ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" вересня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/858/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кемпа-Вуд"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Прімум Вінум"

про стягнення заборгованості в сумі 6 982 Євро, що становить 190 866,36 грн. згідно офіційного курсу НБУ

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

представники:

від позивача: Голуб В.А.;

від позивача: Дулюк О.А.;

від відповідача: не з`явився;

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кемпа-Вуд" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прімум Вінум" про стягнення заборгованості в сумі 6 982 Євро, що становить 190 866,36 грн. згідно офіційного курсу НБУ.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області відкрито провадження у справі №918/858/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22 вересня 2020 року.

14 вересня 2020 року представником відповідача подано заяву про закриття провадження у справі оскільки спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

В обґрунтування підстав звернення з позовом до Господарського суду Рівненської області позивач посилається на те, що сторонами при укладенні правочину узгоджено застереження, за яким у випадку наявності спору між сторонами, його розгляд здійснюється в господарському суді в Україні.

Судом встановлено, що 10 квітня 2019 року між ТОВ "КЕМПА-ВУД" (Продавець) та PRIMUM VINUM s.r.o. (Покупець) було укладено договір поставки №10-04-19.

Підставою для звернення з позовом до суду слугували переконання позивача про те, що відповідачем порушено умови договору поставки №10-04-19 від 10 квітня 2019 року.

Згідно з умовами розділу 11 договору сторони передбачили, що усі спори між сторонами щодо цього договору вирішуються шляхом переговорів (пункт 11.1. договору).

Згідно з умовами пункту 11.2. договору, у випадку недосягнення згоди шляхом переговорів, будь-який спір, що виникає щодо цього договору або у зв`язку з ним, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення в господарському суді в Україні.

При розгляді спорів застосовується матеріальне та процесуальне право України, а сам розгляд здійснюється українською мовою (пункт 11.3. договору).

З наявних в матеріалах справи доказів видно, що відповідач - ТОВ "Прімум Вінум" (PRIMUM VINUM s.r.o.) є іноземною юридичною особою зареєстрованою за законодавством Республіки Чехія.

Відповідно до приисів статті 365 Господарського процесуального кодексу України, іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 366 Господарського процесуального кодексу України, підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до норм статті 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Таким чином, щодо правил судочинства законодавець визначив перевагу у застосуванні положень міжнародних договорів України перед нормами національного законодавства.

Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

У пункті 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" наведено визначення, що міжнародний договір України - чинний міжнародний договір України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з положеннями пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, як підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Статтею 3 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Згідно з правилами статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Статтею 77 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом:

1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт;

2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні;

3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання;

4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні;

5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців;

6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України;

7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України;

8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні;

9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України;

10) в інших випадках, визначених законами України.

Згідно з нормами статті 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до приписів статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Суд враховує, що 28 травня 2001 року між Україною та Чеською Республікою було укладено договір про правову допомогу в цивільних справах (договір ратифіковано Законом № 2927-III ( 2927-14 ) від 10.01.2002, ВВР, 2002, № 23, ст.147, дата набуття чинності: 18.11.2002 року).

Згідно з положеннями статті 1 вказаного міжнародного договору, для цілей цього договору розуміється, що цивільними вважаються такі справи, які виникають із цивільних, трудових, сімейних і комерційних правовідносин.

Положення цього міжнародного договору про громадян договірних сторін поширюються відповідним чином на юридичних осіб, створених згідно з законодавством договірної сторони, на території якої вони мають своє місцезнаходження, а також на юридичних осіб, заснованих згідно з законодавством третьої держави, що здійснюють підприємницьку діяльність на території договірних сторін відповідно до законодавства останніх.

Згідно з правилами частини 5 статті 48 договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах, справи з вирішення спорів, що виникають з договірних відносин, є компетентним вирішувати орган юстиції тієї договірної сторони, на території якої має місце проживання, перебування чи знаходження відповідач або знаходиться спірне нерухоме майно.

Таким чином, з огляду на положення частини 5 статті 48 договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах, положення статті 9 Конституції України, статті 3 Господарського процесуального кодексу України та статті 3 Закону України "Про міжнародне приватне право", справи зі спорів, що виникають з договірних відносин, є компетентним вирішувати органи юстиції тієї договірної сторони, на території якої має місце проживання, перебування чи знаходження відповідач. При цьому, оскільки відповідач згідно з наявними матеріалами справи зареєстрований та знаходиться на території Чеської Республіки, даний спір відноситься до компетенції відповдіних органів юстиції Чеської Республіки.

Суд в даному випадку наголошує, що оскільки міжнародним договором визначено інші правила ніж ті, що встановлені національним законодавством, необхідно застосовувати саме правила міжнародного договору. Наведене стосується і в тому числі правил передбачених статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", статтею 38 Закону Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та іншими нормами національного законодавства щодо можливості сторін передбачати своєю угодою підсудність справи з іншоземним елементом.

В інакшому випадку розгляд справи господарським судом Рвненської області призвів би до порушення міжнародних зобов`язань держави Україна, що є неприпустимим.

Згідно з умовами пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи викладене, провадження у справі необхідно закрити.

Згідно з приписами частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до положень статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи положення статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачений позивачем згідно квитанції №0.0..1 від 24.03.2020 року на суму 210,20 грн., квитанції №0.0..1 від 25.08.2020 року на суму 1 891,90 грн. та квитанції №0.0..1 від 02.09.2020 року на суму 1 274,56 грн. судовий збір на загальну суму 3 376,66 грн. може бути повернутий позивачу за його клопотанням.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 231, статтями 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №918/858/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кемпа-Вуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прімум Вінум" про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду України в порядку статей 254-259 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Качур А.М.