ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 справа № 914/1442/20

За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Тек-Євровєктранс, м. Київ

до відповідача: Державного підприємства Міністерства оборони України Львівський завод збірних конструкцій, м. Львів

про стягнення 1639505,00грн за договором поставки № П-22 від 13.03.2019

Суддя У.І.Ділай

Секретар В.Д. Андрусик

За участю представників:

Від позивача: О.М.Кебкал - адвокат

Від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю Тек-Євровєктранс, до відповідача: Державного підприємства Міністерства оборони України Львівський завод збірних конструкцій про стягнення 1639505,00грн за договором поставки № П-22 від 13.03.2019.

Ухвалою суду від 22.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.07.2020.

Ухвалою від 16.07.2020 та від 04.08.2020 підготовче засідання відкладено з підстав зазначених в ухвалах.

Ухвалою від 10.09.2020 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.09.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 22.09.2020 підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

Відповідач в судове засідання 22.09.2020 явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

Між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № П-22 від 13 березня 2019 року, відповідно до пункту 1.1 якого, позивач зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити та передати у власність товар - щебінь гранітний, відповідно до Специфікації, що наведена у Додатку № 1 до Договору, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти і оплатити товар.

Також сторонами підписано Специфікацію № 1 від 13 березня 2019 року та Специфікацію № 2 від 29 березня 2019 року.

09.04.2019 між сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору поставки № П-22 від 13 березня 2019 року.

У пункті 6.1 Договору сторони погодили, що відповідно до виставленого позивачем рахунку-фактури, відповідач оплачує замовлену партію товару шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позивача суми передоплати в розмірі 100% вартості замовленої партії товару.

Як зазначено в позові позивач поставив відповідачу обумовлений в специфікації товар на загальну суму 1979505,00грн та на підтвердження долучив копії видаткових накладних (оригінали оглянуто судом): № 66 від 19 березня 2019 року на суму 951 390,00 грн з ПДВ; № 92 від 01 квітня 2019 року на суму 66 330,00 грн з ПДВ; № 93 від 03 квітня 2019 року на суму 198 990,00 грн з ПДВ; № 94 від 05 квітня 2019 року на суму 33 165,00 грн з ПДВ; № 99 від 08 квітня 2019 року на суму 364 815,00 грн з ПДВ; № 100 від 15 квітня 2019 року на суму 364815,00 грн з ПДВ, які підписані уповноваженим представником ДП МОУ Львівський завод збірних конструкцій відповідно до довіреності №110 від 01.04.2019.

Також для підтвердження факту поставки позивач долучи до матеріалів справи копії електронних залізничних накладних від 30.03.2019, від 01.04.2019, від 09.04.2019, від 14.03.2019, від 02.04.2019, від 03.04.2019.

За твердженням позивача відповідач оплатив вартість отриманого товару частково, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 1 639 505,00грн.

В порядку досудового врегулювання спору 13.03.2020 позивач направляв відповідачу претензію та 27.04.2020 позивач направив відповідачу вимогу про виконання грошового зобов`язання. Однак, претензії позивача залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав договірних зобов`язань щодо своєчасної сплати вартості поставленого товару. Відтак, ТзОВ Тек-Євровєктранс подав до Господарського суду Львівської області позовну заяву про стягнення з відповідача 1 639 505,00грн основного боргу.

Відповідач заперечив проти позову з огляду на таке.

Відповідно до п. 4.1. договору, поставка товару здійснюється на підставі заявок (Додаток №2) покупця, попередньо погоджених з постачальником, викладених у письмовому вигляді.

Згідно з п. 4.2.-4.3. договору, покупець направляє постачальнику факсимільним зв`язком підписану уповноваженою особою та скріплену печаткою покупця заявку на поставку Товару... Постачальник не пізніше наступного робочого дня направляє (повертає) факсимільним зв`язком покупцю підписану уповноваженою особою та скріплену печаткою постачальника заявку про поставку товару, що підтверджує погодження сторонами умов поставки відповідної партії товару.

За твердженням відповідача, сторонами договору чітко узгоджено послідовність та форму вираження необхідності у закупівлі відповідачем у позивача певного товару, а саме: подання відповідної заявки. При цьому, відповідач зазначив, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження звернення відповідача із відповідними заявками.

Крім цього відповідач зазначив, що згідно із п. 6.1. договору передбачено, що відповідно до виставленого постачальником рахунку-фактури, покупець оплачує замовлену партію товару шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок постачальника суми передоплати в розмірі 100% вартості замовленої партії товару. Інші умови оплати можуть бути погоджені шляхом підписання додаткової угоди.

Відповідно до п. 6.7. договору, у разі відмови покупця здійснити передплату за п. 6.1. за товар протягом 10 (десяти) банківських днів згідно рахунку-фактури, постачальник залишає за собою право розірвати цей договір в односторонньому порядку.

На думку відповідача сторони чітко визначили дві юридично обов`язкові дії, виключна сукупність яких являється підставою для продажу та доставки позивачем певного товару відповідачу, а саме: 1) подання заявки на отримання товару; 2) попередня оплата за товар у розмірі 100%. Відтак, обов`язок позивача продати та доставити відповідний товар відповідачу виникає безальтернативно та виключно за наявності двох зазначених вище умов.

Відповідач вважає, що у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару, зобов`язання постачальника щодо поставки товару не виникало, а здійснення ним на свій ризик поставки товару без попередньої оплати, не надає постачальнику права вимагати оплати такого товару.

Також відповідач зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір поставки № П-22 від 13 березня 2019 року, у зв`язку із чим набули взаємних прав і обов`язків.

За договором поставки, відповідно до вимог п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач свої зобов`язання щодо передачі товару за спірним договором виконав повністю, що підтверджується копіями видаткових накладних долучених до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом): № 66 від 19 березня 2019 року на суму 951 390,00 грн з ПДВ; № 92 від 01 квітня 2019 року на суму 66 330,00 грн з ПДВ; № 93 від 03 квітня 2019 року на суму 198 990,00 грн з ПДВ; № 94 від 05 квітня 2019 року на суму 33 165,00 грн з ПДВ; № 99 від 08 квітня 2019 року на суму 364 815,00 грн з ПДВ; № 100 від 15 квітня 2019 року на суму 364 815,00 грн з ПДВ на загальну суму 1979505,00грн.

Відповідач оплату за поставлений товар здійснив частково, в результаті утворилась заборгованість в розмірі в сумі 1 639 505,00грн.

Підписання відповідачем видаткових накладних без зауважень, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідач про дійсність отримання товару та проти наявності заборгованості не заперечив.

Як встановлено судом сторонами підписано специфікації, якими погодили найменування, фракцію, одиницю виміру, кількість, умови поставки, ціну за одиницю, загальну вартість товару.

Покликання відповідача про недотримання послідовності та форми вираження необхідності у закупівлі відповідачем у позивача певного товару, яка передбачена п. 4.1-4.3 спірного договору (стосовно подання відповідної заявки) судом відхиляється, оскільки до матеріалів справи долучено копію заявки №2 від 21.03.2019, яка підписана уповноваженими представниками ДП МОУ Львівський завод збірних конструкцій та скріплена печаткою підприємства. Згідно із заявкою ;2 здійснено поставку товару по накладних № 92 від 01 квітня 2019 року на суму 66 330,00 грн з ПДВ; № 93 від 03 квітня 2019 року на суму 198 990,00 грн з ПДВ; № 94 від 05 квітня 2019 року на суму 33 165,00 грн з ПДВ; № 99 від 08 квітня 2019 року на суму 364 815,00 грн з ПДВ; № 100 від 15 квітня 2019 року на суму 364 815,00 грн з ПДВ.

Як пояснив представник позивача заявка №1 втрачена, однак поставка здійснена по останній та накладній № 66 від 19 березня 2019 року на суму 951 390,00 грн з ПДВ, що частково оплачено відповідачем.

В силу положень частини 1 статті 692 ЦК України, обов`язок покупця з оплати товару виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Отже, покупець зобов`язаний розрахуватися з продавцем (постачальником) за придбаний (поставлений) товар з моменту його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі №925/1332/12.

Відповідно до частини 3 статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживати правом в інших формах. Отже, сторона договору поставки, яка прийняла поставлений товар на виконання такого договору, не повідомивши протилежну сторону про прийняття товару на відповідальне зберігання, не вправі відмовитись від виконання зобов`язань з розрахунку за отриманий товар, незважаючи на те, що умовами договору поставки передбачалась 100% передоплата товару, оскільки протилежне матиме наслідки зловживання правом з боку одержувача товару. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.02.2018 у справі № 905/102/17.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 1639505,00грн.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судовий збір покладається на останнього.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України Львівський завод збірних конструкцій (79040, м. Львів, вул. Городоцька, 222; ідентифікаційний код 08006864) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Тек-Євровєктранс (03022, м. Київ, вул. Васильківська, 34; ідентифікаційний код 41007,00грн основного боргу та 24592,60грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 02.10.2020.

Суддя У.І. Ділай