ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року Справа № 918/47/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. , суддя Тимошенко О.М.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 15.06.2020, повне рішення складено 25.06.2020, у справі № 918/47/20

за позовом фізичної особи-підприємця Вакуленка Олександра Вікторовича

до Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 37 502,68 грн

В січні 2020 Фізична особа-підприємець Вакуленко Олександр Вікторович звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості в сумі 37 502,68 грн, з яких: 30 445,15 грн - інфляційні втрати, 7 057,53 грн - 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.12.2019 між ПП «Ферарі» (первісний кредитор) та Підприємцем (новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги № 19-12, за яким ПП «Ферарі» передало позивачу право вимоги по стягненню з Підприємця інфляційних втрат, 3% річних, що належить первісному кредитору за Договором підряду № 29-12 від 22.11.2012, право на стягнення яких виникло з 29.04.2016.

12.03.2020 Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулось до Господарського суду Рівненської області із зустрічним позовом до Фізичної особи-підприємця Вакуленка Олександра Вікторовича, Приватного підприємства «Ферарі» про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги № 19-12 від 19.12.2019.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.03.2020 у справі № 918/47/20 зустрічний позов і додані до нього документи повернуто Дочірньому підприємству «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 15.06.2020 у справі № 918/47/20 позов Фізичної особи-підприємця Вакуленка Олександра Вікторовича до Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 37 502,68 грн задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь Фізичної особи-підприємця Вакуленка Олександра Вікторовича 26 530,19 грн інфляційних втрат, 7 048,08 грн 3% річних, 1 882,04 грн витрат по оплаті судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 3 914,96 грн інфляційних втрат та 9,45 грн 3% річних - відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки основна заборгованість відповідача за Договором підряду № 29-12 від 22.11.2012 останнім сплачена 15.09.2017, відповідно у позивача виникло право нарахування інфляційних втрат та 3% річних до 14.09.2017 згідно з умовами Договору про відступлення права вимоги від 19.12.2019 № 19-12 укладеного із первісним кредитором ПП «Ферарі», правомірним стягнення яких починається з 29.04.2016, оскільки за період з 29.04.2013 по 28.04.2016 вже стягнуто.

Разом з тим, місцевим судом встановлено, що інфляційні втрати та заявлені 3 % річних позивачем обраховані невірно, тому з урахуванням перевіреного судом розрахунку, останній дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково /а.с. 163-172/.

Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Рівненської області від 15.06.2020 у справі № 918/47/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує:

- позивачем не доведено, а судом не в повній мірі досліджено обставини переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора по Договору про відступлення права вимоги № 19-12 від 19.12.2019, відповідно до якого первісний кредитор відступає новому кредитору належне право грошової вимоги з ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (інфляційних втрат, трьох процентів річних), що належить первісному кредитору за Договором підряду № 29-12 від 22.11.2012 на виконання послуг з поточного ремонту автомобільної дороги місцевого значення Т І806 - Немовичі - Березне -В.Межиричі, який є підставою позовних вимог позивача;

- доказом переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора по Договору № 19-12 від 19.12.2019 є дотримання сторонами вимог п.п.2.1 -2.3 даного Договору, а саме: передання новому кредитору документів, що підтверджують право вимоги та здійснення новим кредитором оплати передачі права вимоги у розмірі 21 000 грн протягом 90 днів з дня підписання Договору;

- первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні;

- оригінали документів про поставку (видаткові накладні, рахунки-фактури, залізничні накладні, акт звірки, договір, специфікації) відсутні, а отже у апелянта є всі підстави вважати, що до позивача не перейшло право вимоги, оскільки у п. 2.1 Договору із відступлення права вимоги чітко зазначено, що новому кредитору передаються документи, проте не вказано які;

- саме від того чи отримали відповідачі оригінали всіх документів про поставку (видаткові накладні, податкові накладні, рахунки про оплату, сертифікати якості тощо) залежить факт чи набули відповідачі право вимоги до позивача за договорами з відступлення, а отже чи мали сторони на меті досягнути реальних правових наслідків при підписанні оскаржуваних договорів та чи відповідають такі договори вимогам закону і чи є підстави для визнання їх недійсними, що безумовно слід з`ясувати для правильного вирішення справи і постановлення законного і обґрунтованого рішення суду;

- у протилежному випадку, при нездійсненні передачі оригіналів всіх документів за ст. 517 ЦК України, у позивача є ризик двічі відповідати за одне і те ж зобов`язання, що суперечить прямій нормі Конституції України та загрожує майновим інтересам по суті державного підприємства;

- всупереч умовам оспорюваного договору Первісним кредитором не було надіслано Боржнику, ні вручено особисто під розписку його представнику копії Договору про відступлення права вимоги № 19-12 від 19.12.2019;

- в якості доказу оплати новим кредитором первісному кредитору коштів у розмірі 21 000 грн за передачу права вимоги позивачем надано Акт звірки взаємних розрахунків від 27.12.2019. ДП «Рівненський облавтодор» заперечує, що вказаний акт є належним і допустимим доказом здійснення оплати, а відтак і доказом набуття новим кредитором права вимоги інфляційних втрат, трьох процентів річних, що належить первісному кредитору за Договором підряду № 29-12 від 22.11.2012;

- акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом;

- доказом передачі/перерахування коштів є платіжне доручення або банківська виписка. Позивачем не надано ж одного з таких документів. Натомість він вказує у акті звірки взаємних розрахунків, що кошти у загальному розмірі 21 000 грн вносилися ПП «Ферарі» безпосередньо у касу ФОП Вакуленко О.В. на підставі прибуткового касового ордеру;

- відповідність квитанцій до прибуткових касових ордерів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню № 148 має довести факт внесення ПП «Ферарі» у касу ФОП Вакуленко О.В. готівки у розмірі 21 000,00 грн, як оплату коштів по Договору № 19-12 від 19.12.2019;

- всупереч заяви відповідача від 04.04.2020 про витребування оригіналів первинної документації, яку було задоволено судом, позивачем не було надано для огляду жодного оригіналу первинної документації, договору або іншого документу, який надавався позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог;

- під час розгляду Господарським судом Рівненської області позову ФОП Вакуленко О.В. до ДП «Рівненський облавтодор» у справі № 918/47/20 оригінали документів, на які посилався Позивач, як на докази своїх позовних вимог, не досліджувалися взагалі, що ставить під сумнів належність доказової бази позивача.

Таким чином, на думку скаржника, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову є незаконним та необґрунтованим, адже прийняте без урахування усіх обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а також з порушенням норм матеріального права так і вимог ст.236 ПІК України /а.с. 184-189/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.08.2020 у справі № 918/47/20, апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Господарського суду Рівненської області від 15.06.2020 у справі № 918/47/20 - залишено без руху. Зобов`язано апелянта протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки та подати до суду: докази сплати 3153,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

12.08.2020 від дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення № 141 від 06.08.2020 про сплату 3 153,00 грн судового збору.

На підставі розпорядження від 17.08.2020 № 01-04/439 керівника апарату суду у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів-членів колегії Павлюк І.Ю. у період з 03.08.2020 по 21.08.2020 включно, Демидюк О.О. у період з 03.08.2020 по 21.08.2020 включно проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 918/47/20 між суддями, протокол від 17.08.2020, яким визначено для розгляду справи колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. (головуючий суддя), Тимошенко О.М., Юрчук М.І.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.08.2020, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Господарського суду Рівненської області від 15.06.2020 у справі № 918/47/20; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

01.09.2020 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від ФОП Вакуленко О.В. надійшов відзив (вх.№ 5497/20), в якому позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі доказів, прийняв законне та обґрунтоване рішення, а доводи відповідача є безпідставними. Вказує, що відповідач, являючись боржником у зобов`язанні, немає законних підстав ставити під сумнів правочин, який укладено між первісним кредитором ПП «Ферарі» та новим кредитором. Судом першої інстанції вірно встановлено, що долучені до справи докази свідчать про те, що договір про відступлення підписаний сторонами, боржник повідомлений про заміну кредитора, новий кредитор отримав необхідні документи від первісного кредитора, розрахунки за договором № 19-12 від 19.12.2019 проведенні в повному обсязі.

Статтею 269 ГПК України встановлено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

22.11.2012 між Дочірнім підприємством «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (Генпідрядник) та Приватним підприємством «Ферарі» (Субпідрядник) укладено Договір генпідряду № 29-12, за яким Генпідрядник доручає, а Субпідрядник зобов`язується надати послуги з поточного ремонту автомобільної дороги місцевого значення Т1806 Немовичі -Березне - В.Межиричі - Федорівка км 4+600-км 7+600 за рахунок коштів державного бюджету /а.с. 11-15/.

У зв`язку з неналежним виконання умов вказаного договору в частині оплати виконаних підрядних робіт рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/421/15 від 13.05.2015, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.07.2015, стягнуто з Підприємства на користь Приватного підприємства «Ферарі» 170 370,19 грн боргу /а.с. 8-9/.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 27.05.2019 у справі № 918/307/19, яке набрало законної сили, у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Вакуленка Олександра Вікторовича до Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення інфляційних втрат в розмірі 24 567,35 грн та 3 % річних в розмірі 7 057,53 грн відмовлено повністю.

З вищенаведеного рішення вбачається, що Фізична особа-підприємець Вакуленко Олександр Вікторович звертався з позовом до суду про стягнення з Підприємства інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 29.04.2016 по 15.09.2017.

В обґрунтування позовних вимог Фізична особа-підприємець Вакуленко Олександр Вікторович посилався на те, що 23.08.2016 між ПП «Ферарі» (первісний кредитор) та позивачем (новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги № 3, за яким ПП «Ферарі» передало позивачу право вимоги по стягненню з ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» інфляційних втрат, 3% річних, що належать первісному кредитору за Договором підряду № 29-12 від 22.11.2012.

Отже, підставою позовних вимог у справі № 918/307/19 був Договір про відступлення права вимоги № 3 від 23.08.2016 року, укладений між ПП «Ферарі» та ФОП Вакуленко О.В. /а.с. 46-48/.

В свою чергу, матеріалами також підтверджується, що 19.12.2019 між Приватним підприємством «Ферарі» (первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Вакуленко Олександром Вікторовичем (новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги № 19-12 (Договір), за умовами п. 1.1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги та стає кредитором по стягненню з Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (боржник) інфляційних втрат, трьох процентів річних, що належить первісному кредиторові за Договором підряду № 29-12 від 22.11.2012 на виконання послуг з поточного ремонту автомобільної дороги місцевого значення Т1806 Немовичі Березне - В.Межиричі - Федорівка, право на стягнення яких виникло з 29.04.2016.

Пунктами 2.1 - 2.3 Договору сторони погодили, що первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору документи, які підтверджують право вимоги, передбачене п. 1 цього Договору.

Первісний кредитор зобов`язаний сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим Договором, шляхом поштового надсилання з повідомленням про вручення боржнику копії цього Договору або вручення особисто під розписку представнику боржника.

Передача права вимоги новому кредиторові здійснюється оплатно за 21 000 грн. Розрахунки мають бути проведені протягом 90 днів з дня підписання цього договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 4.1 Договору).

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та зі сторони Приватним підприємством «Ферарі» скріплений печаткою юридичної особи /а.с. 16/.

27.12.2019 на виконання п. 2.2 Договору про відступлення права вимоги від 19.12.2019 № 19-12, ПП «Ферарі» на адресу Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» було направлено повідомлення від 26.12.2019, в якому ПП «Ферарі» повідомило Підприємство, що за Договором про відступлення права вимоги № 19-12 від 19.12.2019 відступлено право вимоги інфляційних втрат, 3 % річних за Договором підряду № 29-12 від 22.11.2012 на виконання послуг з поточного ремонту автомобільної дороги місцевого значення Т1806-Немовичі-Березне-В.Межиричі-Федорівка, які виникли з 29.04.2016 /а.с. 18-20/.

Також на виконання п. 2.3 Договору про відступлення права вимоги від 19.12.2019 № 19-12 ФОП Вакуленко О.В. сплатив 21 000 грн ПП «Ферарі», що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями до прибуткового касового ордера від 20.12.2019 на суму 7 000,00 грн, від 24.12.2019 на суму 6 000,00 грн, від 26.12.2019 на суму 8 000,00 грн /а.с. 152/.

Відповідно до довідки ПП «Ферарі» від 19.12.2019, заборгованість Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» перед ПП «Ферарі» в розмірі 170 370,19 грн, згідно з наказом Господарського суду Рівненської області від 29.05.2015 у справі № 918/421/15, погашена 15.09.2017.

Як вказує позивач, Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» основний борг у розмірі 170 370,19 грн, згідно з судовим наказом від 29.05.2015 у справі № 918/421/15 сплатило лише 15.09.2017, у зв`язку із чим відповідач зобов`язаний сплатити інфляційні втрати та 3 % річних за Договором від 22.11.2012 № 29-12 до дня проведення повного розрахунку, тобто до 15.09.2017.

Оскільки постановою Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 918/328/16 від 23.08.2016 вирішено питання про стягнення інфляційних втрат за період з травня 2013 по квітень 2016 та річних за період з 29.04.2013 по 28.04.2016, то у даній справі позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 29.04.2016 по 15.09.2017.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, з огляду на таке.

Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Предметом спору у даній справі є вимоги про стягнення інфляційних нарахувань у сумі 30 445,15 грн, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 170 370,19 грн з оплати послуг з поточного ремонту автомобільної дороги по Договору генпідряду № 29-12 від 22.11.2012, а також про стягнення 3% річних на цю заборгованість у сумі 7 057,53 грн за період з 29.04.2016 по 15.09.2017.

Судом встановлено, що обставини справи, пов`язані із розміром основного боргу відповідача, періодом нарахування 3% річних та інфляційних, встановлені судовими рішеннями, а саме: рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/421/15 від 13.05.2015, постановою Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 918/328/16 від 23.08.2019, рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/307/19 від 27.05.2019, які набрали законної сили, а відтак не потребують додаткового доведення у даній справі силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Разом з тим, фактичною підставою для нарахування заявлених позивачем сум нарахувань інфляційних втрат та 3 % річних за вказаний період часу є Договір про відступлення права вимоги від 19.12.2019 № 19-12. Таким чином, апеляційний суд зазначає, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із застосування відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, які ґрунтуються на відступлені права вимоги, регулювання яких здійснюється Цивільним кодексом України.

За приписами ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Так, за умовами Договору про відступлення права вимоги від 19.12.2019 № 19-12 первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги та стає кредитором по стягненню з Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (боржник) інфляційних втрат, 3% річних, що належить первісному кредиторові за Договором підряду № 29-12 від 22.11.2012 на виконання послуг з поточного ремонту автомобільної дороги місцевого значення Т1806 Немовичі Березне - В.Межиричі - Федорівка, право на стягнення яких виникло з 29.04.2016.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Вищевказані вимоги чинного законодавства щодо заміни кредитора у зобов`язанні були виконані сторонами Договору про відступлення права вимоги від 19.12.2019 № 19-12.

Тому колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що на підставі Договору про відступлення права вимоги від 19.12.2019 № 19-12, укладеного з ПП «Ферарі», як первісним кредитором, та ФОП Вакуленко О.В., у позивача виникло право вимоги до Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних відносно боргу за Договором генпідряду № 29-12 від 22.11.2012, починаючи з 29.04.2016, оскільки за період з 29.04.2013 по 28.04.2016 встановлений індекс інфляції та відсотки річних вже стягнуті за судовим рішенням у справі № 918/328/16.

При цьому, посилання відповідача на порушення первісним кредитором та новим кредитором положень ст. 517 ЦК України при укладені Договору про відступлення права вимоги від 19.12.2019, судом апеляційної інстанції оцінюється критично.

Так, у відповідності до ч.1 ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

В контексті означеного, колегія суддів доходить до висновку про те, що здійснення цесії, а отже, і набуття статусу нового кредитора у зобов`язанні, підтверджується саме договором цесії, укладеним між старим та новим кредитором, а не переданням доказів щодо виникнення та розміру зобов`язання.

Слід мати на увазі, що предметом договору про відступлення права вимоги є саме право (вимога), проте не підтверджуючі його документи, які лише доводять наявність такого права, його зміст та виникнення і не мають ніякого відношення до статусу цесіонарія. Передача цедентом цесіонарію документів, що підтверджують саме відступлене право вимоги, означає виконання додаткового юридичного обов`язку, наявного у цедента в силу закону, а не в силу договору цесії.

В ході вирішення спору колегією суддів встановлено, що Договір про відступлення права вимоги від 19.12.2019 № 19-12 не визнавався судом недійсним і не має ознак нікчемності, а тому є чинним.

Отже, не існує жодних об`єктивних підстав вважати, що вказаний правочин втратив здатність до створення правових наслідків, в тому числі наслідку щодо набуття новим кредитором повного обсягу прав у кредитному зобов`язанні.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 910/14240/18 та № 913/675/17.

Матеріалами справи підтверджується, що основний борг за Договором генпідряду № 29-12 від 22.11.2012 у розмірі 170 370,19 грн, присуджений до стягнення згідно з наказом Господарського суду Рівненської області від 29.05.2015 у справі № 918/421/15, погашений відповідачем 15.09.2017, що не заперечується і сторонами справи.

З огляду на прострочення виконання зобов`язання з оплати основного боргу по Договору генпідряду № 29-12 від 22.11.2012, ФОП Вакуленко О.В., як належним позивачем у справі, на підставі ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу інфляційні втрати та 3% річних за період з 29.04.2016 року по 15.09.2017.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Водночас, в оскаржуваному рішенні місцевим господарським судом вірно зазначено, що кінцевою датою нарахування інфляційних та 3 % річних є 14.09.2017, а не 15.09.2017, оскільки основний борг відповідача за порушення зобов`язання по Договором генпідряду № 29-12 сплачений 15.09.2017, тоді як на день оплати не нараховуються інфляційні та відсотки річних.

Тому колегія суддів, здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу, погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог 3 % річних в розмірі 7 048,08 грн за період з 29.04.2016 по 14.09.2017 та інфляційних втрат у розмірі 26 530,19 грн за період з 01.05.2016 по 14.09.2017, які підлягають до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Отже, заперечення апелянта, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, адже не спростовують наведених судових висновків, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до п.1 част.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, доводи апеляційної скарги Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування рішення Господарського суду Рівненської області від 15.06.2020 у справі № 918/47/20 відсутні.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 15.06.2020 у справі № 918/47/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 15.06.2020 у справі № 918/47/20 -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 918/47/20 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "02" жовтня 2020 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.