грн, № 1/112843 від 12.12.2019 на суму 7387,08 грн, № 3/38641 від 13.12.2019 на суму 3777,79 грн, № 5/110236 від 13.12.2019 на суму 16165,44 грн, № 1/114604 від 17.12.2019 на суму 2552,16 грн, № 5/112091 від 18.12.2019 на суму 5698,38 грн, № 3/39365 від 19.12.2019 на суму 5806,22 грн, № 5/111690 від 20.12.2019 на суму 4891,76 грн, № 5/113742 від 24.12.2019 на суму 6706,66 грн, № 1/116728 від 24.12.2019 на суму 2552,16 грн, № 3/40132 від 25.12.2019 на суму 7850,98 грн, № 1/118270 від 26.12.2019 на суму 3641,16 грн поставив, а відповідач прийняв обумовлений товар на загальну суму 69 131,05 грн. Вказані накладені підписані обома сторонами без зауважень.

Позивач стверджує що відповідач свої зобов`язання з оплати отриманого товару виконав частково, за платіжним дорученням № 380 від 18.03.2020 здійнено оплату у сумі 553 321,81 грн, яка в порядку ст. 534 ЦК України зарахована в заборгованості за попередні періоди, сума 809,25 грн в якості оплати за товар, поставлений у грудні 2019 за накладною № 1/12447 від 11.12.2019.

23.06.2020 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу № 432 щодо оплати заборгованості у сумі 68 321,80 грн, яка залишена без відповіді та задоволення.

Згідно розрахунку позивача, станом на момент його звернення з даним позовом до суду заборгованість відповідача з оплати вартості поставленого згідно вищезазначених накладних товару становить 68 321,80 грн. Також за прострочення виконання зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 1181,85 грн 3% річних, 1316,46 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору №5/18-3 від 04.01.2018р., суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Положеннями ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 Цивільного кодексу України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 3.1 договору визначено, що підприємство зобов`язується проводити оплату погоджених партій товару на розрахунковий рахунок постачальника згідно договору або рахунків-фактур по факту постачання та після отримання всіх підтверджуючих документів на поставлений товар. Можлива попередня оплата погоджених партій за домовленістю сторін.

Оскільки сторонами не визначено конкретного строку оплати, суд дійшов висновку, що зобов`язання відповідача із здійснення розрахунків по договору №5/19-1 від 02.01.2019 в частині отриманого товару, вартістю 69 131,05 грн, в розумінні ст. 692 ЦК України, настав негайно в момент підписання сторонами накладних, але не пізніше наступного дня від дати його одержання за кожною видатковою накладною.

Доказів оплати відповідачем 68 321,80 грн заборгованості за отриманий товар, в тому числі у визначені строки, та станом на час розгляду даної справи по суті спору, суду не надано.

Враховуючи, що строк оплати відповідачем вартості отриманого товару є таким, що настав, за відсутності доказів оплати, вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої суми 68 321,80 грн. боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань підтверджений матеріалами справи та відповідачем належними та допустимими засобами доказування не спростований, вимоги про нарахування 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України є обґрунтованими.

При цьому, судом здійснено перевірку розрахунку заявлених позивачем 1181,85 грн 3% річних, 1316,46 грн інфляційних втрат, розрахунок яких здійснено по кожній накладній та встановлено наявність підстав для задоволення заявлених вимог у межах розрахунку позивача.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, відсутність обов`язку здійснити оплату вартості отриманого товару на заявлену суму не довів.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" (01034, м.Київ, вул. Володимирська, 42, ) на користь Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" (01013, м.Київ, вул. Будіндустрії, 7, ) 68 321 (шістдесят вісім тисяч триста двадцять одну) грн. 80 коп заборгованості, 1181 (одну тисячу сто вісімдесят одну) грн. 85 коп 3% річних, 1316 (одну тисячу триста шістнадцять) грн. 46 коп інфляційних втрат, 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак