ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020м. ДніпроСправа № 904/3502/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

про стягнення 142 053,64 грн

СУТЬ СПОРУ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" 3% річних за період з 21.03.2014 по 17.06.2014 у сумі 142 053,64 грн.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобов`язань у сумі 19 693 800,60 грн за договором поставки природного газу № 06/10-2364 від 20.12.2010, присуджених до стягнення рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2012 у справі № 5/5005/7197/2012.

Правовою підставою позову позивач зазначає, окрім іншого, статтю 625 Цивільного кодексу України.

У відзиві на позов, який надійшов до суду 06.08.2020, відповідач позов не визнає, вважає, що фактично підставою позову є невиконання відповідачем рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2012 у справі № 904/10198/15 про стягнення з нього заборгованості, яка й покладена в основу заявлених до стягнення 3% річних.

Тобто, на думку відповідача, предметом позову є стягнення заборгованості за рішенням суду на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, однак з рішення суду зобов`язальні відносини не виникають, що виключає можливість нарахування 3% річних на підставі зазначеної норми закону.

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 07.09.2020, позивач вважає заперечення відповідача проти позову безпідставними. Зокрема, зауважує на тому, що підставою позову є невиконання відповідачем грошового зобов`язання за договором про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-2364 від 20.12.2010. Усі обставини укладання та виконання цього договору й виникнення заборгованості викладені в рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2012 у справі №5/5005/7197/2012.

Відповідач правом на подання заперечення на відповідь на відзив не скористався.

Ухвалою господарського суду від 06.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2012 у справі №5/5005/7179/2012 встановлено, що на виконання умов договору на закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-2364 від 20.12.2010 Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» передала у власність Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» протягом січня квітня 2011 року природний газ на загальну суму 33 028 900,15 грн.

ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» зобов`язання за договором виконало частково, а саме розрахувалося за поставлений природний газ у сумі 13335099,55 грн та заборгувало 19 693 800,60 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2012 у справі №5/5005/7197/2012 стягнуто з ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на користь ДК «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» заборгованість за поставлений природний газ у сумі 19 693 800,60 грн, пеню у сумі 1039025,23 грн, 3% річних за період з 06.02.2011 по 10.08.2012 у сумі 845 416,64 грн, інфляційні втрати у сумі 631 150,91 грн, судовий збір у сумі 64 380,00 грн.

У зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань за договором поставки природного газу № 06/10-2364 від 20.12.2010 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2013 у справі № 904/1227/13-г з ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» стягнуто на користь ДК «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 3% річних за період з 11.08.2012 по 01.02.2013 у сумі 280991,15 грн.

Подальше невиконання грошових зобов`язань за договором поставки природного газу № 06/10-2364 від 20.12.2010 стало підставою для ухвалення Господарським судом Дніпропетровської області рішення від 22.04.2014 у справі № 904/2040/14 про стягнення з ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на користь ДК «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 3% річних за період з 02.02.2013 по 20.03.2014 у сумі 663 720,47 грн, інфляційних втрат за період з квітня 2012 року по лютий 2014 року у сумі 78775,20 грн, судового збору у сумі 14 849,91 грн.

Відповідно до статуту в новій редакції, затвердженому протоколом загальних зборів ПрАТ «Дніпровська ТЕЦ» від 25.04.2018 №/2018, Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль», яке до того мало найменування Публічне акціонерне товариство «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль».

Відповідач оплату вартості природного газу у сумі 19 693 800,60 грн, присуджену до стягнення за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2012 у справі № 5/5005/7197/2012 не здійснив, у зв`язку з чим позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних за період з 21.03.2014 по 17.06.2014 у сумі 142 053,64 грн, що й стало причиною виникнення спору.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з виконанням/невиконанням відповідачем зобов`язань зі сплати основного боргу у сумі 19 693 800,60 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом частини першої статті 193 Господарського кодексу України та частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція збігається з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 914/1033/17, від 20.08.2018 у справі №914/508/17, від 11.08.2018 у справі № 914/1487/17.

Відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження сплати заборгованості у сумі 19 693 800,60 грн суду не надав.

За таких обставин нарахування позивачем 3% річних із зазначеної суми боргу за період з 21.03.2014 по 17.06.2014 у сумі 142 053,64 грн є законним і обгрунтованим.

За результатом перевірки розрахунку підстави для зменшення заявленої до стягнення суми відсутні, оскільки фактична сума 3% річних за цей період становить 144 061,50 грн.

Доводи відповідача, наведені у спростування позову, не відповідають фактичним обставинам справи.

Вирішуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Розподіл судового збору у сумі 2 130,80 грн здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України та повністю покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" про стягнення 142 053,64 грн задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" (ідентифікаційний код: 00130820; місцезнаходження: 51925, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул. Заводська, буд. 2) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 31301827; місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1) 3% річних за період з 21.03.2014 по 17.06.2014 у сумі 142 053,64 грн, судовий збір у сумі 2 130,80 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI Перехідні положення цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29.09.2020.

Суддя І.І. Колісник