ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2020 р. Справа № 922/2853/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх-Плюс 2012", м. Мелітополь, Запорізької обл.
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Витязь Індастріал", м. Харків
про стягнення 10000,00 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Успіх-Плюс 2012", м. Мелітополь, Запорізька обл. (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Витязь Індастріал", м. Харків (далі за текстом - відповідач) 10000,00 грн. заборгованості.

Також позивачем заявлено до стягнення судові витрати, в т.ч. 2102 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов договору поставки продукції № 15/20/18 від 01.01.2018 щодо проведення розрахунків за поставлений позивачем товар у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.09.2020 вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом трьох днів з дня отримання відзиву на позов; встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом трьох днів з дня отримання відповіді на позов.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копії вказаних вище ухвал від 08.09.2020.

Позивач копію зазначеної ухвали отримав, про що свідчить залучений до матеріалів справи витяг з щодо поштового відправлення згідно з яким і направлялася копія зазначеної ухвали (а. с. 57).

Проте, надіслана на адресу відповідача копія зазначеної ухвали від 08.09.2020 повернулась на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а. с. 53-56). Відомостей про наявність у відповідача іншої адреси матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача, про дату, час та місце розгляду справи, а останній в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд судом справи.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строк, встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 08.09.2020.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки продукції № 15/20/18 (а. с. 35-37), за умовами якого постачальник зобов`язується виготовити і передати у власність покупцю певну продукцію: підйомно-транспортне устаткування відповідно до умов даного договору, а покупець зобов`язується прийняти цю продукцію та своєчасно здійснити її оплату на умовах даного договору (розділ 1 договору).

Згідно з п. п. 2.1-2.3.2 договору ціни на продукцію встановлені в гривнях та зазначені в рахунках-фактурах по кожному замовленню покупця.

Загальна сума договору становить сукупність всіх поставок продукції за весь період дії договору.

Розрахунки між постачальником і покупцем за поставлену продукцію здійснюються в безготівковому порядку, шляхом переведення коштів на розрахунковий рахунок постачальника в наступному порядку:

50% загальної суми договору - попередня оплата в 5 (п`яти) денний термін з дня отримання рахунку на оплату;

50% загальної суми договору - доплата в 5 (п`яти) денний термін з моменту підписання сторонами видаткової накладної на прийнятий товар на складі покупця без зауважень та претензій.

У відповідності до п. 3.1 договору постачальник зобов`язується поставити обладнання покупцю на умовах EXW (склад постачальника) м. Мелітополь, вул. Запорізька, ?. Датою поставки вважається дата підписання уповноваженим представником покупця чи перевізника товарно-транспортної чи видаткової накладної на товар.

За змістом п. 9.1 договору останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині гарантійних зобов`язань - до їх закінчення.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору поставив відповідачу обумовлений договором товар за видатковою накладною № УП-0000275 від 22.11.2018 на загальну суму 130118,40 грн (а. с. 39).

Відповідач в особі директора підприємства Власова Михайла Олеговича (довіреність на отримання ТМЦ № 187 від 15.11.2018 (а. с. 40) прийняв товар за вказаною накладною без будь-яких зауважень та заперечень.

Однак, відповідачем отриманий товар в повному обсязі сплачений не був.

Як свідчать матеріали справи, станом на момент винесення даного судового рішення відповідач сплатив за отриманий товар лише 120118,40 грн. Решта бору в сумі 10000 грн. залишилася не сплаченою.

З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 39 від 07.11.2019 (а. с. 45-46), в якій вимагав погасити існуючу заборгованість в розмірі 29863,68 грн. (який існував станом на час надсилання претензії). У відповідь на претензію відповідач надіслав позивачу листи № 07/11-1 від 07.11.2019 (а. с. 47) та № ВІ 0401/20-1 від 04.02.2020 (а. с. 48), в яких визнав наявну заборгованість та гарантував її погашення у повному обсязі до 31.03.2020.

Однак, зазначену заборгованість відповідач в повному обсязі не погасив.

Обставини щодо стягнення існуючого боргу в судовому порядку стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлений товар у сумі 10000,00 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростований. Строк виконання зобов`язань з його оплати встановлено умовами укладеного між сторонами договору поставки продукції № 15/20/18 від 01.01.2018 та є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за отриманий товар у вказаній вище сумі.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 1, 9 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача, між позивачем, як клієнтом, та адвокатом Сивовою Яною Віталіївною укладено договір про надання правової допомоги № 139/20 від 31.08.2020 (а. с. 12-13), за умовами якого адвокат зобов`язується здійснити представництво клієнта, що вказане в цьому договорі на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Безпосередній зміст правничої допомоги адвоката за цим договором полягає в тому, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання, яке надалі іменується доручення, під час строку дії цього договору здійснити представництво (представити) клієнта в суді у справі за позовом ТОВ "Успіх-Плюс 2012" до ТОВ "Витязь Індастріал" про стягнення заборгованості за договором поставки продукції № 15/20/18 від 01.01.2018 (п. 1.1).

Відповідно до п. 1 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 139/20 від 31.08.2020 (а. с. 14) сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги, вказаної в договорі і визначеної дорученням, у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) грн.

На виконання умов договору про надання правової допомоги № 139/20 від 31.08.2020 сторонами складено акт прийому-передачі послуг від 01.09.2020, згідно з яким сторони склали даний акт на підтвердження надання адвокатом правової допомоги за договором на загальну суму 5000 грн.

Позивач сплатив на користь адвоката 5000,00 грн, що підтверджується банківською випискою з особового рахунку останнього (а. с. 17-18).

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат підтверджується матеріалами справи, вони є співрозмірними щодо ціни позову, ступеня складності спору та витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги; що відповідач будь-яких заперечень стосовно розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не заявляв, відповідних доказів суду не надав, в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не звертався до суду з клопотанням про їх зменшення, суд приходить до висновку про необхідність розподілу судових витрат виходячи з суми сплачених позивачем витрат на послуги адвоката в розмірі 5000,00 грн.

Крім того, як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2102,00 грн.

Згідно з ст. 129 ГПК України, судовий збір та інші судові витрати покладаються у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, за наслідками розгляду даної справи з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 2102,00 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Витязь Індастріал" (адреса: 61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 120-Ж; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх-Плюс 2012" (адреса: 72312, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Дмитра Донцова, буд. 15/19; ; на р/р НОМЕР_1 у АТ «ОТП Банк» м. Києва, МФО 300528):

10000 грн. заборгованості;

5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу;

2102 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак