ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 Справа № 917/667/20

м. Полтава

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія", 61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6, літера "Д-1"

до Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", 39621, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Івана Приходька, буд, 141

про стягнення 77597,53 грн. заборгованості

Суддя Паламарчук В.В.

Секретар судового засідання Рожко О.П.

Представники сторін:

представник позивача: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" про стягнення 405444,13 грн. заборгованості з яких: 327846,60 грн. - основна заборгованість, 65876,19 грн. - пені, 3997,00 грн. - інфляційних втрат, 7724,34 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою суду від 27.04.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та встановлено сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

22.05.2020р. до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №5511) в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 65876,19 грн., а також у стягненні витрат на правову допомогу.

16.06.2020р. до суду надійшла заява позивача (вхід. №6313 від 16.06.2020р.) про зменшення позовних вимог у зв`язку з погашенням відповідачем суми основної заборгованості у розмірі 327846,60 грн.

Ухвалою від 23.06.2020 р. суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті, заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог задовольнив у зв`язку з чим, позовні вимоги розглядаються у новій редакції, а саме: про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" 77597,53 грн. заборгованості з яких: 65876,19 грн. - пені, 3997,00 грн. - інфляційних втрат, 7724,34 грн. - 3% річних від простроченої суми, повернув з Державного бюджету України 3979,66 грн. судового збору.

21.09.2020р. позивачем надіслане клопотання про проведення розгляду справи по суті без участі позивача та його представника.

Представник відповідача в засідання суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був обізнаний про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення ухвали суду від 02.09.2020 р., якою було призначено розгляд справи на 22.09.2020 р.

Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

28 листопада 2018 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПК ІНДУСТРІЯ» (надалі за текстом - «Позивач», або «Постачальник», «Продавець») та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» (надалі за текстом - «Відповідач», або «Покупець») був укладений Договір поставки товару № 0347-СН (надалі за текстом - «Договір поставки»).

Згідно з пунктами 13.1-13.3. Договору поставки, Договір поставки вважається укладеним та набирає чинності з моменту підписання його Сторонами та його скріплення печатками та закінчується 31 грудня 2019 р. Закінчення строку Договору поставки не звільняє Сторін Договору поставки від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору поставки.

У відповідності до п. 1.1. Договору поставки, в порядку та на умовах визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю визначений цим Договором товар (надалі іменується - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються специфікацією - (ями) (надалі іменується «специфікація»), що є додатками до цього Договору, (п. 1.2. Договору поставки).

Пунктом 2.4. Договору поставки передбачено, що Датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної або дата на товарно-транспортній накладній перевізника або дата календарного штемпеля залізничної накладної чи квитанції про приймання вантажу.

У п. 9.2. Договору поставки визначено, що Товар приймається Покупцем згідно видаткової накладної. Відвантаження товару Покупцю здійснюється після пред`явлення останнім довіреності на право отримання товарно-матеріальних цінностей.

Пунктами 6.1 та 6.2. Договору поставки передбачені умови розрахунків між Сторонами. Так, розрахунки за Товар здійснюються протягом 30 календарних днів з дати поставки. Оплата здійснюється шляхом переказу Покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, що визначений у цьому Договорі.

Сторонами були узгоджені специфікації:

-№ 1 у п. 1.3. Договору поставки;

-№ 2 у п. 2 Додаткової угоди № 1 від 15.01.2019 року до Договору поставки.

- № 3 у п. 2 Додаткової угоди № 2 від 20 лютого 2019 року до Договору поставки;

-№ 4 у п. 2 Додаткової угоди № 3 від 02 квітня 2019 року до Договору поставки;

-№ 5 у п. 2 Додаткової угоди № 4 від 09 квітня 2019 року до Договору поставки;

-№ 6 у п. 2 Додаткової угоди № 5 від 18 квітня року до Договору поставки;

-№ 7 у п. 2 Додаткової угоди № 6 від 24 квітня 2019 року до Договору поставки;

-№ 8 у п. 2 Додаткової угоди № 7 від 29 травня 2019 року до Договору поставки;

-№ 9 у п. 2 Додаткової угоди № 8 від 19 червня 2019 року до Договору поставки;

-№ 10 у п. 2 Додаткової угоди № 9 від 31 липня 2019 року до Договору поставки;

-№ 11 у п. 2 Додаткової угоди № 10 від 04 вересня 2019 року до Договору поставки;

-№ 12 у п. 2 Додаткової угоди № 11 від 12 жовтня 2019 року до Договору поставки;

-№ 13 у п. 2 Додаткової угоди № 12 від 06 листопада 2019 року до Договору поставки (Т. а.с. - 42-56).

Специфікації містять однакову умову оплати поставленого товару: Розрахунки за Товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати поставки.

Відповідно до п. 10.5. Договору поставки, у випадку порушення Покупцем строку розрахунку за поставлений Товар останній сплачує на користь Постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов`язання від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Позивач вказує, що згідно з видатковими накладними №1112033 від 11 грудня 2018 р.; № 1303009 від 13 березня 2019 р.; 1903007 від 19 березня 2019 р.; № 2103005 від 21 березня 2019 р.; № 1904009 від 19 квітня 2019 р.; № 1904011 від 19.04.2019 р.; № 1904010 від 19 квітня 2019 р.; № 1505011 від 15 травня 2019 р.; № 506007 від 05 червня 2019 р.; № 1207007 від 12 липня 2019 р.; № 608025 від 06 серпня 2019 р.; № 1609008 від 16 вересня 2019 р.; № 111005 від 01 листопада 2019 р.; № 1111003 від 11 листопада 2019 р.; № 1911014 від 19 листопада 2019 р. Відповідачеві був поставлений товар за період з 28.11.2018 року по 19.11.2019 року на загальну суму 2628973,32 грн.

За даними позивача, Відповідачем була здійснена із простроченням часткова оплата поставленого за Договором поставки Товару на загальну суму 2301126,72 грн. (Докази проплат Т.1 а.с. - 153-160). Станом на 17 квітня 2020 року розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за Договором поставки складає 327 846,60 грн.

Оскільки відповідач у визначені законодавством строки не здійснив оплату товару, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зокрема, стягнути суму основного боргу за Договором поставки в розмірі 327846,60 грн., 65876,19 грн. - пені, 3997,00 грн. - інфляційних втрат, 7724,34 грн. - 3% річних від простроченої суми.

У заяві про зменшення позовних вимог позовних вимог, яку суд прийняв до розгляду позивач повідомив суд про сплату відповідачем після звернення до суду з позовом суми основного боргу у повному обсязі та в підтвердження цього надав платіжні доручення №49491 від 05.06.20 на суму 180243,24 грн., № 49490 від 05.06.20 на суму 139443,36 грн., №49489 від 05.06.20 на суму 8160,00 грн.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги про стягнення з відповідача за Договором поставки 65876,19 грн. - пені, 3997,00 грн. - інфляційних втрат, 7724,34 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Відповідач у відзиві факт наявності заборгованості за отриманий товар у розмір, що визначений позивачем, не заперечував. При цьому, заперечив проти нарахування йому пені та просить суд відмовити в частині вимог про стягнення пені з посиланням на ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладені між сторонами договори за своєю природою є договорами поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач згідно з видатковими накладними №1112033 від 11 грудня 2018 р.; № 1303009 від 13 березня 2019 р.; 1903007 від 19 березня 2019 р.; № 2103005 від 21 березня 2019 р.; № 1904009 від 19 квітня 2019 р.; № 1904011 від 19.04.2019 р.; № 1904010 від 19 квітня 2019 р.; № 1505011 від 15 травня 2019 р.; № 506007 від 05 червня 2019 р.; № 1207007 від 12 липня 2019 р.; № 608025 від 06 серпня 2019 р.; № 1609008 від 16 вересня 2019 р.; № 111005 від 01 листопада 2019 р.; № 1111003 від 11 листопада 2019 р.; № 1911014 від 19 листопада 2019 р. поставив Відповідачеві товар за період з 28.11.2018 року по 19.11.2019 року на загальну суму 2628973,32 грн.

Згідно умов Договору поставки та специфікацій розрахунки за Товар здійснюються протягом 30 календарних днів з дати поставки. Оплата здійснюється шляхом переказу Покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, що визначений у цьому Договорі.

Враховуючи вказане, строк оплати за поставлений товар згідно вищезазначених накладних є таким, що настав.

Докази того, що відповідач здійснив оплату товарів у визначені договором строки в повному обсязі в матеріалах справи відсутні.

Факт порушення строків виконання своїх грошових зобов`язань в частині оплати продукції не спростовується відповідачем.

Зокрема, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем здійснені оплати за отриманий товар в період з 12.03.2019 р. по 12.03.2019 з просточенням строку оплати визначеного умовами договору (Т.1 а.с. - 153-160).

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони у договорі передбачили, що у випадку порушення Покупцем строку розрахунку за поставлений Товар останній сплачує на користь Постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов`язання від суми заборгованості за кожний день прострочення (відповідно до п. 10.5. Договору поставки).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі вказаних положень нараховано відповідачу 65876,19 грн. - пені та 7724,34 грн. 3% річних.

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення пені та 3% річних, суд звертає увагу на наступне.

При нарахуванні пені, 3% річних за видатковими накладними №2103005 від 21.03.2019, №1904009 від 19.04.2019, №1904011 від 19.04.2019, №1904010 від 19.04.2019, №1207007 від 12.07.2019, №111005 від 01.11.2019) позивачем не вірно визначено початок перебігу строку прострочення, а саме без врахування положень ст. ст. 253, 254 ЦК України.

Так, згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частина 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням вищевикладеного за перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятору "ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3", до стягнення підлягає пеня в сумі 65219,59 грн. та 7665,10 грн. 3% річних.

Щодо заперечень відповідача проти нарахування пені, суд відхиляє їх за необґрунтованістю, оскільки відповідач не навів будь-яких аргументованих та законодавчо встановлених підстав для відмови у позові в частині вимог про стягнення пені.

Суд зазначає, що фактично заперечення відповідача зводяться до клопотання про зменшення розміру пені. Проте, суд вважає, що відповідачем не наведено наявності виняткових обставин для зменшення розміру пені, тому з урахуванням принципів розумності та справедливості приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Вимоги про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним:

Суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Після перевірки правильності нарахування інфляційних судом встановлено, що позивачем нараховувалася інфляція за періоди, менше за місяць. Здійснивши перерахунок заявлених інфляційних втрат за періоди визначені позивачем, суд відкинув періоди, які складають менше місяця, врахував місяці в яких була дефляція та встановив, що в цій частині позовні вимоги задовольню не підлягають.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За даних обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, зокрема, стягнути з відповідача 65219,59 грн. - пені, 7665,10 грн. - 3% річних.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи викладене та у відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати щодо сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що втрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат па професійну правничу допомогу з метою розподілу судових втрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зазначає, що під час подання позовної заяви да суду, Позивачем були вказані орієнтовні розрахунки затрат на правову допомогу (суму витрат на правову допомогу позивач зазначив 15 000,00 гривень та було заявлено вимогу про їх стягнення з Відповідача.

Факт надання правової допомоги Позивачу ґрунтується на договорі про надання правничої (правової, юридичної) допомоги № 2 від 10 квітня 2020 року, укладеним між Адвокатом Романаускасом Володимиром, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ДН №5615 від 28 серпня 2019 року та позивачем.

На підтвердження понесення заявлених витрат до матеріалів справи позивачем надано копії договору про надання правничої (правової, юридичної) допомоги № 2 від 10 квітня 2020 року, рахунку № 100402 від 10.04.2020 року, платіжного доручення № 457 від 15.04.2020 року про, Акту здавання-прийому наданої правничої (правової, юридичної) допомоги від 17.04.2020 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Романаускаса В., інформацію з ЄРАУ щодо адвоката Романаускаса В., оригінал ордеру серії АХ № 1013643.

З наданих доказів вбачається, що судові витрати підтверджуються здавання-прийому наданої правничої (правової, юридичної) допомоги від 17.04.2020 року, платіжним дорученням № 457 від 15.04.2020 року на суму 15000,00 грн.

За оцінкою господарського суду подані позивачем докази на підтвердження надання йому професійної правничої допомоги, розміру витрат на неї і здійснення позивачем витрат на оплату такої допомоги у сумі 15 000,00 грн. відповідають вимогам ст. 126 Господарського процесуального кодексу України не суперечать вимогам ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" і є достатніми.

Відповідач не співмірності заявлених позивачем до розподілу витрат на професійну правничу допомогу не довів.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на відповідача пропорційно розміру задволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи, що позов задоволено частково, витрати позивача на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом цієї справи, в розмірі 14470,64 грн. слід покласти на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6, літера "Д-1", ) 65219,59 грн. - пені, 7665,10 грн. - 3% річних, 1974,34 судового збору, 14470,64 грн. - витрати позивача на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Паламарчук