ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2020 р. Справа№ 910/2437/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства «Гаранткомплексбуд»

на рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2020 (повне судове рішення складено 07.05.2020)

у справі № 910/2437/20 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця»

до Приватного підприємства «Гаранткомплексбуд» (02091, м. Київ, Харківське Шосе, 121)

про стягнення штрафу

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

В лютому 2020 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до приватного підприємства «Гаранткомплексбуд» про стягнення 59 050 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем порядку відправлення вантажу - внесення у накладну інформації, що не відповідає фактичній масі вантажу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.05.2020 у справі №910/2437/20 позов задоволено, з Приватного підприємства «Гаранткомплексбуд» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» стягнуто 59 050 грн штрафу за неправильно зазначену у накладній масу та 2 102 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що поданими позивачем доказами підтверджуються обставини, що є предметом доказування у даній справі, а відповідач не спростував доводів Залізниці, а відтак, нарахування штрафу у сумі 59 050 грн. підтверджено документально.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 07.05.2020, Приватне підприємство «Гаранткомплексбуд» звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права - ст.ст.37, 122, 129 Статуту залізниць, п.п. 4, 8, 10, Правил складання актів, затверджених наказом Міністерством транспорту України від 28.05.2002 № 334, п. 4.3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 , ч. 5 ст. 236, п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зокрема, скаржник зазначає, що судове рішення ухвалене на основі неповного дослідження матеріалів справи та неналежної оцінки доказів щодо правомірності складення позивачем комерційних актів.

Позиції інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2020 справу №910/2437/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Гаранткомплексбуд» на рішення від 07.05.2020 господарського суду міста Києва у справі №910/2437/20. Розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «Гаранткомплексбуд» на апеляційне оскарження рішення від 07.05.2020 господарського суду міста Києва у справі №910/2437/20 відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу здійснюється у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, в серпні 2019 року Приватним підприємством «Гаранткомплексбуд» зі станції Хайчнорин на станцію Городок-Львівський відправлено вантаж (щебінь) за накладними від 15.08.2019 № 34603316 та від 16.08.2019 № 34615369.

19.08.2019 на станції Здолбунів Одеської залізниці на підставі показників тензометричної ваги та актів загальної форми (№ 1060 та № 1061) вагони № 96922307 та № 96922364 були відчеплені для комісійного зважування на статичній вазі.

За результатами комісійного зважування було оформлено комерційні акти комерційні акти № 350002/81 та № 350002/82 від 20.08.2019, в яких зафіксовано різницю в масі вантажу, а саме:

- у вагоні № 96922364 згідно з провізними документами маса нетто 67 000 кг, тара 19 000 кг; в дійсності виявлено: маса нетто 69 800 кг, маса брутто 88 800 кг, тара 19 000 кг.; більше проти документа на 2 800 кг та вантажопідйомності 2 800 кг;

- у вагоні № 96922307 згідно з провізними документами маса нетто 67 000 кг, тара 17 900 кг; в дійсності виявлено: маса нетто 71 650 кг, маса брутто 89 550, тара 17 900 кг.; більше проти документа на 4 650 кг та вантажопідйомності 4 650 кг.

Надлишок вантажу - 4 100 кг у завантаженому понад норму вагоні № 96922307 було видано представнику відповідача на підставі розпорядження, довіреності та розписки.

Перевірка вантажу була здійснена на підставі статті 24 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457.

Неправильне зазначення відповідачем маси вантажу, який було завантажено у вагони, позивачем нараховано штраф у п`ятикратному розмірі провізної плати (5 905 грн) за два вагони з розрахунку провізної плати за всю відстань замовленого перевезення у сумі 59 050 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказував, що комерційні акти оформлені Залізницею з порушенням строку, позивачем не проставлено відмітки у графі 49 накладних, їх підписано комерційним агентом, що є порушенням пункту 10 Правил.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Згідно з частиною п`ятою статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 6 Статуту залізниць України передбачено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Частиною першою статті 23 Статуту залізниць України встановлено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до абзаців першого, другого та четвертого пункту 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за №798/5989).

Наведеними Правилами передбачено, що накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Згідно із статтею 37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса.

Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях.

Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах.

Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами.

Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом.

Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо).

Маса вантажів визначається відправником.

Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів встановлено, що у графі 55 «Правильність внесених відомостей підтверджую» представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.

Відповідно до абзацу третього пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення (ст. 7, 9, 13, 22, 24, 37, 39 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила приймання вантажів до перевезення), вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу.

Згідно з частиною другою статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

За приписами ч.ч. 1-3 статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Частиною 1 статті 24 Статуту залізниць України передбачено відповідальність вантажовідправників за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Стаття 122 Статуту встановлює, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статею 118 Статуту, яка передбачає, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

В п. 2 Правил складання актів встановлено, що комерційні акти складаються для засвідчення , зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Відповідно до п. 4 Правил складання актів комерційні акти складаються на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин,

що підлягають оформленню комерційним актом.

У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни

вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Матеріалами справи підтверджено, що підставою для складення комерційних актів стали акти загальної форми № 1060, № 1061 від 19.08.2019, складені о 22.35 годин та 22.40 годин відповідно, після чого здійснювались маневрові роботи з відчеплення вагонів з ціллю зваження їх на статичних вагах.

За таких обставин складення 20.08.2019 комерційних актів №350002/81 та № 350002/82 не суперечить наведеній вище нормі.

Пунктом 10 Правил складання актів передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і

підписання акта можуть бути залучені також інші працівники

залізниці.

Відповідач в апеляційній скарзі звертає увагу суду, що комерційні акти в порушення наведеної норми не підписані начальником вантажного району, а підписані начальником станції ОСОБА_1 , комерційним агентом ОСОБА_2 та приймальником поїздів ОСОБА_3 .

За змістом частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.05.2018 у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018 у справі №916/1993/17 та від 23.11.2018 у справі № 916/2450/17.

Апеляційний господарський суд у цьому зв`язку зважає на посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що комерційний агент ОСОБА_4 є працівником станції, який особисто здійснював перевірку та діяв відповідно до п. 2.11.2 Розділу Робочої інструкції, а саме виконує завдання та обов`язки згідно з п. п. 2, 4 «Інструкції прийомоздавча вантажу», затвердженої наказом Укрзалізниці від 02.04.2002 № 157-Ц, зокрема, в частині підписання комерційних актів як завідувач вантажного двору.

Стосовно посилання скаржника на те, що позивач не проставив в графі 49 накладних відмітки про складені комерційні акти, суд апеляційної інстанції зазнає наступне.

Згідно з ч. 2 п. 8 Правил складання актів якщо комерційний акт складається на станції відправлення або на попутній станції, то другий примірник акта додається до перевізних документів. Про складений комерційний акт проставляється відмітка у перевізних документах у порядку, визначеному правилами оформлення перевізних документів.

Відповідно до Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1997 № 50/1854, забороняється ставити в поїзди вагони, що завантажені понад їх вантажопідйомність а відтак, такої відмітки і не повинно було бути в накладних, оформлених на первісну відправку.

За посиланням позивача, 19.08.2020 ним було сформовано досилочні залізничні відправки №32416338 та № 35416346 на вагони № 96922307, №96922364, у графи 49 яких було внесено відомості про складені комерційні акти.

Частиною 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на зазначене вище матеріалами справи підтверджено правомірність нарахування відповідачу штрафу у сумі 59 050 грн, а відтак правомірним є висновок місцевого господарського суду про задоволення позову.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв`язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати за її подання покладаються судом на скаржника відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Гаранткомплексбуд» залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2020 у справі №910/2437/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Приватне підприємство «Гаранткомплексбуд».

4. Матеріали справи №910/2437/20 повернути господарському суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено - 28.09.2020.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко