ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2020 справа № 914/1352/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Андрусика В.Д., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротранс сервіс», с. Банюнин, Львівська область

до відповідача: Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства карпатського регіону Національної академії аграрних наук України», с. Собанівка, Львівська область

про стягнення 115 100,00 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Обставини розгляду справи.

05.06.2020 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротранс сервіс», с. Банюнин, Львівська область до Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства карпатського регіону Національної академії аграрних наук України», с. Собанівка, Львівська область про стягнення 115 100,00 грн.

Ухвалою від 09.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 02.07.2020.

Ухвалою від 02.07.2020 розгляд справи було відкладено на 17.08.2020.

Ухвалою від 17.08.2020 розгляд справи було відкладено на 31.08.2020.

Ухвалою від 31.08.2020 розгляд справи було відкладено на 21.09.2020.

Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач протягом квітня 2017 року липня 2019 року поставив відповідачу згідно видаткових накладних товар на загальну суму 1 314 646,00 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості товару виконав частково, заборгованість становить 115 100,00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача, становить 115 100,00 грн.

Відповідач в судові засідання явку представника не забезпечив, відзив на позовну заяву не надав, доказів погашення заборгованості не представив, вимог ухвал суду не виконав, виклики у судове засідання надсилалися за адресою відповідача, вказаною у позовній заяві та зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказана ухвала також була розміщені на веб-сторінці офіційного веб-порталу судової влади України.

Відповідно до вимог ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву..

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротранс сервіс» (позивач) здійснено поставку товару (пивна дробина) Державному підприємству «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (відповідач) на загальну суму 1 314 646,00 грн.

Вказане підтверджується видатковими накладними №РН-0000009 від 10.04.2017, №62 від 21.04.2017, №38 від 28.04.2017, №42 від 02.05.2017, №129 від 10.06.2017, №78 від 11.05.2017, №80 від 17.05.2017, №112 від 31.05.2017, №191 від 10.07.2017, №216 від 19.07.2017, №236 від 27.07.2017, №250 від 02.08.2017, №271 від 09.08.2017, №298 від 20.08.2017, №333 від 01.09.2017, №347 від 05.09.2017, №364 від 12.09.2017, №408 від 05.10.2017, №420 від 13.10.2017, №436 від 05.11.2017, №11 від 11.01.2018, №39 від 27.01.2018, №43 від 30.01.2018, №81 від 24.02.2018, №101 від 06.03.2018, №110 від 13.03.2018, №163 від 23.04.2018, №180 від 27.04.2018, №261 від 16.05.2018, №225 від 19.05.2018, №271 від 25.05.2018, №310 від 02.06.2018, №272 від 08.06.2018, №309 від 16.06.2018, №410 від 22.07.2018, №426 від 26.07.2018, №534 від 01.09.2018, №577 від 11.09.2018, №583 від 18.09.2018, №99 від 08.02.2019, №129 від 21.02.2019, №138 від 02.03.2019, №170 від 15.03.2019, №191 від 22.03.2019., №225 від 03.04.2019, №238 від 10.04.2019, №282 від 23.04.2019, №319 від 03.05.2019, №362 від 15.05.2019, №368 від 20.05.2019, №412 від 29.05.2019, №413 від 03.06.2019, №437 від 07.06.2019, №455 від 14.06.2019, №490 від 20.06.2019, №515 від 25.06.2019, №534 від 01.07.2019, №554 від 05.07.2019, №557 від 09.07.2019, №595 від 17.07.2019, №625 від 22.07.9019, №641 від 29.07.2019 на загальну суму 1 314 646,00 грн (оригінали видаткових накладних, належним чином завірені копії долучені до матеріалів справи).

Відповідач частково оплатив вартість товару у розмірі 1 199 546,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

З метою належного погашення заборгованості, позивач 30.04.2020 звернувся до відповідача із претензією за вих. №1 від 30.04.2020 про сплату заборгованості у розмірі 115 100,00 грн, проте, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо оплати вартості поставленого товару, позивач у позовній заяві просив суд стягнути з відповідача 115 100,00 грн основного боргу.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Частинами 1, 3 статті 181 ГК України визначено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частини 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Сторони є вільними в укладенні договору, а також у визначенні форми договору (усна чи письмова), що підтверджується ст. 218 ЦК України, яка передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорюваних окремих його частин може доводитися, в тому числі, письмовими доказами.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Оферта може мати письмовий вигляд коли вона має форму єдиного документа, тобто проекту договору, листа, телеграми тощо, що надсилаються акцептанту поштою чи за допомогою іншого технічного засобу зв`язку.

Наслідком надання оферти є те, що коли адресат оферти відізветься й у будь-якій формі висловить згоду укласти договір на зазначених в оферті умовах, його слід визнати укладеним.

Як передбачено ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Із змісту даної статті вбачається, що акцепт можливий й у вигляді конклюдентних дій, тобто здійснення особою, що отримала оферту, дій по виконанню вказаних в ній умов договору. Для конклюдентних дій характерно, що їх здійснення свідчить про волевиявлення особи укласти договір.

Отже, відповідно до вищезазначених норм ЦК України, матеріалами, які підтверджують волю сторін на встановлення правовідносин, є направлена позивачем до відповідача пропозиція укласти договір та прийняття відповідачем пропозиції позивача, що свідчить про відсутність будь-яких застережень щодо умов оферти у відповіді на пропозицію (видатковій накладній). Вказані видаткові накладні підписані представниками та скріплені печатками сторін, тобто, розбіжностей щодо умов зазначених в оферті не було, відповідачем прийнято товар без зауважень та застережень.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

З огляду на викладене, обов`язок по оплаті поставленого товару виникає у відповідача безпосередньо із самого факту поставки.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 115 100,00 грн основного боргу.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства карпатського регіону Національної академії аграрних наук України», с. Собанівка, вул. Широка, 1А, Радехівський район, Львівська область (ідентифікаційний код 20760248) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротранс сервіс», с. Банюнин, вул. Весела, 11, Кам`янко-Бузький район, Львівська область (ідентифікаційний код 40457992) 115 100,00 грн основного боргу, 2 102,00 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 21.09.2020 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 28.09.2020.

Суддя А.Б. Мазовіта