ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2020 р.

м. Київ

Справа № 911/2000/19

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Парасочки Т.О., розглянув в порядку загального позовного провадження

позов Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури (54030, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 73, ) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Інтеграл" (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Пушкінська, буд. 43-А, кв. 7, )

про стягнення боргу, штрафу та пені за договором оренди державного нерухомого майна № РОФ-1590 від 01.08.2017,

за участю представників:

позивача: Наумова К.О.

відповідача: Середа О.С.

прокуратури: Бондаренко О.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява №15.31-86вих-19 від 02.08.2019 Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Інтеграл" про стягнення боргу, штрафу та пені за договором оренди державного нерухомого майна №РОФ-1590 від 01.08.2017.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.08.2019 вказану позовну заяву залишено без руху.

29.08.2019 через канцелярію позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області від 13.08.2019, подано заяву №1531-754вих19 від 27.08.2019 про усунення недоліків позовної заяви та . Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

06.09.2019 на адресу суду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.09.2019 відкрито провадження усправі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого судового засідання призначено на 16.09.2019, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

13.09.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив вх. №17465/19 від 13.09.2019.

У підготовчому судовому засіданні 16.09.2019 судом встановлено позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив до наступного судового засідання та постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі, з підстав неоднозначності застосування норм права щодо представництва інтересів прокуратурою.

26.09.2019 через канцелярію суду від Миколаївської місцевої прокуратури надійшла відповідь на відзив №31-241вих19 від 24.09.2019.

15.10.2019 до суду від Миколаївської місцевої прокуратури надійшло клопотання №31-2621вих-19 від 08.01.2019 про поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 25.10.2019 поновлено провадження у справі, призначено проведення підготовчого судового засідання на 11.11.2019.

У судовому засіданні 11.11.2019 судом закрите підготовче провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 03.12.2019.

18.11.2019 до суду від позивача надійшла заява №01/263 від 14.11.2019 про зміну назви позивача з Регіонального відділення ФДМУ по Миколаївській області його правонаступником Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях.

Зважаючи на вказану заяву та доданий до неї Наказ Фонду державного майна України №445 від 11.05.2019 про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України, суд вважає за необхідне замінити позивача у справі з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях.

У судовому засіданні 03.12.2019 судом винесено ухвалу про зупинення провадження у справі до моменту перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18 з тих підстав, що дана справа та справа № 912/2385/18 пов`язані між собою, позаяк в останніх представництво інтересів держави здійснює прокурор.

25.08.2020 до суду від Прокуратури миколаївської області надійшло клопотання №05/1-431вих-20 від 20.08.2020 про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.09.2020 поновлено провадження у справі №911/2000/19 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання з розгляду справи по суті, яке відбудеться 22.09.2020.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 22.09.2020 позиваем та прокуратурою підтримано текст позовної заяви, відповідач проти позову заперечував.

Позов обгрунотовано наступним:

- Миколаївською місцевою прокуратурою №1 встановлені порушення законодавства при використанні державного майна;

- між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Інтеграл" укладено Договір оренди державного нерухомого майна №РОФ-1590 від 01.08.2017;

- у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати орендних платежів у останнього утворилась заборгованість за період з грудня 2018 по травень 2019 у розмірі 195618,77 грн;

- ураховуючи приписи законодавства та умови Договору відповідачу нараховано пеню та штраф у зв`язку з неналежним виконанням Договору.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що у зв`язку з тим, що передане в оренду нерухоме майно знаходиться в аварійному стані, відповідач не має можливості використовувати нерухоме майно за функціональним призначенням, наслідком чого відповідач не отримує прибуток на який розраховував, укладаючи Договір оренди, та у зв`язку зі скрутною фінансовою ситуацією відповідач сплачує орендну плату з запізненням, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Також, відповідач зазначає, що у даній справі відсутні законні підстави для представництва інтересів держави органом прокуратури, позаяк прокуратура не вчинила всіх належних дій по встановленню обставин ухилення орендодавця (Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області) від звернення до суду, зокрема, прокуратура не отримувала від орендодавця такої відмови і не додала такий доказ до позовної заяви, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності та є підставою для залишення позову без розгляду.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Інтеграл" (орендар, відповідач) укладено Договір №РОФ-1590 від 01.08.2017 (далі - Договір) оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Заводська 11, м. Миколаїв, що перебуває в оперативному управлінні Миколаївського окружного адміністративного суду, за яким орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: нежитлову будівлю літ. А-2 загальною площею 2635,1 кв.м (реєстраційний номер 35356555.1. ШПЖАДФ001); нежитлові приміщення сховища літ. А пд. Площею 102,7 кв.м (реєстровий номер 35356555.1.ЕЦФЯКВ441), (далі - Майно) згідно з планом розміщення орендованого майна (додаток 1 до договору оренди), розташоване за адресою: вул. Заводська, 11, м. Миколаїв, що перебуває в оперативному управлінні Миколаївського окружного адміністративного суду (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 30.04.2017 р. і становить за незалежною оцінкою 6506962 грн (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2., 1.3. Договору майно передається в оренду під проведення виставок без права продажу товарів. Стан майна на момент укладення Договору оренди визначається в акті приймання-передавання майна.

Пунктами 3.1. Договору сторони погодили, що орендна плата визначена на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, зі змінами та доповненнями і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (червень 2017) 55808,49 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку визначену чинним законодавством. Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісячно, не пізніше, 15 числа місяці наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, встановлених Кабінетом міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Орендар самостійно здійснює щомісячний розподіл платежів до Державного бюджету та Балансоутримувачу.

Відповідно до Акту приймання-передавання (Додаток №2 до Договору оренди від 01.08.2017 №РОФ-1590) орендодавець передав, а орендар прийняв нерухоме майно відповідно до Договору. Майно, що передається в оренду знаходиться у задовільному стані, фізичний знос - 30%.

Також, сторонами укладено Договір про внесення змін №1 до Договору оренди нерухомого майна № РОФ-1590 від 01.08.2017 (далі - Договір про внесення змін).

Так сторони Договором про внесення змін додали до пункту 1.1. Договору наступне: «Право власності зареєстроване 27.02.2018 року за №25036643. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Згідно з пунктами 3.3., 3.4., 3.5., Договору про внесення змін орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції від базового до першого місяця оренди включно. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України. У разі користування майном протягом неповного календарного місяця добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Відповідно до п. 3.7., 3.8. Договору про внесення змін орендна плата перерахована до Державного бюджету та Балансоутримувачу у призначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, уключаючи день оплати. У разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Крім того, пунктом 10.1. та 10.2., сторони погодили, що Договір укладено строком на 15 років та діє з 27.02.2018 року по 26.02.2033 включно. Умови цього Договору зберігають силу протягом усього терміну його дії, в тому числі у випадках, коли після його укладення, законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов`язань.

Спірні правовідносини з договору оренди, що склались між сторонами регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна», також до них застосовуються положення Глав 47-53, 58 Цивільного кодексу України, Глав 19-20, 26 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 10 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон) оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Зокрема, згідно ст. 3 Закону об`єктами оренди за цим Законом є: єдині майнові комплекси підприємств, їхніх відокремлених структурних підрозділів; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення, а також їх окремі частини); інше окреме індивідуально визначене майно.

Відповідно до ч. 5 ст. Закону порядок передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду (далі - Порядок передачі майна в оренду) визначається Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері реалізації майна (майнових прав, інших активів) або прав на нього на конкурентних засадах у формі аукціонів, у тому числі електронних аукціонів, та здійснює контроль за її реалізацією.

Згідно з ст. 17 Закону орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. У разі якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив Методику розрахунку орендної плати, застосовується Методика, затверджена Кабінетом Міністрів України. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у державній власності, між державним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається Порядком передачі майна в оренду.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відтак, сторонами, зокрема, Договором було погоджено, що орендна плата визначена на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, зі змінами та доповненнями і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (червень 2017) 55808,49 грн.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості за Договором оренди № РОФ-1590 від 01.08.2017 орендарем нараховано відповідачу орендної плати за період з грудня 2018 по травень 2019 у розмірі 195618,77 грн (з урахуванням часткових оплат відповідача).

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази повної або часткової сплати відповідачем боргу у вказаному розмірі.

Водночас, відповідач у поданому до суду відзиві прямо не заперечує про існування відповідної заборгованості, проте наголошує на тому, що сплата орендних платежів не відбувалась з підстав неможливості останнім використовувати вказане майно для отримання прибутку у зв`язку з його аварійним станом.

Суд не погоджується з відповідачем виходячи з наступного.

Як вбачається з Акту приймання-передачі (Додаток №2 до Договору оренди № РОФ-1590 від 01.08.2017), який підписаний та затверджений сторонами, майно, що передається в оренду знаходиться у задовільному стані, фізичний знос - 30%.

Відтак, відповідач приймаючи об`єкт оренди відповідно до вказаного Акту повинен був знати про всі технічні недоліки вказаного об`єкту та у разі незадоволення з технічним станом об`єкта, останній був не позбавлений права не підписувати вказаний Акт з подальшою відмовою від продовження правовідносин з орендодавцем.

Разом з тим, суд вважає за необхідне наголосити, що відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону, якщо орендоване майно неможливо використовувати за призначенням через його незадовільний стан, орендар має право на зарахування витрат на здійснення такого ремонту в рахунок орендної плати один раз протягом строку оренди в порядку та межах, визначених Порядком передачі майна в оренду. Рішення про зарахування витрат орендаря, здійснених на проведення капітального ремонту, приймається орендодавцем за умови наявності письмової згоди балансоутримувача, а також згоди уповноваженого органу управління балансоутримувача у випадках, передбачених статутом чи положенням балансоутримувача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не вчинено будь-яких юридично значимих дій (не подано доказів вчинення таких дій) щодо поліпшення стану об`єкту оренди з метою його подальшого використання для отримання прибутків. Крім того, відповідачем також до суду не подано доказів того, що вказаний об`єкт оренди перебував (перебуває) в аварійному стані, у зв`язку з чим його експлуатація була неможлива (листів, довідок, висновків установ перевірки технічного стану нерухомого майна тощо).

Між тим, як вже зазначалось вище, відповідно до приписів Закону орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Тобто наведене свідчить, що чинне законодавство не ставить в залежність використання орендованого майна з наявністю у відповідача права не сплачувати орендну плату у зв`язку з негативними наслідками провадження останнім господарської діяльності або невикористанням об`єкту оренди взагалі. Таким чином, відповідач уклавши Договір оренди нерухомого майна повинен обов`язково сплачувати орендні платежі в незалежності від того, отримує він доходи від такого майна чи ні.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не довів суду належними та допустимими доказами наявності у останнього права на здійснення орендних платежів, відповідно до Договору оренди з затримкою та не в повному обсязі.

Отже, суд вважає позовну вимогу про стягнення з відповідача орендної плати у розмірі 195618,77 грн за період з грудня 2018 по травень 2019 доведеною, позивачем не спростованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо нарахування штрафу та пені.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, як вже зазначалось вище сторони п. 3.7., 3.8. Договору про внесення змін сторони погодили, що орендна плата перерахована до Державного бюджету та Балансоутримувачу у призначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, уключаючи день оплати. У разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Відтак, позивачем підставно за порушення грошового зобов`язання (несвоєчасної сплати орендних платежів) нараховано відповідачу штраф у розмірі 5868,56 грн та пеню у розмірі 19374,64 грн.

Отже, судом перевірено розрахунок позивача щодо нарахування штрафу та встановлено, що він є арифметично вірний, а тому штраф у розмірі 5868,56 грн підлягає стягненню з відповідача.

Водночас, судом зроблено розрахунок пені та встановлено, що сума пені за заявлений період є більшою за розраховану позивачем, водночас, суд не може з власної ініціативи виходити за межі позовних вимог, тому сума пені підлягає задоволенню у заявленій позивачем сумі - 19374,64 грн.

Відтак, на підставі викладеного, суд дійшов висновків про повне задоволення позову та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Інтеграл" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях 195618,77 грн боргу, 5868,56 грн штрафу та 19374,64 грн пені.

Принагідно, суд стосовно твердження відповідача щодо відсутності законних підстав для представництва інтересів держави органом прокуратури, зазначає наступне.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18).

Відтак, в матеріалах справи наявна претензія №07/445 від 19.04.2019 з вимогою по сплату ТОВ «Бізнес Інтеграл» боргу, штрафу та пені, яка направлена на адресу останнього. Водночас, ТОВ «Бізнес Інтеграл» у відповідь на вказану претензію повідомило, що зобов`язується сплатити існуючу заборгованість з орендної плати станом на 01.07.2019 (вказані обставини вбачаються з листа Регіонального відділення ФМДУ по Миколаїській області №14-10-01041 від 18.06.2019 до Прокуратури Миколаївської області).

Також, з листа Регіонального відділення ФМДУ по Миколаїській області №14-10-01855 від 20.06.2019 до Прокуратури Миколаївської області вбачається, що Регіональне відділення не зверталось до суду з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати за Договором оренди №РОФ-1590 від 01.08.2017 укладеним з ТОВ «Бізнес Інтеграл».

Отже, в контексті зазначених вище положень судової практики повідомлення Прокуратури про те, що Регіональне відділення за наявності відповідних підстав (наявності заборгованості у відповідача) самостійно не звернулося до суду з позовом в інтересах держави - є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва Прокуратури у даній справі.

Крім того, суд наголошує на тому, що Прокуратурою сформовано позов 02.08.2019, тобто вказане свідчить, що відповідач не вчинив дій на виконання гарантій, викладених у листі ТОВ «Бізнес Інтеграл» №02/06-2016 від 05.06.2019 до Регіонального відділення ФМДУ по Миколаїській області щодо сплати існуючої заборгованості з орендної плати станом на 01.07.2019.

Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Інтеграл" (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Пушкінська, буд. 43-А, кв. 7, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, ) 195618,77 грн боргу, 5868,56 грн штрафу та 19374,64 грн пені.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Інтеграл" (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Пушкінська, буд. 43-А, кв. 7, ) на користь Прокуратури Миколаївської області (54030, м. Миколаїв, вул. Спаська, 28, ) 3312,93 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.10.2020.

Суддя А.Ф. Черногуз