ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2020 справа № 914/321/16

місто Львів

За позовом: Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт», м.Городок, Львівська область

до відповідача: Акціонерного товариства Завод пластмас «Артгос», гміна м.Бжозув, Бжозувський повіт Підкарпатського воєводства, Республіка Польща

про визнання недійсним договору разом з наступними змінами та доповненнями

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі: Зарицькій О.Р.

Представники сторін:

від позивача: Асташкін А.В. - представник (довіреність від 27.05.2019);

від відповідача: Піка М.Є. - адвокат (довіреність від 01.01.2020)

Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснювалось за допомогою програмно-апаратного комплексу «Акорд».

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

У зв`язку із скасуванням Постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2016 постанови Львівського апеляційного господарського суду від 07.07.2016 та рішення господарського суду Львівської області від 16.05.2016 у справі №914/321/16 за позовом Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт», м.Городок, Львівська область до Акціонерного товариства Завод пластмас «Артгос», гміна м.Бжозув, Бжозувський повіт Підкарпатського воєводства, Республіка Польща про визнання недійсним договору разом з наступними змінами та доповненнями, і направленням її на новий розгляд до господарського суду Львівської області, у відповідності до ст.2-1 ГПК України, проведено автоматизований розподіл справи, за результатом якого справу №914/321/16 передано на новий розгляд судді Щигельської О.І.

Ухвалою суду від 15.12.2016 справу прийнято до провадження і призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.01.2017. В судовому засіданні 16.01.2017 оголошено перерву до 25.01.2017 для надання можливості сторонам подати додаткові документи. В судовому засіданні 25.01.2017 в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі для звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду відмовлено та оголошено перерву до 06.02.2017.

Ухвалою суду від 06.02.2017 провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішення Господарського суду Львівської області по справі №914/3890/14 за позовною заявою Акціонерного товариства «Завод пластмас «Артгос» до Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» про стягнення 1321 205,61грн.

У відповідь на лист-запит судді Господарського суд Львівської області Щигельської О.І. від 19.06.2020 за вих.№914/321/16/1/20, Акціонерним товариством Завод пластмас «Артгос» подано клопотання (вх.№22782/20 від 28.07.2020) про поновлення провадження у справі у зв`язку з усуненням обставин, що раніше зумовили його зупинення, до якого долучено відповідні докази на підтвердження зазначеного.

Відтак, ухвалою суду від 31.07.2020 розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження; провадження у справі поновлено та підготовче засідання у справі призначено на 17.08.2020.

Ухвалою суду від 17.08.2020 закрито підготовче провадження у справі №914/321/16 та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні 21.09.2020.

Представник позивача в судове засідання 21.09.2020 з`явився, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, заяві про доповнення підстав позовних вимог (вх.№8222/16 від 29.02.2016), поясненнях на відзив (вх.№14599/16 від 04.03.2016), додаткових поясненнях (вх.№16535/16 від 14.04.2016), письмових поясненнях (вх.№1389/17 від 13.01.2017), просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання 21.09.2020 з`явився, проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзивах (вх.№11818/16 від 21.03.2016; від 16.05.2016; вх.№3106/17 від 25.01.2017), просив у його задоволенні відмовити.

Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення по суті спору.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача

В серпні 2014 року між сторонами укладено Договір про визнання та оплату заборгованості та Додаткову угоду №1 до нього.

Українсько-польське спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» звернулось до суду із позовом про визнання зазначеного Договору про визнання та оплату заборгованості від 20.08.2014 з наступними змінами та доповненнями - недійсним, вважаючи його таким, що не відповідає нормам цивільного законодавства, суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності, укладеним під впливом обману з боку Акціонерного товариства Завод пластмас «Артгос», з огляду на таке:

- Договір та Додаткова угода до нього, підписані керівником позивача виключно в інтересах відповідача, всупереч інтересам Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт», за відсутності первинної документації, що підтверджує господарські правовідносини, відтак містять недостовірну інформацію в частині розміру та підстав виникнення заборгованості позивача перед відповідачем;

- про існування Додаткової угоди №1 від 27.08.2014 позивачу стало відомо лише 13.01.2015, під час розгляду справи №914/3890/14, оскільки у позовній заяві по вказаній справі про наявність такого документу не йшлось, його долучено представником Акціонерного товариства Завод пластмас «Артгос» до матеріалів справи в ході судового розгляду, що, в свою чергу викликає сумніви щодо дати створення такої Додаткової угоди та достовірності інформації про наявність відображеної у ній заборгованості;

- зміст Договору та Додаткової угоди не відповідає фактичним правовідносинам, які склались між сторонами, а також даним бухгалтерського та податкового обліку позивача. Зокрема, між сторонами не існувало та не існує жодних правовідносин з приводу фактури VAT FSЕ-2012/11/USLUG від 31.12.2012 на суму 81381,55 польських злотих, жодні дорадчі послуги відповідачем позивачу не надавались та останнім не оплачувались;

- недобросовісність сторін при підписанні Договору та Додаткової угоди, про що свідчать неточності та суперечності у їх тексті, зокрема, зменшення у Додатковій угоді суми заборгованості за Ліцензійним договором про використання ноу-хау, вказаної у Договорі за аналогічний період, за відсутності проведених розрахунків та здійснення господарських операцій між сторонами за період 20.08.2014 по 27.08.2014, а також невідповідність застосованого курсу іноземної валюти - польського злотого по відношенню до гривні, неврахування курсової різниці понад 50000,00грн. при визначенні загальної суми заборгованості за Додатковою угодою в гривневому еквіваленті;

- документально підтверджена сума заборгованості відповідно до даних бухгалтерського обліку позивача становить лише 196270,07 польських злотих (826296,99грн.), з вирахуванням податків, які необхідно буде сплатити відповідачу, як податковому агенту позивача, про що зазначено у економічно-експертному дослідженні №3 від 22.01.2016. Таким чином, у склад заборгованості, обов`язок по сплаті якої відповідач мав намір покласти на позивача, включено податок на доходи нерезидентів (іноземних юридичних осіб), який вже було утримано та сплачено Українсько-польським спільним підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт», та який ще підлягатиме сплаті позивачем в майбутньому, як податковим агентом відповідача до Державного бюджету України;

- колишній керівник Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» Галів Р.Л. підписав Договір та Додаткову угоду в інтересах і за вказівкою представника відповідача, відтак, вони є такими, що порушують свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом та має ознаки зловживання правом, коли уповноважена особа, спираючись на своє суб`єктивне право, допускає недозволене використання свого права, порушує міру і вид поведінки, визначені законом, посилаючись при цьому на формально належне їй суб`єктивне право;

- Договір та Додаткова угода укладені під впливом обману зі сторони відповідача, оскільки він умисно ввів керівника Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» - ОСОБА_1 в оману щодо предмету договору, а саме щодо розміру заборгованості за Ліцензійним договором про використання ноу-хау від 03.01.2012, за договором оперативного лізингу №1 від 01.02.2012. та фактури VAT FSЕ-2012/11/USLUG від 31.12.2012, що зазначені в Додатковій угоді;

- залишення поза увагою питання визначення реальної дійсної суми заборгованості, та відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору, відповідач матиме змогу безпідставно стягнути з Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» 1321205,61грн.

Аргументи відповідача

Заперечення відповідача проти позову ґрунтуються на таких твердженнях:

- предметом спірного Договору є строк виконання зобов`язань по різних договорах, а не сума, відтак відсутня істотність значення обставин відносно яких позивач вважає, що його було введено в оману;

- позивач не розмежовує та не доводить сукупності складових, наявність яких необхідна для встановлення, що правочин вчинено під впливом обману, а саме: наявності умислу в діях Акціонерного товариства Завод пластмас «Артгос», істотності значення обставин, щодо яких особу введено в оману та сам факт обману.

- в документі від 31.12.2013, скріпленому підписами уповноважених осіб та печатками товариств, сторони, підтверджуючи сальдо на користь Акціонерного товариства Завод пластмас «Артгос», зазначили у переліку відповідну фактуру, окрім того позивачем вівся облік заборгованості;

- надані позивачем докази, а саме нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 щодо обставин укладення оспорюваних договорів та економічно-експертне дослідження №3 є неналежними та недопустимими.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

20.08.2014 між Акціонерним товариством Завод пластмас «Артгос» (кредитор за договором, відповідач по справі) та Українсько-польським спільним підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» (боржник за договором, позивач по справі) укладено договір про визнання та оплату заборгованості (надалі по тексту - Договір), за яким боржник визнає та підтверджує свою заборгованість перед кредитором, яка виникла на підставі Ліцензійного договору про використання ноу-хау від 03.01.2012 року в період з 31.12.2012 року по 24.06.2014 року включно у розмірі 322245,27 польських злотих, що станом на момент укладення цього Договору становить 1321205,61грн. (п.1.1).

У п.1.2. Договору встановлено, що боржник зобов`язується оплатити заборгованість, визначену у п.1.1. цього Договору до 20.09.2014 року включно.

27.08.2014 між Акціонерним товариством Завод пластмас «Артгос» (кредитор за договором) та Українсько-польським спільним підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» (боржник за договором) укладено Додаткову угоду №1 до Договору про визнання та оплату заборгованості (надалі по тексту - Додаткова угода), якою вносяться зміни до вищезазначеного Договору.

Так, згідно п.1 вказаної Додаткової угоди п.1.1 Договору про визнання та оплату заборгованості викладено в такій редакції: «п.1.1. Боржник визнає та підтверджує свою заборгованість перед кредитором, яка виникла на підставі:

- Ліцензійного договору про використання ноу-хау від 03.01.2012 року в період з 31.12.2012 року по 24.06.2014 року включно, у розмірі 205113,82 польських злотих, що станом на момент укладення цього Договору становить 840966,66грн.;

- Договору оперативного лізингу №1 від 01.02.2010 року в період з 31.12.2012 року по 24.06.2014 року включно, у розмірі 66049,90 польських злотих, що станом на момент укладення цього Договору становить 270804,59грн.

- Фактури VAT FSE-2012/11/USLUG від 31.12.2012 року у розмірі 51081,55 польських злотих, що станом на момент укладення цього Договору становить 209434,35грн.

Загальна сума заборгованості за цим Договором становить 322245,27 польських злотих, що станом на момент укладення цього Договору становить 1321205,60грн.».

Оспорюваний договір та Додаткову угоду від імені кредитора підписано головою правління ОСОБА_2 та членом правління ОСОБА_3 , а від імені божника - директором ОСОБА_1 , та скріплено печатками сторін.

Так, 12.08.2014 на позачергових загальних зборах учасників Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» прийнято рішення, серед іншого, про звільнення керівника Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» ОСОБА_4 та обрання керівником ОСОБА_1 . 19.08.2014 такі відомості про зміну керівника внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.10.2014 у справі №914/2957/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.12.2014, визнано недійсними усі рішення загальних зборів Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт», які оформлені протоколом загальних зборів № 2/2014 від 12.08.2014, та зобов`язано Реєстраційну службу Городоцького районного управління юстиції Львівської області скасувати реєстраційну дію (реєстраційні дії) за номером запису 4000052 від 19.08.2014, проведені на підставі вказаних рішень загальних зборів учасників.

Через приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Марців І.В., ОСОБА_1 передав Українсько-польському спільному підприємству Товариству з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» заяву, датовану 13.11.2015, щодо обставин укладення спірного Договору та Додаткової угоди (зареєстровано в реєстрі за №1996). У ній, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 підписав вказані договори за вказівкою громадянина Республіки Польщі ОСОБА_5 , за відсутності первинних документів, що не були передані попереднім директором Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» у зв`язку з корпоративним конфліктом та оспоренням в судовому порядку рішення зборів учасників про зміну керівника позивача. ОСОБА_1 також заявляє про те, що вказані договори підписано та скріплено відтиском печатки в інтересах АТ «Завод пластмас «Артгос», в той час як йому не було відомо про стан взаєморозрахунків ІП СП ТзОВ «Артгос-Пласт» та АТ «Завод пластмас «Артгос» і відповідно не було відомо про відсутність чи наявність заборгованості».

У своїй заяві ОСОБА_1 також посилається на положення п.19.3 статуту Українсько-польського спільного підприємства ТзОВ «Артгос-Пласт», в якому вказано, що якщо вартість договорів, що укладаються від імені товариства та/або розпорядження оборотними активами, впродовж двох тижнів перевищує 30 000,00 грн., вони підлягають погодженню уповноваженим загальними зборами товариства, шляхом підписання останнім таких договорів. Однак, уповноважений загальних зборів товариства - Ришард Томкевич, вищевказаних договорів не погоджував та не підписував.

Водночас, Вищий господарський суд України у постанові від 23.12.2015 по справі №914/1126/15 за позовом Українсько-польського спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» до резидента Республіки Польща Акціонерного товариства Завод пластмас «Артгос» про визнання недійсним договору про визнання та оплату заборгованості від 20.08.2014 ствердив, що директор Українсько-польського спільного підприємства ТОВ «Артгос-Пласт» ОСОБА_1 , укладаючи Договір від 20.08.2014р. та Додаткову угоду від 27.08.2014р., діяв в межах, наданих йому повноважень Статуту та законом.

06.11.2014 ухвалою Господарського суду Львівської області прийнято до розгляду позовну заяву Акціонерного товариства Завод пластмас «Артгос» про стягнення з Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» 1321205,61грн. та порушено провадження у справі №914/3890/14.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 прийнято рішення у вказаній справі, яким стягнуто з Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» на користь Акціонерного товариства «Завод пластмас «Артгос» 964419,06грн. заборгованості, з яких: 733999,82грн. заборгованість за ліцензійним договором про використання ноу-хау від 03 січня 2012 року та 230419,24грн. заборгованість за договором оперативного лізингу №1 від 01 лютого 2010 року. Вказана заборгованість підтверджена первинними документами та не спростована відповідачем.

Зокрема, судом встановлено, що враховуючи заборгованість Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» за ліцензійним договором про використання ноу-хау від 03 січня 2012 року в розмірі 205113,82 польських злотих (що становить 840966,66грн.) без вирахування податку, беручи до уваги наведені положення податкового законодавства (ст.ст. 103, 103.2, 103.4, 103.10 Податкового кодексу України) та Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень, яка набула чинності для України 11 березня 1994 року (ст.ст. 12, 21), податок в розмірі 15% становить 30767,07 польських злотих, відтак, його заборгованість перед Акціонерним товариством Завод пластмас «Артгос» з вирахуванням податку складає 174346,75 польських злотих, що становить 733999,82грн.

Щодо заборгованості Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» за договором оперативного лізингу №1 від 01 лютого 2010 року в розмірі 64 389,90 польських злотих (що становить 271081,48грн.), то вказана заборгованість визначена також без вирахування податку, який складає 9658,49 польських злотих, у зв`язку з чим, його заборгованість за вказаним договором з вирахуваним податком складає 54731,41 польських злотих, що становить 230419,24грн., що не заперечується обома сторонами.

Щодо фактури VAT FSE-2012/11/USLUG від 31 грудня 2012 року на суму 81381,55 польських злотих, колегія суддів встановила, що заборгованість за вказаною фактурою в розмірі 51081,55 польських злотих (що становить 209434,35грн.) не підтверджена належними доказами, зважаючи на відсутність первинних документів щодо надання таких послуг та така заборгованість за даними бухгалтерського та податкового обліку Акціонерного товариства Завод пластмас «Артгос» не обліковується, протилежного ним не доведено та доказів суду не надано. У вказаній фактурі зазначено назву послуги: «uslugi doradcze», при цьому така фактура не містить посилання на будь-який договір. Така фактура (рахунок) не є первинним документом в розумінні ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік», відтак, за відсутності будь-яких інших доказів, заборгованість в розмірі 51081,55 польських злотих за фактурою VAT FSE-2012/11/USLUG від 31 грудня 2012 року, не є підтвердженою та суд не визнав таку підставною.

ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання правочину недійсним.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Беручи до уваги визначені Українсько-польським спільним підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» підстави позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, суд зазначає, що відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2).

Відповідно до ст.207 ГК України, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно до ч.1 ст.180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (ч.1).

Проаналізувавши умови Договору від 20.08.2014 з наступними змінами та доповненнями, суд дійшов до висновку, що попри відображення у п.1.1 Договору суми заборгованості, сам по собі він не створює таке грошове зобов`язання. Ним лише визначається строк виконання грошових зобов`язань, підставою виникнення яких є договір оперативного лізингу №1 від 01.02.2010, ліцензійний договір про використання ноу-хау від 03.01.2012 та фактура VAT FSЕ-2012/11/USLUG від 31.12.2012.

Наявність чи відсутність відповідних грошових зобов`язань за договором оперативного лізингу №1 від 01.02.2010, ліцензійним договором про використання ноу-хау від 03.01.2012 та фактурою, VAT FSЕ-2012/11/USLUG від 31.12.2012, їх розмір, в кожному конкретному випадку встановлюються на основі первинних документів бухгалтерського обліку. Відповідні обставини встановлено постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 по справі №914/3890/14 за позовом Акціонерного товариства Завод пластмас «Артгос» про стягнення з Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» 1321205,61грн.

Вищий господарський суд України у постанові від 23.12.2015 по справі №914/1126/15 за позовом Українсько-польського спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» до резидента Республіки Польща Акціонерного товариства Завод пластмас «Артгос» про визнання недійсним договору про визнання та оплату заборгованості від 20.08.2014 також ствердив, що зазначений Договір, за своєю правовою природою не створює для сторін цього договору нові зобов`язання, а лише конкретизує уже існуючі зобов`язання з оплати заборгованості та встановлює визначений сторонами строк для її оплати. В даному випадку предметом спірного договору є строк виконання зобов`язань по різних договорах.

Відтак, суд приходить до висновку, що попри розбіжності у розмірі заборгованості, фактично встановленої судом та відображеної у Договорі зі змінами та доповненнями, його умови не суперечать ані Цивільному та Господарському кодексам України, ані іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Суд також звертає увагу на те, що Вищий господарський суд України у постанові від 23.12.2015 по справі №914/1126/15 за позовом Українсько-польського спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» до резидента Республіки Польща Акціонерного товариства Завод пластмас «Артгос» про визнання недійсним договору про визнання та оплату заборгованості від 20.08.2014 ствердив, що суд апеляційної інстанції дійшов до правомірного висновку, що директор Українсько-польського спільного підприємства ТОВ «Артгос-Пласт» Галів Р.Л., укладаючи Договір від 20.08.2014р. та Додаткову угоду від 27.08.2014р., діяв в межах, наданих йому повноважень Статуту та законом. Так, Статут позивача не передбачає будь-яких обмежень щодо укладення правочинів, предметом яких є строк виконання зобов`язань.

В матеріалах справи також відсутні будь-які докази на підтвердження обмеження обсягу дієздатності Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» при укладенні оспорюваного Договору зі змінами та доповненнями.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Із комплексного аналізу зазначених норм вбачається, що правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб.

Вищий господарський суд України у постанові від 25.10.2016 по справі №914/321/16 зазначив, що під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман як підставу для визнання правочину недійсним слід відрізняти від помилки, що має істотне значення. Відмінності між цими правовими конструкціями полягають у наступному. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Помилка є результатом невірного уявлення про обставини правочину. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін, тоді як при помилці обидві сторони можуть невірно сприймати обставини правочину. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Невірне уявлення стосовно правочину, що вчиняється, яке сформувалося у сторони під впливом обману, стосується більш широкого кола обставин, ніж у випадку застосування ст.229 ЦК України («Правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки»). Так, обман може стосуватися насамперед як елементів та обставин самого правочину, що мають істотне значення (природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей речі, які значно знижують її цінність або унеможливлюють використання за цільовим призначенням), так і обставин, що знаходяться за межами елементів правочину, в тому числі мотиву й мети правочину.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.3.10 Постанови від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз`яснено, серед іншого, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статті 230 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Як зазначено вище, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Умислом є психічне ставлення особи до своїх діянь та їх наслідків, яке виявляється в передбаченні наслідків поведінки і бажанні їх настання. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. В даному випадку вказані обставини повинен довести саме позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, як на підтвердження умислу відповідача ввести іншу сторону під час укладення спірного Договору в оману щодо предмета Договору, а саме розміру заборгованості за Ліцензійним договором про використання ноу-хау від 03.01.2012, за договором оперативного лізингу №1 від 01.02.2012. та фактури VAT FSЕ-2012/11/USLUG від 31.12.2012, що зазначені в Додатковій угоді, покликається на невідповідність суми заборгованості в оскаржуваному договорі та додатку до нього даним бухгалтерського обліку, що підтверджується економічно-експертним дослідженням №3 від 22.01.2016.

Суд зазначає, що правову оцінку розбіжності у розмірі заборгованості, фактично встановленої рішенням суду та відображеної у Договорі зі змінами та доповненнями, надано раніше, а також звертає увагу на те, що економічно-експертне дослідження не відповідає вимогам процесуального закону щодо належності доказів у справі, зокрема, встановленій у ч.7 ст.98 ГПК України вимозі про зазначення у висновку експерта про те, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Окрім цього, вказане дослідження жодним чином не доводить умислу відповідача на введення іншої сторони правочину в оману під час укладення спірного договору.

Аналізуючи наведені у нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_1 обставини укладення Договору та Додаткової угоди, на які посилається Українсько-польське спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» як на підставу своїх вимог, суд звертає увагу на те, що зі слів ОСОБА_1 , він підписав вказані договори за вказівкою громадянина Республіки Польщі ОСОБА_5 . Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які би свідчили про взаємовідносини такої особи з Акціонерним товариством Завод пластмас «Артгос». Окрім того, у вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_1 підписав оспорювані договори за відсутності первинних документів, оскільки вони не були передані попереднім директором Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» у зв`язку з корпоративним конфліктом та оспоренням в судовому порядку рішення зборів учасників про зміну керівника позивача, тобто за відсутності будь-яких діянь зі сторони відповідача. 07.02.2018 Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові по справі №908/3262/16 зазначив, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його застосування однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Водночас, судом критично оцінюється заява ОСОБА_1 , оскільки вона не відповідає вимогам процесуального закону щодо належності доказів у справі, зокрема, встановленій у ч.2 ст.88 ГПК України вимозі про підтвердження свідка про обізнаність зі змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитись до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Посвідчуючи вказану заяву нотаріус лише підтвердив факт підписання цієї заяви особисто ОСОБА_1 та вчинив дії, передбачені ст.84 Закону України «Про нотаріат», передавши заяву фізичної особи адресату, однак не підтверджував достовірність описаних у ній подій.

Відтак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що діяння (дії чи бездіяльність) Акціонерного товариства Завод пластмас «Артгос» при укладенні оспорюваних правочинів були спрямовані на введення в оману іншої сторони - Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» в особі директора ОСОБА_1 , а Договір зі змінами та доповненнями є таким, що вчинений під впливом обману.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, у відповідності до ч.ч. 4, 7 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

У ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ч.1 ст.87, ч.1 ст.98 ГПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи, а висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши подані докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» до Акціонерного товариства Завод пластмас «Артгос» про визнання недійсним договору разом з наступними змінами та доповненнями позивачем не обґрунтовані, спростовуються матеріалами справи, а відтак у їх задоволенні слід відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 130, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено та підписано суддею 01.10.2020

Суддя О.І. Щигельська