ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/432/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А., секретар судового засідання Кучма І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології", 62341, Харківська область, Дергачівський район, селище міського типу Мала Данилівка, вул.Курортна, 10.

для листування а/с 11841,м. Харків,61020

до відповідача: Приватне сільськогосподарське підприємство "Рідна земля" с. Дитятин, Галицький район, Івано-Франківська область,77140

про стягнення заборгованості в сумі 31 594 грн 48 к.

представники не з"явились

в с т а н о в и в

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватне сільськогосподарське підприємство "Рідна земля" про стягнення 31 594,48грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 29.05.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" залишено без руху. Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.06.20 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено на 14.07.2020р. Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14.07.2020р відкладено судове засідання по суті на 01.09.2020р. Судове засідання у справі призначене на 01 вересня 2020 р. не відбулось у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності судді Шкіндер П.А. Ухвалою суду від 08.09.2020 судове засідання призначено на 24.09.2020р.

Представник позивача у судове засідання не з`явився,

Відповідач явки в судове засідання уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, ухвалою від 08.09.2020, направленою відповідачу рекомендованою кореспонденцією та отриманою останнім 17.09.2020, що підтверджено наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК України, сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про розгляд судової справи і забезпечення їх явки в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи в порядку, передбаченому статтею 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

02 січня 2019 року між ТОВ «ТБ «УКРАЇНСЬКІ ВЕТЕРИНАРНІ ТЕХНОЛОГІЇ» (далі -Позивач) та Приватним сільськогосподарським підприємством «Рідна земля» (далі - Відповідач) було укладено Договір поставки № 02012019/0 783 (далі - Договір).

На виконання умов Договору позивачем була поставлена відповідачу продукція за видатковою накладною № 2202 від 23.04.2019р. на суму 2 127 грн. 64 коп.; за видатковою накладною № 1358 від 19.04.2019р. на суму 19 613 грн. 82 коп.; за видатковою накладною № 1357 від 09.04.2019р. на суму 627 грн. 83 коп.; за видатковою накладною № 1067 від 04.04.2019р. на суму 3 618 грн. 84 коп.

Відповідно до умов п. 5.1. Договору, Покупець проводить оплату за Товар за схемою відстрочки платежу: протягом 30 (Тридцять) календарних днів, після дати поставки.

Таким чином оплата за товари, повинна була відбутися:

1. За Видатковою накладною № 2202 від 23.04.2019р. - до 22 05.2019р.

2. За Видатковою накладною № 1358 від 19.04.2019р. - до 18.05.2019р.

3. За Видатковою накладною № 1357 від 09.04.2019р. - до 08.05.2019р.

4. За Видатковою накладною № 1067 від 04.04.2019р. - до 03.05.2019р.

Відповідач вартість отриманого товару не оплатив, за таких обставин станом на час вирішення даного спору заборгованість Приватного сільськогосподарського підприємства "Рідна земля" перед позивачем за поставлений згідно договору № 02012019/0783 від 02.01.2019 товар становить 25 988,13грн.

Відповідно до п. 8.3. Договору, у випадку порушення Покупцем строків оплати Товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від загальної вартості товару за видатковою накладною за кожен день прострочення поставки за весь період прострочення.

Враховуючи умови договору позивач провів нарахування пені у розмірі 4437,22грн.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України, на прострочений борг Відповідача (25 988,13 грн.) Позивач нарахував 3 % річних - 776,72грн та інфляційні втрати 392,41грн.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення щодо договору поставки містяться і у ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 цієї статті).

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором № 02012019/0783 від 02.01.2019 становить 25 988,13грн , підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і ПСГП «Рідна земля» на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог ТОВ «ТБ «Українські ветеринарні технології» до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.3 договору поставки передбачено, що у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення.

При дослідженні наданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення з відповідача сум пені вбачається, що останній був виконаний без арифметичних помилок, отже суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача у частині стягнення 4437,22грн. пені.

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки в частині повної та своєчасної оплати товару, позивач, згідно наданого останнім розрахунку просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 776,72 грн., а також 392,41 грн. інфляційних втрат.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлені позивачем до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідають вимогам чинного законодавства, а також не перевищують розрахованих сум цих компенсаційних виплат у дійсні періоди прострочення відповідачем виконання його грошових зобов`язань, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаних сум підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, судовий збір, сплачений позивачем за позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини, а погашення суми основної заборгованості відбулося після звернення позивача із даним позовом до суду.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

В силу приписів ч.3 ст. 123 ГПКУ до судових витрат належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 124 ГПКУ разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередньо сума таких витрат визначена позивачем у розмірі 7000грн..

Як визначено у ч. 1 ст. 126 ГПКУ, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПКУ за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, як визначено у ч. 3 ст. 126 ГПКУ для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В силу приписів ч. 4 ст. 126 ГПКУ розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

12 травня 2020 року Позивачем було укладено Договір про надання правової допомоги №139 з адвокатом Хільком А. С., який діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 001815, виданого на підставі Рішення Ради адвокатів Запорізької області від 27.09.2018 року № 15.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 7 000грн. що підтверджується платіжним дорученням № 1406 від 20.05.2020 .

Оскільки відповідачем не заявлено про неспівмірність витрат та не надано, відповідно, доказів, у господарського суду відсутні правові підстави зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами на підставі ч.ч. 4-5 ст. 126 ГПК України.

З огляду на викладене, господарський суд, на підставі ч. 5 ст. 129 ГПКУ, при розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу, покладає витрати в розмірі 7000грн на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Рідна земля" с. Дитятин, Галицький район, Івано-Франківська область ( с. Дитятин, Галицький район, Івано-Франківська область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Торговельний будинок "Українські ветеринарні технології" , (Харківська область, Дергачівський район, селище міського типу Мала Данилівка, вул.Курортна, 10, )- заборгованість за Договором № 02012019/0 783 від 02.01.2019р. в сумі 25 988 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 13 коп.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 4 437 (чотири тисячі чотириста тридцять сім) грн. 22 коп.; інфляційні збитки в сумі 392 (триста дев`яносто дві) грн. 41 коп.; суму трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 776 (сімсот сімдесят шість) грн. 72 коп.; та 2102,00грн судового збору. та 7000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 28.09.2020

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.