ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2020 р. Справа №909/1322/19

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб,

суддів В.М. Гриців,

О.В. Зварич,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача- не з`явився (належно повідомлений)

відповідача: Чукура Миколи Михайловича ,

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 10.04.2020 №9-9-0.6-2009/0/2-20

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2020, повний текст рішення складено 16.03.2020,

у справі: №909/1322/19 (суддя Максимів Т.В.)

за позовом: Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, м. Івано-Франківськ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Чукура Миколи Михайловича, с. Спас Коломийського району Івано-Франківської області

про стягнення 25 340,96 грн шкоди

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019року Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі - ГУ Держгеокадастру) звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ФОП Чукура М.М. про стягнення до Державного бюджету України 25 340,96 грн шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі договору оренди землі від 10.12.2007, укладеного відповідачем з Печеніжинською селищною радою, відповідачу передано в оренду терміном на 25років земельну ділянку оздоровчого призначення для реконструкції незавершеного будівництва лікарні під санаторно-оздоровчий центр площею 0,7061 га, яка розташована на вул. Івана Франка, 1 у смт. Печеніжин. У квітні 2018року працівниками ГУ Держгеокадастру проведено перевірку вказаної ділянки, за результатами якої встановлено використання відповідачем цієї ділянки не за цільовим призначенням, а саме: для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що є порушенням ст. 211 Земельного кодексу України. Вказаним порушенням заподіяно матеріальну шкоду в сумі 25 340,96грн, розрахунок якої проведено відповідно до Методики визначення розміри шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №963 від 25.07.2007. З метою усунення виявленого порушення державний інспектор видав припис про усунення протягом 30-ти днів порушень вимог земельного законодавства від 19.04.2018 №337/0/19-18-ДК/341/03/01-18 та постанову про накладення адміністративного стягнення №337/0/92-18-ДК/35По/08/01-18 від 27.04.2020, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення і накладено штраф в розмірі 225,00грн, які відповідач не оскаржив та сплатив штраф. Претензію від 10.07.2019 про сплату 25 340,96 грн шкоди відповідач залишив без задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2020у справі №909/1322/19 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване ст.ст. 120, 122, 124, 141, 211 ЗК України, ст. ст. 377, 1166 ЦК України, ст.ст. 1, 5 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. ст. 7, 31 ЗУ «Про оренду землі», постановами Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/3655/17, від 07.11.2018 у справі №910/20774/17.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у 2015році та у 2016році відповідач відчужив частками ТОВ "Інвестиційно-будівельна група "Ренесанс" об`єкт незавершеного будівництва, який знаходився на орендованій земельній ділянці, і на час проведення перевірки він не був її землекористувачем. Посилаючись на ст. 120 та ст.141ЗК України, суд вказав, що з моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна. Після переходу до ТОВ "Інвестиційно-будівельна група "Ренесанс" права власності на нежитлову будівлю, договір оренди земельної ділянки, на якій розташоване це майно, припинив свою дію щодо ФОП Чукура М.М., однак діяв на тих самих умовах стосовно нового власника майна. Відтак суд дійшов висновку про відсутність у діях відповідача протиправної поведінки та вини. Суд не взяв до уваги як докази визнання відповідачем вчиненого адміністративного правопорушення платіжний документ про сплату штрафу, вказавши, що у 2018році фактичним землекористувачем була інша юридична особа. Щодо акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протоколу про адміністративне правопорушення та припису, суд вказав, що такі складені за відсутності відповідача, докази їх направлення поштою в матеріалах справи відсутні.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що на час проведення перевірки землекористувачем за договором оренди був ФОП Чукур М.М., якому була надана в оренду земельна ділянка з цільовим призначенням - для оздоровчого призначення і він не вправі був використовувати її для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Відповідач не оскаржував постанову №337/0/92-18-ДК/35По/08/01-18 від 27.04.2020, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення і накладено штраф в розмірі 225,00грн, який відповідач сплатив у добровільному порядку, що, на думку скаржника, свідчить про визнання Чукуром М.М. вчиненого ним правопорушення щодо нецільового використання земельної ділянки, відповідальність за яке передбачена ст.211 ЗК України. Зазначає, що дослідження процедури проведення перевірки та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення не належить до повноважень господарського суду. Скасування постанови про накладення адміністративного стягнення належить до юрисдикції адміністративних судів. Вказує, що постанова про накладення адміністративного стягнення набрала законної сили, визначений в ній штраф добровільно сплачений. Отже, факт вчинення правопорушення є встановленим і визнаним, що передбачає правові наслідки для правопорушника у вигляді сплати шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи скаржника, просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу -без задоволення.

Відповідач вказує, зокрема, що у зв`язку з відчуженням у 2015 - 2016 роках ТОВ «Інвестиційно-будівельній групі «Ренесанс» незавершеного будівництва, розташованого на спірній земельній ділянці, він неодноразово звертався до селищної ради про розірвання договору оренди землі , однак це питання було вирішено лише 16.03.2020. Зазначає, що ТОВ «Інвестиційно-будівельна група «Ренесанс» виготовило робочий проект на реконструкцію незавершеного будівництва під багатоквартирний житловий будинок, який був погоджений без зміни цільового призначення земельної ділянки. Згідно з сертифікатом серії ІФ №93, виданим Управлінням ДАБІ в Івано-Франківській області, будинок зданий в експлуатацію 24.10.2017. Голова ТОВ «Інвестиційно-будівельній групі «Ренесанс» Рудницький В.М. продав квартири в будинку приватним особам. Вказує на ряд відкритих кримінальних справ щодо Рудницького В.М., який підтвердив сплату у 2015-2017роках орендної плати за користування спірною земельною ділянкою. Відтак стверджує, що після переходу до ТОВ "Інвестиційно-будівельна група "Ренесанс" права власності на незавершене будівництво договір оренди земельної ділянки, на якій розташоване це майно, припинив свою дію щодо ФОП Чукура М.М., однак діяв на тих самих умовах стосовно нового власника майна. Зазначає, що перевірка земельної ділянки проведена без його участі і йому не було відомо про складання протоколу про адмінправопорушення від 19.04.2020 та про винесення постанови від 24.07.2018 про накладення штрафу, тому їх не оскаржував. Стверджує, що він не міг сплачувати штраф, оскільки не знав про оформлену адміністративну справу.

У письмових поясненнях позивач заперечує доводи відповідача,викладені у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема вказує, що предметом дослідження у даній справі є стягнення шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, а не визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

У поданих суду запереченнях відповідач зазначає, що про використання спірної ділянки не за цільовим призначенням було загально відомо ще з 2015року, однак органи Держгеокадастру та місцева влада цих порушень не виявляла, і лише з 2018року, коли будинок здали в експлуатацію, винним у нецільовому використанні земельної ділянки визнали відповідача.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 у справі №909/1322/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача. Ухвалою суду від 26.05.2020 призначено розгляд справи в судовому засіданні 16.06.2020.

Ухвалою від 16.06.2020 розгляд справи відкладено на 07.07.2020.

Ухвалою від 07.07.2020 розгляд справи відкладено на 18.08.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Гриців В.М. у відпустці судове засідання 18.08.2020 не відбулося.

Ухвалою від 27.08.2020 розгляд справи призначено в судовому засіданні 29.09.2020.

У судовому засіданні 29.09.2020 відповідач заперечив доводи апеляційної скарги та надав усні пояснення.

Скаржник не забезпечив явки свого представника в судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином ( відповідно до відомостей з офіційного сайту ДП «Укрпошта» копію ухвали від 27.08.2020 скаржник отримав 01.09.2020)

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

22.08.2005 територіальна громада смт. Печеніжин Коломийського району Івано-Франківської області в особі селищного голови (продавець) уклала з підприємцем Чукуром М.М. (покупцем) договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, незакінченої будівництвом, зареєстрований за №1655 (том 1, а.с. 75).

За умовами п.1 вказаного договору продавець передав, а покупець купив нежитлову будівлю, незакінчену будівництвом, готовність якої становить 61%, що знаходиться на вул. І. Франка,1 в смт. Печеніжин Коломийського району Івано-Франківської області.

Всі обов`язки, пов`язані з закінченням будівництва нежитлової будівлі, незакінченої будівництвом, переходять до покупця (п. 2 договору).

10.12.2007 Печеніжинська селищна рада (орендодавець) та підприємець Чукур М.М. (орендар) уклали договір оренди земельної ділянки (том 1,а.с. 41-43).

Відповідно до п.1 вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для оздоровчого призначення (реконструкція незавершеного будівництва лікарні під санаторно-оздоровчий центр), яка знаходиться в смт. Печеніжин Коломийського району Івано-Франківської області, по вул. Франка.

Згідно з п.2 договору площа земельної ділянки, що передається, становить 0,7061га.

Договір укладено на 25 років (п. 5 договору).

За умовами п.12 договору земельна ділянка передається в оренду для реконструкції незавершеного будівництва лікарні під санаторно-оздоровчий комплекс.

Цільове призначення земельної ділянки - для оздоровчого призначення (п.13 договору).

Відповідно до п.14 умови збереження стану об`єкта оренди - забороняється самовільна забудова земельної ділянки.

23.03.2015 ФОП Чукур М.М. (замовник) та ТОВ "Інвестиційно-будівельна група "Ренесанс" (інвестор) уклали інвестиційний договір №1 (том 1,а.с. 76-81).

Згідно з п.1.1 вказаного договору замовник доручає, а інвестор зобов`язується своїми силами та засобами виконати будівельні роботи з реконструкції нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок за адресою вул. Івана-Франка, 1, смт. Печеніжин Коломийського району Івано-Франківської області.

Відповідно до п.1.3 замовник бере участь у інвестиційному договорі шляхом надання інвестору земельної ділянки загальною площею 0,7061га, що знаходиться за адресою вул. Івана-Франка, 1, смт. Печеніжин Коломийського району Івано-Франківської області, яка орендується замовником на підставі договору оренди землі від 10.12.2007.

За свою участь у договорі інвестор отримує право на здійснення на земельній ділянці замовника реконструкції нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок за власні та залучені кошти (п.2.2. договору).

Згідно з п.2.4 замовник за участь у цьому договорі отримує квартири на нежитлові приміщення або права на них у розрахунку 20% від загальної площі квартир, нежитлових приміщень на об`єкті, збудованих відповідно до цього договору.

23.03.2015 ФОП Чукур М.М. (замовник) та ТОВ "АРС-ДІМ"(генпідрядник-інвестор) уклали договір №1 генерального підряду (а.с.82-85).

Згідно з п.1 вказаного договору замовник доручає, а генпідрядник- інвестор зобов`язується своїми силами та засобами виконати будівельні роботи з реконструкції нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок за адресою: вул. Івана-Франка, 1, смт. Печеніжин Коломийського району Івано-Франківської області.

Відповідно до п.1.3 замовник бере участь у інвестиційному договорі шляхом надання інвестору земельної ділянки загальною площею 0,7061га, що знаходиться за адресою: вул. Івана-Франка, 1, смт. Печеніжин Коломийського району Івано-Франківської області, яка орендується замовником на підставі договору оренди землі від 10.12.2007.

30.06.2015 Човганюк В.В., від імені якого діяв Чукур М.М., (продавець) та ТОВ "Інвестиційно-будівельна група "Ренесанс" (покупець) уклали договір купівлі-продажу частки незавершеного будівництва, зареєстрований в реєстрі за №1443 (т.1, а.с. 157).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору продавець передає у власність, а покупець приймає у власність Ѕ частки нежитлової будівлі незавершеної будівництвом, що знаходиться за адресою вул. Івана-Франка, 1, смт. Печеніжин Коломийського району Івано-Франківської області. Відповідно до відомостей, що містяться у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, нежитлова будівля незавершена будівництвом, Ѕ частка якого відчужується, має наступні характеристики: опис об`єкта нерухомого майна - незавершене будівництво готовністю 61,7%.

Нежитлова будівля незавершена будівництвом Ѕ частка, яка відчужується за цим договором, розташована на земельній ділянці площею 0,7061га, кадастровий номер: :01:003:0084, що перебуває у користуванні співвласника нежитлової будівлі незавершеної будівництвом Чукур М.М. , згідно з договором оренди землі, укладеним 10.12.2007 із Печеніжинською селищною радою (п.1.3 договору).

28.10.2016 Чукур М.М. (продавець) та ТОВ "Інвестиційно-будівельна група "Ренесанс" (покупець) уклали договір купівлі-продажу частки незавершеного будівництва, зареєстрований в реєстрі №1948.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору продавець передає у власність, а покупець приймає у власність Ѕ частки нежитлової будівлі незавершеної будівництвом, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до відомостей, які містяться у довідці на об`єкт незавершеного будівництва, виданій 26.09.2016, нежитлова будівля незавершена будівництвом, Ѕ частка якого відчужується, має наступні характеристики: опис об`єкта нерухомого майна - незавершене будівництво готовністю 61,7%.

Нежитлова будівля незавершена будівництвом Ѕ частка, яка відчужується за цим договором, розташована на земельній ділянці площею 0,7061га, кадастровий номер: :01:003:0084, що перебуває у користуванні співвласника нежитлової будівлі незавершеної будівництвом Чукур М.М. , згідно з договором оренди землі, укладеним 10.12.2007 із Печеніжинською селищною радою (п.1.3 договору).

Управлінням ДАБІ в Івано-Франківській області видано сертифікат серії ІФ №93 від 31.10.2017, яким посвідчено відповідність закінченого будівництва об`єкта - Реконструкція нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок, розташованого на АДРЕСА_1 , проектній документації та підтверджено готовність до експлуатації.

Замовником об`єкта згідно із сертифікатом є Чукур М.М. (том 1.а.с. 87).

02.04.2018 провідний спеціаліст відділу контролю за використанням та охороною земель у Городенківському, Коломийському, Косівському, Снятинському районах Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Білейчук О.П., в присутності головного спеціаліста відділу земельних відносин Печеніжинської селищної ради Перегінчука В.І. провели обстеження земельної ділянки земель оздоровчого призначення, площею 0,7061 га (кадастровий номер: :01:003:0084), яка розташована АДРЕСА_1 , та перевірку використання цієї земельної ділянки .

За результатами обстеження та перевірки використання земельної ділянки складений Акт обстеження земельної ділянки № 337/0/92-18-ДК/67/80/10/01/-18 від 02.04.2018, в якому вказано, що на земельній ділянці розташована будівля (3-поверхова), ділянка огороджена. Земельна ділянка використовується для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку (том 1,а. с. 18).

Також складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №337/0/92-18-ДК/377/АП/09/01/-18 від 02.04.2018, відповідно до якого земельна ділянка загальною площею 0,7061 га кадастровий номер::01:003:0084, розташована у межах населеного пункту АДРЕСА_1 , згідно з договором оренди землі від 10.12.2007 надана в користування підприємцю Чукуру Миколі Михайловичу для оздоровчого призначення (реконструкція незавершеного будівництва лікарні під санаторно-оздоровчий центр) терміном на 25 років.

На момент проведення перевірки земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, а саме: для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що є порушенням ст.20 ЗК України(том 1,а.с. 20-21).

У зв`язку з виявленим використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням складено протокол від 19.04.2018 №337/0/92-18-ДК/35П/07/01/-18 про адміністративне правопорушення, згідно з яким Чукур М.М. вчинив порушення земельного законодавства, за яке передбачено відповідальність ч. 1 ст. 53 КУпАП та ч.1 ст. 211 ЗК України (том 1, а.с. 23-24).

У протоколі в графі «підпис особи, яка вчинила адміністративне правопорушення» вказано -від підпису відмовився.

Разом з тим, у п.11 протоколу вказано про повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що розгляд справи про адмінправопорушення відбудеться 27.04.2018 о 10год00хв у приміщенні ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області за адресою вул. Театральна,13 м. Коломия.

Повідомлення про розгляд 27.04.2018 о 10год00хв справи про адміністративне правопорушення згідно з наявним в матеріалах справи фіскальним чеком надіслано відповідачу 19.04.2018 (том 1.а.с. 119).

Крім того, 19.04.2018 винесено припис №337/0/19-18-ДК/341Пр/03/01/-18, яким зобов`язано Чукура М.М. у 30-ти денний термін усунути порушення (том 1, а. с. 25).

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 27.04.2018 №337/0/92-18-ДК/35 По/08/01-18, прийнятою за результатами розгляду протоколу від 19.04.2018 №337/0/92-18-ДК/35П/07/01/-18, Чукура М.М. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 53 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розміріі 255,00грн.

У постанові вказані реквізити для сплату штрафу: рах.№0552, отримувач: Колом. УК/ОТГ смт Печеніжин/21081100(том 1, а.с. 27-28).

В матеріалах справи наявна копія квитанції від 10.05.2018 (номер платіжного документа неможливо прочитати через неналежну якість ксерокопії), згідно з якою Чукур М.М. сплатив 255,00грн штрафу на рахунок .№0552, отримувач: Колом. УК/ОТГ смт Печеніжин/21081100 (том 1, а.с. 29-30).

У зв`язку з використання ФОП Чукур М.М. земельної ділянки не за цільовим призначенням позивач здійснив розрахунок завданої шкоди відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної наслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 N 963, і визначив її у розмірі 25 340,96грн та звернувся до відповідача з претензією від 10.07.2019 №31-19-0.6-3977/0/2-19 про сплату шкоди, яка залишена без задоволення (том 1, а.с.31, 32).

20.01.2020 відповідач звернувся до селищної ради із заявою про розірвання договору оренди землі від 10.12.2007 у зв`язку з відчуженням об`єкта незавершеного будівництва ТОВ "Інвестиційно-будівельна група "Ренесанс" ( т.1, а.с.156).

За даними Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, сформованими на запит від 14.02.2020, земельна ділянка площею 0,7061га, кадастровий номер: :01:003:0084, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування санаторно-оздоровчих закладів, розташована на АДРЕСА_1 , належить на праві власності Печеніжинській селищній раді, право оренди на цю земельну ділянку зареєстровано за Чукур М.М. (том 1,а.с. 185).

Рішенням Печеніжинської селищної ради від 16.03.2020 № 2743-45/2020 розірвано договір оренди землі від 10.12.2007, укладений з Чукур М.М. , якого зобов`язано вжити заходи щодо державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, кадастровий номер: :01:003:0084 ( т.2, а.с. 44).

Дослідивши обставини справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Згідно з частиною 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною 5 статті 20 Земельного кодексу України встановлено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Згідно з ст. 47 ЗК України до земель оздоровчого призначення належать землі, що мають природні лікувальні властивості, які використовуються або можуть використовуватися для профілактики захворювань і лікування людей.

Статтею 48 ЗК України встановлені обмеження діяльності на землях оздоровчого призначення.

Згідно з частинами 1-3 вказаної статті на землях оздоровчого призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню або може негативно вплинути на природні лікувальні властивості цих земель.

На територіях лікувально-оздоровчих місцевостей і курортів встановлюються округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони.

У межах округу санітарної (гірничо-санітарної) охорони забороняються передача земельних ділянок у власність і надання у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам для діяльності, несумісної з охороною природних лікувальних властивостей і відпочинком населення.

Землі оздоровчого призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності (ч. 1 ст. 49 ЗК України).

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про охорону земель» охорона земель оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення здійснюється шляхом включення цих земель до складу екологічної мережі, обмеження їх вилучення (викупу) для інших потреб та обмеження антропогенного впливу на такі землі.

Згідно із ст.13 ЗУ « Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" передбачено, що невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням - це невикористання земельної ділянки, крім реалізації науково обґрунтованих проектних рішень, або фактичне використання земельної ділянки, яке не відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі земельної ділянки у власність чи наданні в користування, в тому числі в оренду, а також недодержання режиму використання земельної ділянки або її частини в разі встановлення обмежень (обтяжень).

Матеріалами справи підтверджено, що у 2005році Печеніжинська селищна рада за договором купівлі-продажу відчужила відповідачу об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться на АДРЕСА_1 , та уклала з відповідачем договір оренди землі від 10.12.2007, за яким передала відповідачу в оренду на 25 років земельну ділянку оздоровчого призначення площею 0,7061га на АДРЕСА_1 для реконструкції незавершеного будівництва лікарні під санаторно-оздоровчий комплекс.

23.03.2015 ФОП Чукур М.М. (замовник) та ТОВ "Інвестиційно-будівельна група "Ренесанс" (інвестор) уклали інвестиційний договір №1, за яким ФОП Чукур М.М. надав інвестору орендовану земельну ділянку по АДРЕСА_1 для виконання на ній будівельних робіт з реконструкції нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок, що суперечить цільовому призначенню земельної ділянки, визначеної договором оренди землі від 10.12.2007.

Крім того, 23.03.2015 ФОП Чукур М.М. (замовник) та ТОВ "АРС-ДІМ"(генпідрядник-інвестор) уклали договір №1 генерального підряду на виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок на вказаній земельній ділянці, що також суперечить цільовому призначенню земельної ділянки, визначеної договором оренди землі від 10.12.2007.

В подальшому у 2015-2016роках об`єкт незавершеного будівництва був відчужений товариству "Інвестиційно-будівельна група "Ренесанс".

За результатами проведених позивачем 02.04.2018 обстеження та перевірки земельної ділянки, переданої відповідачу в оренду, встановлено, що земельна ділянка використовується відповідачем не за цільовим призначенням, а саме для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Згідно з ч.1 ст. 211 ЗК України за порушення земельного законодавства громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема, за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням.

У зв`язку з використанням відповідачем орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням позивачем складено протокол від 19.04.2018 про вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, за яке передбачено відповідальність ч. 1 ст. 53 КУпАП та ч.1 ст. 211 ЗК України та винесено припис.

За результатами розгляду вказаного протоколу винесено постанову від 27.04.2018 про накладення адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 255,00грн, який відповідачем сплачений.

Крім того, відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної наслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 N 963 ( далі - Методика визначення розміру шкоди), позивач визначив розмір шкоди в сумі 25 340,96грн, заподіяної відповідачем використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням, та звернувся до відповідача з претензією від 10.07.2019 про сплату шкоди, однак відповідач її не сплатив.

За висновками суду першої інстанції та доводами відповідача, які ґрунтуються на положеннях на ст. 120 та ст.141ЗК України, після переходу до ТОВ "Інвестиційно-будівельна група "Ренесанс" права власності на незавершену будівництвом нежитлову будівлю договір оренди земельної ділянки, на якій розташоване це майно, припинив свою дію щодо ФОП Чукура М.М. та діяв на тих самих умовах стосовно нового власника майна, тому на час проведення перевірки відповідач не був землекористувачем земельної ділянки , відтак відсутність у діях відповідача протиправної поведінки та вини.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що на момент проведення перевірки орендарем земельної ділянки був відповідач.

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (пункт "е" частини першої статті 141 ЗК України).

За приписами ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (абзац перший). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

У постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №914/1658/15 викладена правова позиція , згідно з якою правила переходу та припинення прав на земельну ділянку, що передбачені обома редакціями статті 120 та доповненим пунктом "е" частини 1 статті 141 ЗК України можуть застосовуватись виключно у випадку набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, тобто об`єкт нерухомості, який знаходиться на такій земельній ділянці.

Факт здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 ЦК України.

Відтак у випадку відчуження розміщених на земельній ділянці об`єктів незавершеного будівництва, наведені приписи статей 120, 141 ЗК України не застосовуються.

Матеріалами справи підтверджено, що у 2015-2016 роках товариству "Інвестиційно-будівельна група "Ренесанс" була відчужена нежитлова будівля незавершена будівництвом готовністю 61,7%; після відчуження об`єкта незавершеного будівництва відповідачу як замовнику будівництва Управління ДАБІ в Івано-Франківській області видало сертифікат серії ІФ №93 від 31.10.2017 про готовність об`єкта ( житлового будинку) до експлуатації; 20.01.2020 відповідач звернувся до селищної ради із заявою про розірвання договору оренди землі від 10.12.2007, який розірвано рішенням Печеніжинської селищної ради від 16.03.2020 № 2743-45/2020.

Крім того, є чинними протокол від 19.04.2018 про вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, за яке передбачено відповідальність ч. 1 ст. 53 КУпАП та ч.1 ст. 211 ЗК України, припис та постанова від 27.04.2018 про накладення на відповідача адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 255,00грн, який сплачений.

З огляду на названі обставин та правову позицію Верховного Суду щодо незастосування положень статей 120, 141 ЗК України у випадку відчуження розміщених на земельній ділянці об`єктів незавершеного будівництва, апеляційний суд вважає помилковими висновки першої інстанції про припинення дії договору оренди землі щодо ФОП Чукура М.М. у зв`язку з відчуженням об`єкта незавершеного будівництва, розташованого на орендованій земельній ділянці, та про відсутність у діях відповідача протиправної поведінки та вини щодо використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, та необґрунтованими доводи відповідача.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що йому не було відомо про складання протоколу про адмінправопорушення від 19.04.2020 та про винесення постанови від 24.07.2018 про накладення штрафу, що він особисто не сплачував штрафу, оскільки ці доводи не спростовують факту використання ним як орендарем земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне винне діяння особи, яка заподіяла шкоду. Для відшкодування заподіяної шкоди необхідно довести такі факти, як неправомірність поведінки особи, вина заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Згідно з ст. 56 ЗУ «Про охорону земель» юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом.

Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Згідно з п. 7 Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 N 963, розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держгеокадастром та його територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держгеокадастру на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 р. N 1619.

Перевіривши проведений позивачем розрахунок розміру шкоди в сумі 25 340,96грн, заподіяної внаслідок використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим призначенням, апеляційний суд встановив, що такий виконаний відповідно до вимог та з урахуванням коефіцієнтів, встановлених Методикою визначення розміру шкоди.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами скаржника та вважає, що внаслідок використання відповідачем переданої йому в оренду земельної ділянки не за цільовим призначенням, було завдано шкоду у розмірі 25 340,96грн, яку в силу закону відповідач повинен відшкодувати у повному обсязі.

Відтак апеляційний суд вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції про відмову в позові - неправомірним.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або

неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що внаслідок неповного з`ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові.

Отже, рішення суду першої інстанції належить скасувати, прийняти нове, яким позов задоволити.

Судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції та перегляд рішення апеляційним судом на підставі ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 10.04.2020 №9-9-0.6-2009/0/2-20 задоволити.

2.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2020 у справі №909/1322/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Чукур Миколи Михайловича, ідент. номер НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , до Державного бюджету України (отримувач: Коломийське К/ОТГ смт Печеніжин/24062200, код ЄРДПОУ: 37904227; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); номер рахунку: UA 8009552) - 25 340,96грн шкоди, завданої використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Чукура Миколи Михайловича, ідент. номер НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , на користь Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, ідент. код 39767437, місцезнаходження: 76014, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, вулиця Академіка Сахарова, будинок 34-а, 1921,00 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 2 881,50грн збору за перегляд рішення судом апеляційної інстанції.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження судових рішень у касаційному порядку визначені статтями 286-291 ГПК України .

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 02.10.2020.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич