ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2020 справа №914/2370/19

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Чорної І.Б., розглянувши справу

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця»

в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД»

про: стягнення 208842,96грн.,

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД»

до відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця»

в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про: стягнення 11685,28грн.,

Представники

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): не з`явився;

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Докторевич Р.А.,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2019р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД» про стягнення 208842,96грн.

25.11.2019р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження задовольнити; розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження; судове засідання призначити на 16.12.2019р.; явку представників сторін у судове засідання визнати обов`язковою.

У судове засідання 16.12.2019р. з`явився представник позивача за первісним позовом. Відповідач за первісним позовом участь повноважного представника у судовому засіданні 16.12.2019р. не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Протокольною ухвалою від 16.12.2019р. судове засідання відкладено на 13.01.2020р.

Крім того, ухвалою від 16.12.2019р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України, викликав відповідача за первісним позовом у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення судового засідання.

У судовому засіданні 13.01.2020р., в якому сторони забезпечили участь повноважних представників, оголошено перерву до 20.01.2020р. Крім того, 13.01.2020р. відповідачем за первісним позовом подано до суду заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№1389/20.

Після закінчення перерви, у судове засідання 20.01.2020р. представники сторін з`явилися, при цьому, представник відповідача за первісним позовом підтримав подану ним заяву (вх.№1389/20 від 20.01.2020р.) та просив суд перейти до розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження. Відповідач за первісним позовом проти вищевказаного переходу не заперечив.

20.01.2020р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД» про розгляд справи №914/2370/19 за правилами загального позовного провадження, викладену в запереченнях проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (вх.1389/20 від 13.01.2020р.), задовольнити; перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №914/2370/19 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження; підготовче засідання призначити на 10.02.2020р.

04.02.2020р. від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву, який зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№6192/20.

05.02.2020р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшов зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 11685,28грн.

06.02.2020р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти зустрічний позов до спільного розгляду із первісним позовом; вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом.

У підготовчому засіданні 10.02.2020р., в якому сторони забезпечили участь повноважних представників, оголошено перерву до 26.02.2020р.

25.02.2020р. на електронну адресу суду від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№9716/20.

У підготовчому засіданні 26.02.2020р., в якому сторони забезпечили участь повноважних представників, оголошено перерву до 11.03.2020р.

26.02.2020р. позивачем за первісним позовом подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву та відповідь на відзив, які зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№9886/20 та вх.№9887/20.

У підготовче засідання 11.03.2020р. з`явився представник відповідач за первісним позовом. Позивач за первісним позовом участь повноважного представника у підготовчому засіданні 11.03.2020р. не забезпечив.

Протокольною ухвалою від 11.03.2020р. підготовче засідання відкладено на 01.04.2020р.

Крім того, ухвалою від 11.03.2020р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України, викликав позивача за первісним позовом у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення підготовчого засідання.

24.03.2020р. на електронну адресу та 25.03.2020р. на поштову адресу суду від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженими карантинними заходами, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№13566/20 та вх.№13675/20 відповідно.

У підготовче засідання 01.04.2020р. сторони участь повноважних представників не забезпечили.

01.04.2020р. суд ухвалив продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 06.05.2020р.

Крім того, ухвалами від 08.04.2020р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України, викликав сторін у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення підготовчого засідання.

27.04.2020р. на електронну адресу та 28.04.2020р. на поштову адресу суду від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№16458/20 та вх.№16605/20 відповідно.

06.05.2020р. відповідачем за первісним позовом подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№17246/20.

Вищевказані клопотання про відкладення розгляду справи сторони обґрунтовують, зокрема, наявністю карантинних заходів.

У підготовче 06.05.2020р. сторони участь повноважних представників не забезпечили.

06.05.2020р. Господарський суд Львівської області ухвалив відкласти підготовче засідання на 03.06.2020р.

У підготовчому засіданні 03.06.2020р., в якому сторони забезпечили участь повноважних представників, суд ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; призначити судове засідання з розгляду спору по суті на 24.06.2020р.

У судове засідання 24.06.2020р. з розгляду спору по суті учасники справи участь повноважних представників не забезпечили.

Протокольною ухвалою від 24.06.2020р. судове засідання з розгляду спору по суті відкладено на 15.07.2020р.

Крім того, ухвалами від 30.06.2020р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України, викликав сторін у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті.

16.07.2020р. на електронну адресу суду від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженими карантинними заходами, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№21798/20.

На виконання наказу в.о. голови суду №27 від 13.07.2020р. «Про тимчасові заходи попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19», в період з 14.07.2020р. по 15.07.2020р. проведено санітарну дезінфекцію приміщення Господарського суду Львівської області.

У зв`язку із вищевикладеним, відкладене на 15.07.2020р. судове засідання з розгляду спору по суті у цій справі не відбулося.

Враховуючи наведене, 16.07.2020р. Господарський суд Львівської області ухвалив призначити судове засідання з розгляду спору по суті на 19.08.2020р.

У судове засідання 19.08.2020р. з розгляду спору по суті учасники справи участь повноважних представників не забезпечили.

Протокольною ухвалою від 19.08.2020р. судове засідання з розгляду спору по суті відкладено на 02.09.2020р.

Крім того, ухвалами від 21.08.2020р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України, викликав сторін у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті.

У судове засідання 02.09.2020р. з розгляду спору по суті з`явився представник позивача за первісним позовом. Відповідач за первісним позовом участь повноважного представника у вищевказаному судовому засіданні з розгляду спору по суті не забезпечив.

Протокольною ухвалою від 02.09.2020р. судове засідання з розгляду спору по суті відкладено на 02.09.2020р.

Крім того, ухвалами від 21.08.2020р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України, викликав відповідача за первісним позовом у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті.

Враховуючи те, що 16.09.2020р. судове засідання з розгляду спору по суті у цій справі не відбулося, 21.09.2020р. Господарський суд Львівської області ухвалив призначити судове засідання з розгляду спору по суті на 30.09.2020р.

У судове засідання 30.09.2020р. з розгляду спору по суті з`явився представник відповідача за первісним позовом, котрим, до закінчення судових дебатів, зроблено заяву про те, що докази, підтверджуючі розмір судових витрат, які відповідач за первісним позовом сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом цієї справи будуть подані останнім впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Позивач за первісним позовом участь повноважного представника у вищевказаному судовому засіданні з розгляду спору по суті не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті, що підтверджується інформацією, яка міститься на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта» щодо відстеження поштових відправлень №235 та №227, в яких на адреси місцезнаходження Акціонерного товариства «Українська залізниця» та регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно, надіслано примірники ухвали від 21.09.2020р., згідно якої поштове відправлення №235 починаючи з 26.09.2020р. знаходиться у точці видачі/доставки, поштове відправлення №227 вручено адресату 25.09.2020р.

Так, згідно з п.п.1, 2 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013р., нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): 1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; 2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; 3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; 4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Враховуючи наведені вище нормативні строки пересилання поштової кореспонденції, а також адреси місцезнаходження позивача за первісним позовом та суду, у випадку здачі позивачем за первісним позовом до установи зв`язку клопотань чи заяв, такі, станом на момент постановлення цієї ухвали, мали б бути отримані судом, проте, від позивача за первісним позовом, з моменту попереднього судового засідання з розгляду спору по суті у цій справі (в якому останній забезпечив участь повноважного представника) та станом на момент ухвалення цього рішення на адресу суду жодної кореспонденції у цій справі не надходило.

Суд звертає увагу, що під час розгляду цієї справи враховано те, що, відповідно до редакції пункту 4 Розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України (чинної до 17.07.2020р.), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки, в тому числі щодо подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Так, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020р. до 22.05.2020р. на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020р. «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» (з урахуванням внесених змін згідно Постанови Кабінету Міністрів України №500 від 17.06.2020р.), з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено карантин з 22.05.2020р. по 31.07.2020р., із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні, продовжено на всій території України дію карантину.

Разом з тим, 17.07.2020р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-IX від 18.06.2020р., відповідно до положень якого, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

При цьому, суд враховує, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленним законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи порушенням частини першої статті б згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Позиції сторін щодо первісного позову

позиція позивача за первісним позовом:

позивач за первісним позовом зазначає, що 29.11.2018р. ним, у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, надіслано на електронну адресу відповідача за первісним позовом заявку на поставку товару, проте, у визначений договором строк, поставку такого товару не було здійснено.

Враховуючи наведене, позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом про стягнення на його користь з відповідача за первісним позовом 208842,96грн. штрафу.

позиція відповідача за первісним позовом:

відповідач за первісним позовом проти позову заперечив повністю, зазначивши, зокрема, що передбаченої договором заявки на поставку товару, яку, як зазначає позивач за первісним позовом надіслано 29.11.2018р., він не отримував, а відтак, відповідне зобов`язання щодо поставки зазначеного у такій заявці товару у нього не виникло

Враховуючи наведене, нарахування позивачем за первісним позовом штрафу за непоставку товару, на думку відповідача за первісним позовом, є безпідставним.

Позиції сторін щодо зустрічного позову

позиція позивача за зустрічним позовом:

позивач за зустрічним позовом зазначає, що ним, на виконання умов укладеного між сторонами договору, поставлено 01.06.2018р., 25.07.2018р. та 12.11.2018р. відповідачу за первісним позовом товар, проте, оплату такого товару, здійснено із простроченням.

Враховуючи наведене, позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з позовом про стягнення на його користь з відповідача за зустрічним позовом 1333,71грн. трьох процентів річних та 10351,57грн. інфляційних втрат.

позиція відповідача за зустрічним позовом:

відповідач за зустрічним позовом просив відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі за його безпідставністю, при цьому, жодних заперечень щодо наведених позивачем за зустрічним позовом обставин та правових підстав позову, з якими відповідач за зустрічним позовом не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, відповідачем за зустрічним позовом не наведено.

За результатами дослідження наданих сторонами доказів та матеріалів справи, пояснень представників сторін, суд встановив таке:

21.05.2018р. між Публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» найменування якого в подальшому змінено на Акціонерне товариство «Українська залізниця» (надалі по тексту - «позивач за первісним позовом», «відповідач за зустрічним позовом», «Покупець»), в особі начальника підрозділу «Служба матеріально-технічного забезпечення» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та головного інженера підрозділу «Служба матеріально-технічного забезпечення» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД» (надалі по тексту - «відповідач за первісним позовом», «позивач за зустрічним позовом», «Продавець») укладено договір №Л/НХ-18531/НЮ (надалі по тексту - «Договір»), відповідно до розділу І якого, Постачальник зобов`язується у 2018 році поставити Покупцеві товар, зазначений в специфікації №1 (Додаток №1 до даного договору)» а Покупець - прийняти і оплатити такий товар: найменування (номенклатура, асортимент товару): (Шестигранник) Код ДК 021:2015 -14620000-3 (Сплави). Код УКТ ЗЕД: поз. 1 - 17-, поз. 18 - (п.1.2. Договору); кількість товару - 61 460 кг (визначається в Специфікації №1 (Додаток №1)) (п.1.3. Договору); виробник товару, країна походження: ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», Україна (п.1.4. Договору).

Згідно з п.3.1. Договору, ціна товару визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України - гривні. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації №1 (Додаток №1). Ціна за одиницю товару визначається у Специфікації №1(Додаток №1). Сума цього Договору на момент його підписання становить 2131432,80грн., у тому числі ПДВ 20% - 355238,80грн. (п.3.2. Договору).

Пунктом 5.1. Договору визначено, що Постачальник здійснює поставку товару на умовах DAP за правилами «ІНКОТЕРМС-2010», за реквізитами, зазначеними в заявці ПОКУПЦЯ (реквізити виробничого структурного підрозділу регіональна філія «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»).

Термін DAP «поставка в пункті» означає, що продавець виконав своє зобов`язання по постачанню, коли він надав покупцеві товар, готовий до розвантаження з транспортного засобу, що прибув в узгоджене місце призначення. Продавець несе всі ризики, пов`язані з доставкою товару в узгоджене місце призначення. Продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності або сплачувати імпортні мита при ввезенні товару. Даний термін може застосовуватися при поставках будь-яким видом транспорту.

Відповідно до п.5.3. Договору, місце поставки товару: 79025, м. Львів, вул. Широка, 2, (НХГ) Головний матеріально-технічний склад.

Згідно з п.5.2. Договору, поставка товару проводиться на протязі не більше 15 днів з дати відправлення заявки Покупцем (Структурний підрозділ «Служба матеріально-технічного забезпечення» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», електронна адреса Покупця () на електронну адресу Постачальника (електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п.5.4. Договору).

Відповідно до п.4.1. Договору, розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом оплати Покупцем після пред`явлення Постачальником рахунка-фактури на оплату товару (далі -рахунок) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару, (за наявності реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних).

29.11.2018р. Покупцем сформовано заявку №НХЛьв-1/8286, відповідно до змісту якої, останній просив Постачальника здійснити поставку товару, загальною вартістю 1044214,80грн. з ПДВ.

Як зазначає Покупець, вищевказану заявку надіслано з електронної адреси на електронну адресу Постачальника ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 29.11.2018р.

Поставку зазначеного у спірній заявці №НХЛьв-1/8286 від 29.11.2018р. товару не здійснено Постачальником, що не заперечується обома сторонами.

Згідно з п.7.2. Договору, за прострочення поставки товару Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

Враховуючи наведене, Покупець звернувся з первісним позовом у цій справі з вимогою про стягнення з Постачальника 208842,96грн. штрафу.

Разом з тим, Постачальник факт отримання заявки Покупця №НХЛьв-1/8286 від 29.11.2018р. заперечує та просить суд відмовити у задоволенні первісного позову. Більше того, Постачальник зазначає, що, відповідно до положень п.5.2. Договору, заявка формується Структурним підрозділом «Служба матеріально-технічного забезпечення» регіональної філії «Львівська залізниця» Покупця, проте, спірна заявка, копію якої долучено до первісного позову, сформована Структурним підрозділом «Служба закупівель і постачання» регіональної філії «Львівська залізниця» Покупця, що вказує на невідповідність такої заявки досягнутим, відповідно до Договору, домовленостям.

При цьому, Постачальник зазначає, що Покупцем було допущено прострочення оплати товару, поставленого у відповідності до умов Договору до моменту формування спірної заявки.

Так, на підставі заявок на поставку товару №НХЛьв-1/5109 від 29.05.2018р., №НХЛьв-1/5512 від 18.06.2018р., №НХЛьв-1/6502 від 14.08.2018р., Постачальником поставлено, а Покупцем прийнято товар, загальною вартістю 597947,40грн. (з ПДВ), з яких: 01.06.2018р. на суму 54100,80грн. (з ПДВ), 25.07.2018р. на суму 487947,60грн. (з ПДВ), 12.11.2018р. на суму 55899,00грн. (з ПДВ).

Водночас, як зазначає Постачальник, всупереч положенням п.4.1. Договору, яким передбачено 30-денний строк для оплати товару з дати його поставки, оплату вартості поставленого товару Покупцем здійснено із простроченням, а саме:

- оплату товару, поставленого 01.06.2018р., здійснено одним платежем 12.07.2018р.;

- оплату товару, поставленого 25.07.2018р., здійснено одним платежем 21.09.2018р.;

- оплату товару, поставленого 12.11.2018р., здійснено двома платежами, з яких: на суму 42163,20грн. - 29.01.2019р., на суму 13735,80грн. - 21.02.2019р.

Враховуючи наведене, Постачальник звернувся із зустрічним позовом у цій справі з вимогою про стягнення з Покупця 1333,71грн. трьох процентів річних та 10351,57грн. інфляційних втрат.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити повністю, а зустрічний позов слід задовольнити частково виходячи з такого:

згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 21.05.2018р. між сторонами укладено Договір, відповідно до розділу І якого, Постачальник зобов`язується у 2018 році поставити Покупцеві товар, зазначений в специфікації №1 (Додаток №1 до даного договору)» а Покупець - прийняти і оплатити такий товар: найменування (номенклатура, асортимент товару): (Шестигранник) Код ДК 021:2015 -14620000-3 (Сплави). Код УКТ ЗЕД: поз. 1 - 17-, поз. 18 - (п.1.2. Договору); кількість товару - 61 460 кг (визначається в Специфікації №1 (Додаток №1)) (п.1.3. Договору); виробник товару, країна походження: ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», Україна (п.1.4. Договору).

Згідно з п.10.1. Договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018р.

Водночас, доказів розірвання Договору чи визнання Договору (або окремих його положень) недійсними в матеріалах справи відсутні та сторонами не подано.

Враховуючи наведене, на підставі Договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що Постачальник здійснює поставку товару на умовах DAP за правилами «ІНКОТЕРМС-2010», за реквізитами, зазначеними в заявці ПОКУПЦЯ (реквізити виробничого структурного підрозділу регіональна філія «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»).

Згідно з п.5.2. Договору, поставка товару проводиться на протязі не більше 15 днів з дати відправлення заявки Покупцем (Структурний підрозділ «Служба матеріально-технічного забезпечення» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», електронна адреса Покупця () на електронну адресу Постачальника (електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

29.11.2018р. Покупцем сформовано заявку №НХЛьв-1/8286, відповідно до змісту якої, останній просив Постачальника здійснити поставку товару, загальною вартістю 1044214,80грн. з ПДВ.

Як зазначає Покупець, вищевказану заявку надіслано з електронної адреси на електронну адресу Постачальника () 29.11.2018р.

Підтверджуючи факт надіслання спірної заявки на зазначену в Договорі електронну адресу Постачальника Покупцем надано скріншот, що містить інформацію про здійснене 29.11.2018р. відправлення сканкоппії заявки №НХЛьв-1/8286 від 29.11.2018р., водночас, суд звертає увагу на наступне:

по-перше, враховуючи вищевказані положення Договору, сторонами досягнуто домовленості про формування та надіслання заявки на поставку товару у процесі електронного документообігу.

Враховуючи положення ст.1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (тут і надалі по тексту - в редакції чинній на момент формування спірної заявки), обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Так, в розумінні ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Проте, в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано доказів того, що спірну заявку №НХЛьв-1/8286 від 29.11.2018р. було підписано електронним підписом Покупця, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення, зміст такої заявки не захищений від внесення правок та викривлення, а відтак, враховуючи положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», спірна заявка не може бути підставою для її обліку і не має юридичної сили;

по-друге, відповідно до п.5.2. Договору, суб`єктом, якому надано право сформувати та надіслати на електронну адресу Постачальника заявку на отримання товару, визначено - Структурний підрозділ «Служба матеріально-технічного забезпечення» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Також, відповідно до п.5.3. Договору, місце поставки товару: 79025, м. Львів, вул. Широка, 2, (НХГ) Головний матеріально-технічний склад.

Проте, відповідно до змісту спірної заявки, така сформована не Структурним підрозділом «Служба матеріально-технічного забезпечення» регіональної філії «Львівська залізниця» Покупця, а Структурним підрозділом «Служба закупівель і постачання» регіональної філії «Львівська залізниця» Покупця.

Водночас, в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано доказів, підтверджуючих надання повноважень Структурному підрозділу «Служба закупівель і постачання» регіональної філії «Львівська залізниця» Покупця на відправлення спірної заявки.

Більше того, відповідно до змісту спірної заявки, місцем поставки товару визначено: « 79025, м. Львів, вул. Широка, 2, (НХГ) Служба закупівель і постачання.»

Однак, відповідно до п.5.3. Договору, місце поставки товару: 79025, м. Львів, вул. Широка, 2, (НХГ) Головний матеріально-технічний склад.»

Вищенаведене вказує на невідповідність змісту спірної заявки досягнутим, відповідно до Договору, домовленостям між сторонами щодо суб`єкта, який вправі ініціювати поставку та місця здійснення такої поставки.

по-третє, згідно з ч.ч.1-3 ст.11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу. Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Постачальник факт отримання спірної заявки на поставку товару заперечив. Водночас, в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано доказів, підтверджуючих надходження до Покупця підтвердження про факт одержання спірної заявки, а відтак, враховуючи положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», спірна заявка вважається неодержаною Постачальником.

При цьому, згідно з положеннями п.5.2. Договору, між сторонами досягнуто домовленість про те, що поставку товару Постачальник здійснює саме за заявкою Покупця, надісланою на відповідну електронну адресу.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Беручи до уваги все викладене вище, зокрема, відсутність в матеріалах справи доказів, підтверджуючих факт отримання Постачальником визначеної умовами Договору заявки Покупця на поставку товару, що в свою чергу унеможливлює встановити обізнаність Постачальника про волевиявлення Покупця щодо необхідності здійснення поставки зазначеного у такій заявці товару, суд дійшов висновку, що позивачем за первісним позовом не доведено, що у відповідача за первісним позовом виник обов`язок здійснити відповідну поставку товару, а отже, не доведено, що Постачальником допущено прострочення виконання такого зобов`язання.

Оскільки пунктом 7.2. Договору передбачено сплату Постачальником Покупцю штрафу виключно у випадку прострочення поставки товару, то позовні вимоги за первісним позовом щодо стягнення такого штрафу є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Разом з тим, Постачальник зазначає, що на підставі Договору та заявок Покупця:

- №НХЛьв-1/5109 від 29.05.2018р. (копія якої міститься в матеріалах справи), 01.06.2018р. Постачальник поставив, а Покупець прийняв товар, загальною вартістю 45084,00грн. (з ПДВ), що підтверджується видатковою накладною №49 від 01.06.2018р. (копія якої міститься в матеріалах справи);

- №НХЛьв-1/5512 від 18.06.2018р. (копія якої міститься в матеріалах справи), 25.07.2018р. Постачальник поставив, а Покупець прийняв товар, загальною вартістю 487947,60грн. (з ПДВ), що підтверджується видатковою накладною №68 від 25.07.2018р. (копія якої міститься в матеріалах справи);

- №НХЛьв-1/6502 від 14.08.2018р. (копія якої міститься в матеріалах справи), 25.07.2018р. Постачальник поставив, а Покупець прийняв товар, загальною вартістю 55899,00грн. (з ПДВ), що підтверджується видатковою накладною №101 від 12.11.2018р. (копія якої міститься в матеріалах справи).

Проте, суд звертає увагу, на наступне:

- заявка на поставку товару №НХЛьв-1/6502 від 14.08.2018р. сформована Покупцем не на підставі укладеного 21.05.2018р. між сторонами Договору, а на підставі договору №Л/Нх-15758/НЮ від 27.07.2018р. (надалі по тексту - «Договір №2»);

- відповідно до змісту заявки №НХЛьв-1/6502 від 14.08.2018р. Покупець просив здійснити поставку товару, а саме «Труба квадратна», водночас, відповідно до умов укладеного між сторонами Договору, Постачальник зобов`язувався здійснити поставку товару «Шестигранник».

- видаткова накладна №101 від 12.11.2018р., підтверджуюча факт поставки зазначеного у заявці №НХЛьв-1/6502 від 14.08.2018р. товару, також містить зазначення про те, що відповідна поставка здійснена на підставі Договору №2, а не Договору;

- згідно з призначенням платежів від 29.01.2019р. на суму 42163,20грн. та від 21.02.2019р. на суму 13735,80грн., зазначених у банківських виписках по рахунку Постачальника, відповідні оплати здійснено не на підставі Договору, на підставі Договору №2.

Зазначене вказує на те, що 12.11.2018р. поставку товару здійснено не на підставі Договору.

Водночас, в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано примірника Договору №2, що в свою чергу унеможливлює визначити строк, встановлений таким договором, для оплати Покупцем поставленого 12.11.2018р. товару, а відтак, Постачальником не доведено факт наявності прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості відповідного товару.

Враховуючи наведене, з огляду на відсутність доказів прострочення виконання Покупцем зобов`язання щодо оплати поставленого 12.11.2018р. товару, у задоволенні зустрічних позовних вимог в частині стягнення 246,50грн. трьох процентів річних та 1080,57грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Однак, суд зазначає, що 01.06.2018р. та 25.07.2018р. поставки товару здійснено Постачальником на підставі Договору, а відтак, у Покупця виник обов`язок щодо оплати вартості такого в межах визначеного Договором строку.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частина 1 ст.530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з п.8.1 ст.8 цього Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до п.4.1. Договору, розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом оплати Покупцем після пред`явлення Постачальником рахунка-фактури на оплату товару (далі-рахунок) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару, (за наявності реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних).

Згідно з ч.1 ст.251 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.1 ст.255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

З підстав наведеного, зокрема, визначений п.4.1. Договору 30-денний строк з дати поставки товару для оплати вартості такого, поставлений 01.06.2018р. товар Покупець зобов`язаний був здійснити не пізніше 02.07.2020р. (оскільки 30.06.2018р. та 01.07.2018р. - вихідні дні), а поставлений 25.07.2018р. товар - не пізніше 27.08.2018р. (оскільки 24.08.2018р. - святковий день, а 25.08.2018р. та 26.08.2018р. - вихідні дні).

Проте, згідно долучених до зустрічної позовної заяви копій банківських виписок, оплату товару, поставленого 01.06.2018р., здійснено 12.07.2018р.; товару, поставленого 25.07.2018р. - 21.09.2018р.

Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, у зв`язку із допущеним Покупцем простроченням оплати вартості поставленого 01.06.2018р. та 25.07.2018р. товару Постачальником (позивачем за зустрічним позовом) нараховано три проценти річних у розмірі 44,47грн. та 1042,74грн. відповідно.

Судом здійснено перевірку здійснених позивачем за зустрічним позовом нарахувань трьох процентів річних та встановлено, що такі здійснено невірно з огляду на помилковість визначення періодів існування боргу.

Оскільки, як зазначено вище, останнім днем встановленого Договором строку для оплати:

- товару, загальною вартістю 54100,80грн. (з ПДВ), поставленого 01.06.2018р. був 02.07.2018р., а відповідну оплату здійснено Покупцем 12.07.2018р., то борг із оплати такого товару існував впродовж 9 днів, а саме, починаючи з 03.07.2018р. по 11.07.2018р.;

- товару, загальною вартістю 487947,60грн. (з ПДВ), поставленого 25.07.2018р. був 27.08.2018р., а відповідну оплату здійснено Покупцем 21.09.2018р., то борг із оплати такого товару існував впродовж 24 днів, а саме, починаючи з 28.08.2018р. по 20.09.2018р.

Враховуючи викладене, суд здійснив перерахунок трьох процентів річних:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
54100,8003.07.2018 - 11.07.201893 %40,02
487947,6028.08.2018 - 20.09.2018243 %962,53
Таким чином, сума трьох процентів річних, нарахованих у зв`язку із прострочення оплати вартості поставленого 01.06.2018р. товару становить 40,02грн., сума трьох процентів річних, нарахованих у зв`язку із прострочення оплати вартості поставленого 25.07.2018р. товару становить 962,53грн.

Отже, загальна сума трьох процентів річних, які підлягають стягненню з відповідача за зустрічним позовом складає 1002,55грн. (40,02 + 962,53=1002,55).

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат у розмірі 9271,00грн., нарахованих у зв`язку із простроченням оплати вартості поставленого 25.07.2018р. товару, суд зазначає наступне:

інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається можливість застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.11.2019р. у справі №914/1318/18, від 24.04.2019 у справі №910/5625/18).

Враховуючи викладене, оскільки борг з оплати вартості поставленого 25.07.2018р. товару існував впродовж 24 днів, тобто менше місяця, то у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом в частині стягнення інфляційних втрат, нарахованих за такий період слід відмовити.

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків щодо відсутності підстав для задоволення первісного позову та наявності підстав для часткового задоволення зустрічного позову не спростовує.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як доказ сплати судових витрат позивач за первісним позовом подав платіжне доручення №2217 від 07.11.2019р. про сплату судового збору в розмірі 3132,64грн.

Доказів понесення інших судових витрат, окрім сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору, станом на момент прийняття цього рішення, позивачем за первісним позовом суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, судовий збір у розмірі 3132,64грн. слід залишити за позивачем за первісним позовом.

У зустрічній позовній заяві позивачем за зустрічним позовом (відповідачем за первісним позовом), зазначено, що у зв`язку із розглядом справи він очікує понести наступні витрати: судовий збір у розмірі 14525,26грн. та 25000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу

Водночас, суд звертає увагу на те, що сума судового збору, яка, відповідно до положень Законів України «Про судовий збір» та «Про державний бюджет України на 2020 рік» підлягала сплаті за подання зустрічного позову і яку, згідно платіжного доручення №172 від 03.02.2020р., було сплачена позивачем за зустрічним позовом становила 2102,00грн.

Доказів понесення інших судових витрат, окрім сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору, станом на момент прийняття цього рішення, позивачем за зустрічним позовом суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Враховуючи наведене, а також те, що зустрічний позов підлягає задоволенню частково, до стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягають 180,34грн. (1002,55 (підлягає стягненню) / 11685,28 (заявлено до стягнення) * 2102,00 = 180,3431411 ? 180,34). При цьому, 1921,66грн. (2102 - 180,34 = 1921,66) судового збору слід залишити за позивачем за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Зустрічний позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: Україна, 03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження ВП: Україна, 79007, Львівська обл., місто Львів, вулиця Гоголя, будинок 1; ідентифікаційний код ВП: 40081195) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД» (місцезнаходження: Україна, 81500, Львівська обл., Городоцький р-н, місто Городок, майдан Гайдамаків, будинок 14; ідентифікаційний код: 38667324) 1002,55грн. трьох процентів річних та 180,34грн. судового збору.

4. В решті зустрічного позову відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено та підписано 05.10.2020р.

Суддя М.Р. Король