РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2020Справа № 910/11648/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Бабич М.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

до: 1) Миколаївської обласної державної адміністрації,

2) Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

про визнання незаконним та скасування розпорядження, скасування реєстраційних записів,

Учасники справи:

від прокуратури: Колодяжна А.В.,

від позивача: Фартушна В.М.,

від відповідача-1: не з`явився,

від відповідача-2: Травянко Л.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України Миколаївської обласної державної адміністрації та Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", у якій викладено такі вимоги:

1) визнати протиправним та скасувати Розпорядження виконувача функцій і повноважень голови Миколаївської обласної державної адміністрації від 24.05.2019 №163-р "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування ДП "Адміністрація морських портів України" для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (будівництво причалу № 8 під перевантажувальний комплекс генеральних вантажів та подальшого їх обслуговування) по вул. Заводська, 23 в Заводському районі, м. Миколаєва";

2) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №31778343 від 28.05.2019 про реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку площею 1,6207 га з кадастровим номером :07:002:0062 за державним підприємством "Адміністрація морських портів України";

3) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №31778152 від 28.05.2019 про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,6207 га з кадастровим номером :07:002:0062 за Миколаївською обласною державною адміністрацією.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, спірне розпорядження не відповідає вимогам статей 79, 79-1 Земельного кодексу України, ст. 14 Водного кодексу України, тому має бути скасованим, а вчинені на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи також підлягають скасуванню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/11648/19, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 25.09.2019.

Також, разом з поданою позовною заявою Виконувачем обов`язків прокурора Миколаївської області було заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 заяву Виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області про забезпечення позову задоволено частково.

19.09.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

23.09.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

В підготовче засідання 25.09.2019 з`явилися представники позивача та відповідача-2, а також прокуратури. Представник відповідача-1 в підготовче засідання не з`явився.

В підготовчому засіданні представником відповідача-2 подано клопотання про скасування заходів забезпечення позову у справі №910/11648/19.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відкласти підготовче засідання на 16.10.2019, встановити прокуратурі та позивачу строк для подання пояснень до 07.10.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 призначено розгляд клопотання Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про скасування заходів забезпечення позову у справі №910/11648/19 на 30.09.2019.

В судове засідання 30.09.2019 з`явилися представники прокуратури, позивача та відповідача-2. Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у задоволенні клопотання Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про скасування заходів забезпечення позову у справі №910/11648/19 відмовлено.

11.10.2019 через відділ діловодства суду від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" надійшла скарга, у якій просить: 1) визнати дії державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління у місті Києві Борисюка Р.А. з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №60193347 від 01.10.2019 - протиправними; 2) визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління у місті Києві Борисюка Р.А. №60193347 від 01.10.2019; 3) внаслідок скасування постанови про відкриття виконавчого провадження зобов`язати посадових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління у місті Києві винести повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 розгляд вказаної скарги призначено на 23.10.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 виправлено описку, допущену в ухвалі Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі № 910/11648/19; пункт 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі № 910/11648/19 викладено в такій редакції: "Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 09.09.2019 та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 09.09.2022, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження відповідно до ч. 1 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України.".

В підготовче засідання 16.10.2019 з`явилися представники позивача та відповідача-2, а також прокуратури. Представник відповідача-1 в підготовче засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2019, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.11.2019.

18.10.2019 через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

21.10.2019 через відділ діловодства суду від Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління у місті Києві надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження.

В судовому засіданні 23.10.2019 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив задовольнити клопотання представника прокуратури та оголосити перерву до 28.10.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у задоволенні скарги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" у справі № 910/11648/19 відмовлено.

Судове засідання 06.11.2019 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Трофименко Т.Ю. на лікарняному.

З огляду на вихід судді Трофименко Т.Ю. з лікарняного, ухвалою суду від 14.11.2019 судове засідання у справі № 910/11648/19 призначено на 04.12.2019.

18.11.2019 через відділ діловодства суду від відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області надійшли постанови про закінчення виконавчого провадження.

В судове засідання 04.12.2019 з`явилися представники прокуратури, позивача та відповідача-2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 зупинено провадження у справі № 910/11648/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.

03.06.2020 до суду надійшло клопотання прокуратури про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 поновлено провадження у справі № 910/11648/19, судове засідання у справі призначено на 02.09.2020.

01.09.2020 на електронну пошту суду надійшло клопотання Миколаївської обласної державної адміністрації про розгляд справи за відсутності представника адміністрації.

В судове засідання 02.09.2020 з`явилися представники прокуратури, позивача та відповідача-2.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні до 23.09.2020.

В судове засідання 23.09.2020 з`явилися представники прокуратури, позивача та відповідача-2. Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про час та місце був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки неявка відповідача-1 не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд уважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за його відсутності.

Представники прокуратури та позивача підтримали позов та просили його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача-2 заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 23.09.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Миколаївської обласної державної адміністрації від 24.05.2019 № 163-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (будівництво причалу № 8 під перевантажувальний комплекс генеральних вантажів та подальшого їх обслуговування); змінено цільове призначення земельної ділянки площею 1,6207 га, кадастровий номер :07:002:0062, із земель водного фонду на землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оброни та іншого призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (будівництво причалу № 8 під перевантажувальний комплекс генеральних вантажів та подальшого їх обслуговування); надано Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в постійне користування земельну ділянку загальною площею 1,6207 га з кадастровим номером :07:002:0062, для допоміжних операцій (будівництво причалу № 8 під перевантажувальний комплекс генеральних вантажів та подальшого їх обслуговування) по вул. Заводська, 23 в Заводському районі міста Миколаєва.

28.05.2019 здійснено реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер :07:002:0062, за Державним підприємством "Адміністрація морських портів України".

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор зазначає, що вказане розпорядження Миколаївської обласної держаної адміністрації від 24.05.2019 № 163-р прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України та з перевищенням визначених законом повноважень, оскільки фактично Миколаївська обласна держана адміністрація розпорядилась внутрішніми морськими водами держави, що є виключною компетенцією Кабінету Міністрів України згідно зі ст. 14 Водного кодексу України

Прокурор вказує, що спірна земельна ділянка не може бути об`єктом земельних правовідносин, оскільки є дном лиману та її межі лише частково збігаються зі штучними спорудами, у зв`язку з чим неможливо встановити її межі в натурі та закріпити межовими знаками встановленого зразка.

Крім того, на думку прокурора, оскільки спірне розпорядження Миколаївської обласної держаної адміністрації прийнято з порушенням законодавства, то запис у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку є похідним і має бути скасований разом із скасуванням незаконного розпорядження.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач-1 зазначає, що у Миколаївської обласної державної адміністрації були відсутні підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Державному підприємству "Адміністрація морських портів України". Відповідач-1 також зазначає, що предметом оскаржуваного розпорядження була саме земельна ділянка, а не водний об`єкт.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач-2 зазначає, що законодавство передбачає можливість використання земельних ділянок під водними об`єктами для будівництва гідротехнічних споруд. На думку відповідача-2, при прийнятті спірного розпорядження відповідач-1 діяв у межах повноважень, наданих Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеві державні адміністрації». Також відповідач-2 зазначає, що права та інтересі Кабінету Міністрів України у даному випадку не порушені. Крім того, вимога прокурора про скасування записів необґрунтована, оскільки відповідачі не входить до системи органів, що здійснюють державну реєстрацію.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду гарантується державою. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини 2 статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами 2, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме, Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що прокурор у цій справі дотримав порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", при зверненні до компетентного органу до подання позову, та підтвердив підстави представництва Кабінету Міністрів України в Господарському суді міста Києва.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, визнання угоди недійсною (стаття 152 Земельного кодексу України).

Приписами статті 21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1). Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.2).

Відповідно до статті 118 Конституції України, виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції та законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно до закону скасовані Президентом України або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.

Як унормовано статтею 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Частиною 3 ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечить Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня, в судовому порядку.

Як встановлено судом, розпорядженням виконувача функцій і повноважень голови Миколаївської обласної державної адміністрації від 24.05.2019 №163-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (будівництво причалу № 8 під перевантажувальний комплекс генеральних вантажів та подальшого їх обслуговування); змінено цільове призначення земельної ділянки площею 1,6207 га, кадастровий номер :07:002:0062, із земель водного фонду на землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оброни та іншого призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (будівництво причалу № 8 під перевантажувальний комплекс генеральних вантажів та подальшого їх обслуговування); надано Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в постійне користування земельну ділянку загальною площею 1,6207 га з кадастровим номером :07:002:0062, для допоміжних операцій (будівництво причалу № 8 під перевантажувальний комплекс генеральних вантажів та подальшого їх обслуговування) по вул. Заводська, 23 в Заводському районі міста Миколаєва.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка по вул. Заводська, 23 в Заводському районі міста Миколаєва площею 1,6207 була зареєстрована відділом у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області 14.05.2019 з присвоєнням кадастрового номеру :07:002:0062, цільове призначення: для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, категорія земель: землі водного фонду, форма власності: державна власність.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером :07:002:0062 загальною площею 1,6207 га була зареєстрована за Миколаївською обласною державною адміністрацією 28.05.2019.

За змістом частини 1 статті 58 Земельного кодексу України, статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами.

Усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море (стаття 3 Водного кодексу України).

Відповідно до статті 14 Водного кодексу України до відання Кабінету Міністрів України у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить, зокрема, розпорядження внутрішніми морськими водами, територіальним морем, а також акваторією морських портів.

Згідно зі статтею 5 Водного кодексу України до водних об`єктів загальнодержавного значення належать: 1) внутрішні морські води, територіальне море та акваторії морських портів; 2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання; 3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків; 4) водні об`єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних. До водних об`єктів місцевого значення належать: 1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення; 2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.

За змістом пункту 3 Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря України від забруднення та засмічення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.02.1996 № 269 (у редакції постанови КМУ від 29.03.2002 № 431) внутрішні морські води України - це, зокрема, води заток, бухт, губ і лиманів, морів та проток, що історично належать Україні.

До компетенції обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить: погодження проектів водоохоронних зон; вирішення інших питань у галузі регулювання водних відносин, визначених законом (стаття 17-2 Водного кодексу України у редакції, чинній на час прийняття спірного розпорядження).

Зі змісту наведених норм убачається, що управління та контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів, у тому числі розпорядження водними об`єктами загальнодержавного значення, належить до відання Кабінету Міністрів України (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 29.03.2016 у справі № 814/4685/13-а).

Відповідно до інформації, наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області у листі № 13-14-0.2-3398/2-19 від 21.05.2019, земельна ділянка по вул. Заводській, 23 Заводського району м. Миколаєва розташована в акваторії Бузького лиману.

У листі Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області № 07/1198/1 від 08.07.2019 вказано, що згідно з п. 1 ст. 5 Водного кодексу України Бузький лиман належить до водних об`єктів загальнодержавного значення.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд (стаття 79 Земельного кодексу України).

До того ж, згідно зі ст. 85 Водного кодексу України у редакції, чинній на час прийняття спірного розпорядження, порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. У постійне користування землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані.

З урахуванням, окрім наведеного, положень статті 14 Водного кодексу України, статей 8, 13 Закону України "Про морські порти України", Правил пропуску суден через судноплавні шлюзи України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.10.2003 № 809, Правил технічної експлуатації портових гідротехнічних споруд, затверджених наказом Міністерства транспорту України та зв`язку від 27.05.2005 № 257, Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за промірними роботами на акваторіях, підхідних каналах та судноплавних шляхах воднотранспортного комплексу України, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 12.05.2006 № 463, Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 16.01.2014 № 21, суд дійшов висновку, що відповідачу-2 передано в постійне користування саме водний об`єкт, а не земельну ділянку.

Надана Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в постійне користування земельна ділянка є дном лиману, її межі лише частково збігаються зі штучними спорудами, тому в супереч вимогам статті 55 Закону України "Про землеустрій" неможливо встановити її межі в натурі та закріпити межовими знаками встановленого зразка. При цьому, доказів встановлення на спірній ділянці межових знаків в матеріали справи подано не було.

Оскільки проектом передбачено відведення в постійне користування частини дна водної акваторії Бузького лиману, де відсутні межі в натурі (на місцевості), які збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами, а також неможливо встановити межі запроектованої території в натурі (на місцевості) та закріпити їх межовими знаками встановленого зразка, отже запроектована до відведення територія не має ознак земельної ділянки - встановлених меж, суд вважає, що запроектована до відведення територія не може бути об`єктом земельних правовідносин.

Таким чином, ураховуючи положення статей 14, 17-2 Водного кодексу України, статті 79 стаття 79 Земельного кодексу України, суд дійшов висновку про те, що Миколаївська обласна державна адміністрація діяла поза межами наданих їй повноважень, затверджуючи проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, яка належить до водних об`єктів загальнодержавного значення, що зумовлює необхідність скасування Розпорядження виконувача функцій і повноважень голови Миколаївської обласної державної адміністрації від 24.05.2019 №163-р "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування ДП "Адміністрація морських портів України" для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (будівництво причалу № 8 під перевантажувальний комплекс генеральних вантажів та подальшого їх обслуговування) по вул. Заводська, 23 в Заводському районі, м. Миколаєва".

Отже, з наведеного вбачається, що відповідачем за вказаною позовною вимогою є Миколаївська обласна державна адміністрація, однак, позивачем безпідставно залучено співвідповідачем за даним позовом ще і Державне підприємство "Адміністрація морських портів України", якого спірне розпорядження хоч стосується, однак спірне розпорядження не приймало.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Оскільки право позивача було порушено шляхом прийняття оспорюваного розпорядження саме Миколаївською обласною державною адміністрацією, а не Державним підприємством "Адміністрація морських портів України", то позовні вимоги за даним позовом не можуть заявлені до останнього як відповідача та відповідно задоволені.

Поряд з викладеним, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №31778343 від 28.05.2019 про реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку площею 1,6207 га з кадастровим номером :07:002:0062 за державним підприємством "Адміністрація морських портів України" та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №31778152 від 28.05.2019 про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,6207 га з кадастровим номером :07:002:0062 за Миколаївською обласною державною адміністрацією, з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у відповідній редакції) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; за змістом частини 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини.

Отже, здійснюючи відповідні функції з державної реєстрації прав, орган державної реєстрації прав не перебував із позивачем у відносинах, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності щодо спірного права користування земельною ділянкою та права власності на земельну ділянку, а тому не міг не визнавати чи оспорювати права позивача у розумінні положень статті 15 Цивільного кодексу України.

При прийнятті цього рішення суд враховує правові висновки суду в подібних правовідносинах, що викладені у постанові Верховного суду від 10.04.2018 у справі №904/8655/17.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, заперечення відповідачів суд відхиляє як безпідставні та такі, що не спростовують обставин, наведених в обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони порівну пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Розпорядження виконувача функцій і повноважень голови Миколаївської обласної державної адміністрації від 24.05.2019 №163-р "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування ДП "Адміністрація морських портів України" для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (будівництво причалу № 8 під перевантажувальний комплекс генеральних вантажів та подальшого їх обслуговування) по вул. Заводська, 23 в Заводському районі, м. Миколаєва".

3. Стягнути з Миколаївської обласної державної адміністрації (вул. Адміральська, 22, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 00022579) на користь Прокуратури Миколаївської області (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 02910048) судовий збір у розмірі 960,50 грн.

4. Стягнути з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код 38727770) на користь Прокуратури Миколаївської області (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 02910048) судовий збір у розмірі 960,50 грн.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 05.10.2020

Суддя Т. Ю. Трофименко