ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2020 р. Справа №921/117/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

Плотніцького Б.Д.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Білоуса Ігоря Миколайовича, б/н від 19.07.2020 (вх.№01-05/2111/20 від 29.07.2020)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2020 (повний текст складено 24.06.2020)

у справі №921/117/20 (суддя Руденко О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Білоуса Ігоря Миколайовича, м. Ніжин, Чернігівська область,

до відповідача Фізичної особи-підприємця Пирки Юрія Мироновича, м. Чортків, Тернопільська область

про стягнення заборгованості у розмірі 28 200 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Білоус Ігор Миколайович (далі - ФОП Білоус І.М.) звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Пирки Юрія Мироновича (далі - ФОП Пирка Ю.М.) заборгованості у розмірі 28 200 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що: за умовами укладеного між сторонами договору поставки №1 від 24.09.2018 відповідач зобов`язався поставити позивачу товар (дизельний двигун) протягом 30-ти календарних днів з дня отримання передоплати в розмірі 28 200 грн.; вказана сума передоплати сплачена позивачем 24.09.2018, однак відповідач не виконав свої зобов`язання щодо поставки товару в визначений договором строк, а відповідно до акту приймання-передачі від 14.01.2019 позивач відмовився прийняти товар з огляду на наявність пошкоджень двигуна. Відтак, покликаючись на ч.2 ст. 693 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 28 200 грн. ( сума попередньої оплати за товар).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2020 у справі №921/117/20 у позові відмовлено. Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Білоуса Ігоря Миколайовича на користь Фізичної особи-підприємця Пирки Юрія Мироновича 2 800 грн. витрат на правничу допомогу.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ФОП Білоус І.М не довів наявність правових підстав для повернення йому передоплати в розмірі 28 200 грн., оскільки:

- у спірних правовідносинах сторони узгодили між собою не лише термін поставки товару, а й умови поставки - самовивіз товару покупцем, за фактом готовності зі складу постачальника, або відправка постачальником товару транспортною компанією за рахунок покупця (п.3.3. договору);

- у матеріалах справи немає жодного доказу, який би засвідчував факт звернення позивача у період з 24.09.2018 по 24.10.2018 до свого контрагента про намір отримати придбаний двигун на складі постачальника, а вказівка на поставку товару транспортною компанією, її назву та інші необхідні реквізити позивачем сформована та доведена до відома відповідача лише 26.12.2018;

- в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення йому попередньої оплати у період з 24.10.2018 по 26.12.2018 року (дата передачі товару для відправки транспортній організації) . Більше того, укладена 10 січня 2019 року між сторонами додаткова угода №1, якою вони вирішили спірний правочин викласти у новій редакції спростовує це та вказує на бажання приватних підприємців досягти мети договору, а не припинити взаємні договірні зобов`язання;

- правові наслідки передання товару неналежної якості передбачені ст. 684 ЦК України, за змістом якої вимога про повернення сплаченої за товар грошової суми допускається лише у разі відмови покупця від договору і виключно при істотному порушенні вимог щодо якості товару;

- позивач не повідомив відповідача про відмову від договору і не надав суду жодного доказу на підтвердження істотного порушення його контрагентом вимог щодо якості товару. Наявний у матеріалах справи акт приймання-передачі від 14.01.2019 не може вважатися актом про недоліки товару, оскільки складений в односторонньому порядку, без представника Постачальника.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2020 у справі №921/117/20 скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити повністю.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що покликання суду першої інстанції на відсутність доказів звернення позивача у період з 24.09.2018 по 24.10.2018 до свого контрагента про намір отримати придбаний двигун на складі постачальника є безпідставним, оскільки саме постачальник зобов`язаний поставити товар покупцю. Однак, наявною в матеріалах справи вантажною декларацією підтверджено, що товар було поставлено відповідачем з порушенням обумовлених сторонами строку поставки.

Окрім того, позивач зазначає, що укладення між сторонами у справі додаткової угоди №1 від 10.01.2019 не спростовує факту порушення відповідачем строку поставки товару, оскільки товар було доставлено до моменту укладення цієї додаткової угоди, а сама угода не змінює обумовленого строку поставки.

Відтак, з врахуванням ч.2 ст. 693 ЦК України, позивач вважає, що має право повернути сплачені відповідачу грошові кошти за товар.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №921/117/20 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2020.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Білоуса І.М. на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2020 у справі №921/117/20, ухвалено здійснити розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Окрім того, ухвалою суду встановлено строк для подачі відповідачем відзиву на апеляційну скаргу - до 31.08.2020.

21.08.2020 до суду від ФОП Пирки Ю.М. поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2020 у справі №921/117/20 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Окрім того, відповідач просить стягнути з позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у даній справ в розмірі 2 400 грн.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2018 між ФОП Пирка Ю.М. ( далі - постачальник) та ФОП Білоус І.М. (далі - покупець) було укладено договір поставки №б/н ( далі - договір), згідно з п.1.1 якого постачальник зобов`язався поставити покупцеві, а покупець зобов`язався оплатити і прийняти товар: двигун дизельний без навісного обладнання, регенерований (відновлений), duratorq cr tc 2.2, для моделей автомобілів Citroen Jumper III Peugeot Boxer III Ford Transit Код виробника , , 1782109 , BK2Q6006EA .

У розділі 2 договору сторони погодили, що загальна вартість товару складає - 84 600 грн. Оплата за товар здійснюється на підставі виставлених рахунків-фактур. Порядок оплати за товар: передоплата у розмірі 28 200 грн. від вартості товару згідно виставленого рахунку-фактури на рахунок постачальника, 56 400 грн. по факту готовності товару до відвантаження.

За змістом пунктів 3.1, 3.2 договору постачальник зобов`язаний поставити товар покупцю протягом 30 календарних днів з дня отримання постачальником передплати від покупця. Датою поставки є дата передачі товару постачальником покупцю, зазначена в підписаній обома сторонами видатковій накладній на поставлений товар.

Умови поставки товару - самовивіз товару покупцем, за фактом готовності зі складу постачальника, або відправка постачальником товару транспортною компанією за рахунок покупця (п.3.3 договору).

Згідно із п.п. 4.3, 4.4 договору постачальник гарантує покупцю високу якість товару, що поставляється. Термін гарантії на товар визначається середнім напрацюванням виробу на час відмови, в залежності від режиму експлуатації виробу, 100 000 км або не більше 6 місяців з дати поставки покупцю. Дефекти товару, що виникли упродовж гарантійного періоду його експлуатації, відображаються в двосторонньому акті і підлягають усуненню постачальником в строк не пізніше 45 робочих днів, наступних за днем (датою) підписання уповноваженими представниками обох сторін вказаного акту. Представник постачальника повинен з`явитись для складання акту не пізніше 10-ти днів з моменту повідомлення про дефект (поломку) товару. У разі гарантійного випадку строк гарантії на товар продовжується на період проведення гарантійного ремонту.

Постачальник зобов`язаний у разі поставки неякісного товару, протягом 20 календарних днів з моменту отримання від покупця відповідного акта про недоліки товару, складеного за участі представника постачальника, здійснити обмін товару на якісний або відшкодувати вартість переданого неякісного товару в повному обсязі. Покупець, в свою чергу, зобов`язаний при встановленні невідповідності якості/кількості товару, що надійшов, негайно повідомити про це постачальника (п.п. 6.1.2., 6.2.2. договору).

Згідно з п.9.1 договору такий вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін, діє до 31 грудня 2018, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

На виконання своїх договірних зобов`язань позивач сплатив передоплату в розмірі 28 200 грн., що підтверджується платіжним дорученням №291518 від 24.09.2018 та не заперечується сторонами.

04.10.2018 відповідачем було придбано двигун в Euro Engines Essex Ltd, що підтверджується накладною від 04.10.2018 VAT №241443436 Invoice №0151.

На виконання п.3.3. договору, відповідачем було відправлено товар транспортною компанією "Нова Пошта" на адресу позивача згідно експрес-накладної №3428 від 26.12.2018.

14.01.2019 позивачем та транспортною компанією було складено та підписано акт приймання-передачі, в якому ФОП Білоус І.М. зазначив, що при видачі відправлення (двигуна) було виявлено пошкодження деталей двигуна у вигляді корозії та вм`ятин. Відтак позивач відмовився прийняти товар.

01.02.2019 року, після оплати відповідачем транспортній компанії послуг зі зберігання в сумі 2488 грн. 00 коп., двигун було повернуто ФОП Пирці Ю.М.

Окрім того, в матеріалах справи наявна подана позивачем копія додаткової угоди №1 від 10.01.2019 до договору поставки №1 від 12.09.2018, згідно якої сторони погодили наступний порядок сплати за товар:

- перший етап - передоплата у розмірі 28 200 грн. від вартості товару згідно виставленого рахунку-фактури на рахунок Постачальника;

- другий етап - 28 200 грн. по факту готовності товару до відвантаження або відправки Постачальником, транспортною компанією за рахунок Покупця в м. Ніжин Чернігівської області;

- третій етап - 28 200 грн. не пізніше 6-ти місяців з моменту отримання товару Покупцем або доставки товару транспортною компанією у відділення транспортної компанії, що знаходиться в м. Ніжин Чернігівської області.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією №б/н від 15.04.2019 по повернення передоплати в розмірі 28 200 грн.

Відповідачем долучено відповідь на претензію №б/н від 28.05.2019, згідно якої ФОП Пирка Ю.М. стверджує, що позивачем не надано будь-яких доказів (фото, відео) щодо дефекту товару та яким чином дані дефекти можуть впливати на роботу двигуна. Крім цього, вказано, що двигун не є новим, що узгоджено з позивачем в момент укладення договору. Відповідач у відповіді на претензію також повідомив позивача про те, що для встановлення недоліків товару та складання відповідних документів, останньому слід якнайшвидше надіслати представника.

Вказані обставини слугували підставою для звернення ФОП Білоуса І.М. до Господарського суду Тернопільської області з позовом про стягнення з ФОП Пирки Ю.М. 28 200 грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, які містять аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст.692 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Частиною 2 ст. 693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За умовами укладеного між сторонами договору відповідач зобов`язався поставити позивачу товар протягом 30 календарних днів з дня отримання передплати в розмірі 28 200 грн.

Оскільки позивач сплатив відповідачу передоплату в розмірі 28 200 грн. 24.09.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №291518 та не заперечується сторонами, відповідач повинен був поставити позивачу товар до 24.10.2018.

Докази поставки відповідачем товару позивачу в обумовлений договором строк в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, у спірних правовідносинах сторони погодили не лише термін поставки товару, а й умови поставки - самовивіз товару покупцем, за фактом готовності зі складу постачальника, або відправка постачальником товару транспортною компанією за рахунок покупця (п.3.3. договору).

Відповідачем було придбано товар 04.10.2018, що підтверджується накладною від 04.10.2018 VAT №241443436 Invoice №0151, однак у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача про намір отримати придбаний товар на складі останнього.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача після 24.10.2018 з вимогою, в порядку ч.2 ст. 693 ЦК України, про повернення суми попередньої оплати.

Натомість, 26.12.2018 в електронному повідомленні позивачем сформовано та доведено до відома відповідача вказівку на поставку товару транспортною компанією "Нова пошта". Вказана обставина позивачем не заперечується та свідчить про його намір отримати товар від відповідача.

Відтак, суд вважає безпідставним покликання апелянта на ч.2 ст. 693 ЦК України, як на підставу для повернення відповідачем суми попередньої оплати за товар.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що 26.12.2018 відповідачем було відправлено товар транспортною компанією "Нова Пошта" на адресу позивача, однак 14.01.2019 позивач відмовився прийняти товар у зв`язку з виявленням пошкодження деталей двигуна у вигляді корозії та вм`ятин, про що позивачем та транспортною компанією було складено та підписано акт приймання-передачі.

Відповідно до ст. 684 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, вимога про повернення сплаченої за товар грошової суми допускається лише у разі відмови покупця від договору і виключно при істотному порушенні вимог щодо якості товару.

Однак, в матеріалах справи відсутні як докази відмови позивача від договору, так і докази виявлення ним істотних порушень відповідачем вимог щодо якості товару.

При цьому, суд зазначає, що за умовами п .п. 6.1.2., 6.2.2. договору постачальник зобов`язаний у разі поставки неякісного товару, протягом 20 календарних днів з моменту отримання від покупця відповідного акта про недоліки товару, складеного за участі представника постачальника, здійснити обмін товару на якісний або відшкодувати вартість переданого неякісного товару в повному обсязі. Покупець, в свою чергу, зобов`язаний при встановленні невідповідності якості/кількості товару, що надійшов, негайно повідомити про це постачальника.

Відтак, наявний у матеріалах справи акт приймання-передачі від 14.01.2019 не є належним доказом порушень відповідачем вимог щодо якості товару, оскільки такий складений в односторонньому порядку без представника постачальника, в матеріалах справи відсутні докази негайного повідомлення постачальника щодо встановлення невідповідності якості товару.

З огляду на все викладене вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у даній справі та вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2020 у справі №921/117/20 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не можуть слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем заявлено про стягнення з позивача 2 400 грн. понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В матеріалах справи наявні подані відповідачем:

- договір про надання правничої допомоги від 16.03.2020, укладений між адвокатом Дядик Я.Б. та ФОП Пирка Ю.М., відповідно до п.1.1. якого адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу у справі №921/117/20 за позовом ФОП Білоус І.М. до ФОП Пирка Ю.М. про стягнення коштів. Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі передбаченому додатком №1, який є невід`ємною частиною даного договору;

- додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 16.03.2020, підписаний адвокатом Дядик Я.Б. та ФОП Пирка Ю.М., відповідно до якого вартість однієї години роботи адвоката становить 800 грн.;

- ордер серія ТР №044124 від 23.03.2020, виданий на надання правової допомоги ПП ФОП Пирка Ю.М. адвокатом Дядик Я.Б.;

- додаток до договору про надання правничої допомоги від 16.03.2020 - акт прийому-передачі наданих послуг від 13.08.2020, підписаний адвокатом Дядик Я.Б. та ФОП Пирка Ю.М., в якому сторонами зафіксовано вид наданих послуг, кількість затрачених годин та вартість таких послуг, а саме: підготовка відзиву на апеляційну скаргу у справі №921/117/20 (3 год.), всього - 2400 грн.

У постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зазначено, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Відповідно до ч.ч.4-5 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.11.2019 у справі №902/347/18.

Від позивача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із апеляційним розглядом справи, не надходило.

Зважаючи на все викладене вище в сукупності, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача 2 400 грн. судових витрат на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2020 у справі №921/117/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Білоуса Ігоря Миколайовича - без задоволення.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Білоуса Ігоря Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_4 ) на користь Фізичної особи-підприємця Пирки Юрія Мироновича ( АДРЕСА_2 , ідент. код НОМЕР_5 ) 2 400 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. На виконання постанови Господарському суду Тернопільської області видати наказ.

4. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

5. Порядок і строк оскарження встановлені ст.ст. 288-289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Плотніцький Б.Д.