ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2713/20

Суддя Господарського суду Одеської області Погребна К.Ф., при секретарі судового засідання Арзуманян В.А. розглянувши матеріали заяви Міністерство оборони України про забезпечення позову від 21.09.2020 (вх. № 2-3757/20)

за позовом: Міністерство оборони України (м. Київ, просп. Повітрянофлотський, 6, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто Бажань" (01133,м. Київ, вул. Мечнікова, 6, )

про витребування майна з чужого незаконного володіння

від заявника: Дідух С.П. наказ №52 від 19.02.2020р.

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто Бажань" про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто Бажань" у власність держави в особі Міністерства оборони України нерухоме майно - майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., Комінтернівський (Лиманський)р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. "А"; трансформаторна підстанція літ. "Б"; продуктовий склад літ. "Г"; підвал, пд. "Г"; кухня літ. "Д"; їдальня літ. "Д1"; прибудова літ. "Д2"; прибудова літ. "Д3"; лазня (душова) літ. "Е"; котельня літ. "З"; прибудова літ. "З1"; тамбур літ. "З"; КПП №2 літ. "И"; КПП №1 літ. "Н"; казарма літ. "О"; прибудова літ. "О1"; казарма літ. "П"; прибудова літ. "П1"; казарма літ. "С"; прибудова літ. "С1"; казарма літ. "Т"; прибудова літ. "Т1"; казарма літ."У"; прибудова літ. "У1"; огорожа №1-20; брукування-І.

Одночасно з позовом Міністерство оборони України подало до Господарського суду Одеської області заяву про забезпечення позову, згідно якого просить суд Постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., (Комінтернівський) Лиманський р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а самевартове приміщення гауптвахти, літ. "А"; трансформаторна підстанція літ. "Б"; продуктовий склад літ. "Г"; підвал, пд. "Г"; кухня літ. "Д"; їдальня літ. "Д1"; прибудова літ. "Д2"; прибудова літ. "ДЗ"; лазня (душова) літ. "Е"; котельня літ. "З"; прибудова літ. " 31"; тамбур літ. "З"; КПП №2 літ. "И"; КПП №1 літ. "Н"; казарма літ. "О"; прибудова літ. " 01"; казарма літ. "П"; прибудова літ. "ПІ"; казарма літ. "С"; прибудова літ. "СІ"; казарма літ. "Т"; прибудова літ. "ТІ"; казарма літ. "У"; прибудова літ. "У1"; огорожа №1-20; брукування -І, номер запису про право власності 24241507 від 29.12.2017.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.09.2020р. відповідна заява Міністерства оборони України була призначена до розгляду в судовому засіданні.

Так, обґрунтовуючи свою заяву Міністерство оборони України вказує, що у незаконному володінні ТОВ «Місто Бажань» на праві приватної власності перебуває державне нерухоме майно - майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., (Комінтернівський) Лиманський р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. «А»; трансформаторна підстанція літ. «Б»; продуктовий склад літ. «Г»; підвал, пд. «Г»; кухня літ. «Д»; їдальня літ. «Д1»; прибудова літ. «Д2»; прибудова літ. «ДЗ»; лазня (душова) літ. «Е»; котельня літ. «З»; прибудова літ. « 31»; тамбур літ. «З»; КПП №2 літ. «И»; КПП №1 літ. «Н»; казарма літ. «О»; прибудова літ. « 01»; казарма літ. «П»; прибудова літ. «ПІ»; казарма літ. «С»; прибудова літ. «СІ»; казарма літ. «Т»; прибудова літ. «ТІ»; казарма літ. «У»; прибудова літ. «У1»; огорожа №1-20; брукування -І, Вказаний об`єкт вибув з державної власності в особі Міністерства оборони України (далі Міноборони) з правом господарського віданняДП «Техноконверс» (правонаступник - ДП «Укрспецконверсія») на підставі прилюдних торгів проведених 06.03.2009року.

В той же час, рішенням Вищого господарського суду України від 25.09.2013 залишено без змін рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2009 року у справі № 30/71-09-1998,прилюдні торги, на підставі яких спірне майно вибуло із державної власності та свідоцтво про право власності, видане 18 березня 2009р. ТОВ «Каскад-Південь» на нерухоме майно Котовської виправної колонії №134,розташоване за адресою: Одеська обл., (Комінтернівський) Лиманський р-н, с. Гвардійське, вул. Миру, 12- визнано недійсними,у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Каскад-Південь» про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності та зобов`язання зареєструвати право власності - відмовлено.

Однак, не зважаючи на вимоги закону, з моменту визнання судом ТОВ «Каскад-Південь» недобросовісним набувачем нерухомого майна, останнім в добровільному порядку жодних дій спрямованих на повернення нерухомого майна не вжито, право власності Міністерства оборони України не поновлено. Керівництво ТОВ «Каскад-Південь» будучи обізнаним щодо рішення Вищого господарського суду Українивід 25.09.2013 року, усвідомлюючи наявність підстав для вжиття заходів Міноборони щодо повернення спірного нерухомого майна, з метою уникнення його виконання здійснювали відчуження спірного нерухомого майна Котовської виправної колонії № 134.

Так, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25/1000 частки спірного нерухомого майна Котовської виправної колонії № 134 на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2017 № 505 відчужено на користь ОСОБА_1 .

В подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу від 07.11.2017 року № 1381 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Місто Бажань» та від 29.12.2017 року № 24485 укладеного між ТОВ «Каскад-Південь» та ТОВ «Місто Бажань», право приватної власності на Котовську виправну колонії № 134 зареєстровано за ТОВ «Місто Бажань».

За посиланнями заявника, за період з моменту вирішення питання щодо повернення майна у державну власність у судовому порядку з 2013 року, майно відчужувалось двічі третім особам: ОСОБА_1 , та ТОВ «Місто Бажань». Це видалося можливим в першу чергу тому, що не було накладено арешт на спірне майно, що давало можливість недобросовісним користувачам неодноразово здійснювати передачу цього майна іншим особам у незаконне володіння.

Крім того, заявник зазначає, що як стало йому відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень, в провадженні Шевченківського УП ГУНП України в м. Києві матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000367 від 11.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, щодо розтрати майна в особливо великих розмірах, шляхом зловживання службовим становищем особами ДП «Укрспецконверсія», внаслідок чого з державної власності вибуло майно, а саме майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134.

Отже, позивач наголошує, що зважаючи на ознаки недобросовісності ТОВ «Місто Бажань» при купівлі нерухомого майна Котовської виправної колонії № 134, наявність кримінального провадження по факту вибуття з державної власності вищезазначеного майна та звернення Міноборони до Господарського суду Одеської області з позовом про витребування цього майна із чужого незаконного володіння, керівництвом ТОВ «Місто Бажань» можуть вживатися заходи щодо його відчуження, а отже існують обґрунтовані припущення щодо вчинення в подальшому Відповідачем, ТОВ "Місто Бажань" дій стосовно ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду про витребування спірного нерухомого майна, а як наслідок, існує реальна загроза ефективному захисту порушених прав та інтересів Міноборони у разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно з ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з загальних положень законодавства, суд вважає за необхідне зауважити, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання стосовно необхідності у забезпеченні позову, суд виходить з того, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом Інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Слід зауважити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, поза як це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Таким чином, оцінюючи подані заявником докази з урахуванням положень ст.86 ГПК України, з урахуванням наявних матеріалів справи, заяви, положень чинного законодавства, та враховуючи що предметом позову у даній справі є витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто Бажань" у власність держави в особи Міністерства оборони України нерухомого майна - майнового комплексу Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., Комінтернівський (Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, на думку суду, співрозмірним та обґрунтованим у даному випадку є такий спосіб забезпечення позову, як накладення арешту на майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., (Комінтернівський) Лиманський р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. «А»; трансформаторна підстанція літ. «Б»; продуктовий склад літ. «Г»; підвал, пд. «Г»; кухня літ. «Д»; їдальня літ. «Д1»; прибудова літ. «Д2»; прибудова літ. «ДЗ»; лазня (душова) літ. «Е»; котельня літ. «З»; прибудова літ. «З1»; тамбур літ. «З»; КПП №2 літ. «И»; КПП №1 літ. «Н»; казарма літ. «О»; прибудова літ. «О1»; казарма літ. «П»; прибудова літ. «П1»; казарма літ. «С»; прибудова літ. «С1»; казарма літ. «Т»; прибудова літ. «Т1»; казарма літ. «У»; прибудова літ. «У1»; огорожа №1-20; брукування -І, номер запису про право власності 24241507 від 29.12.2017, оскільки невжиття таких заходів може значно ускладнити або навіть зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, вжиття такого заходу є адекватним змісту порушеного права, на відновлення якого поданий позов, та, за умови його задоволення, не створить складнощів при виконанні рішення та не дозволить відповідачу вчинити дії для унеможливлення його відновлення.

Виходячи з викладеного, враховуючи обставини у даній справі та наявні у справі матеріали, суд вважає за можливе задовольнити заяву Міністерства оборони України про забезпечення позову від 21.09.2020 за вх. № 2-3757/20 задовольнити.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до вирішення спору по суті.

Керуючись, статтями 136, 137, 139, 140, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Міністерства оборони України про забезпечення позову від 21.09.2020 за вх. № 2-3757/20 - задовольнити.

2. Накласти решт на майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., (Комінтернівський) Лиманський р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. «А»; трансформаторна підстанція літ. «Б»; продуктовий склад літ. «Г»; підвал, пд. «Г»; кухня літ. «Д»; їдальня літ. «Д1»; прибудова літ. «Д2»; прибудова літ. «ДЗ»; лазня (душова) літ. «Е»; котельня літ. «З»; прибудова літ. «З1»; тамбур літ. «З»; КПП №2 літ. «И»; КПП №1 літ. «Н»; казарма літ. «О»; прибудова літ. «О1»; казарма літ. «П»; прибудова літ. «П1»; казарма літ. «С»; прибудова літ. «С1»; казарма літ. «Т»; прибудова літ. «Т1»; казарма літ. «У»; прибудова літ. «У1»; огорожа №1-20; брукування -І, номер запису про право власності 24241507 від 29.12.2017.

Стягувач: Міністерство оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6; )

Боржник: Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто Бажань» (м. Київ, вул. Мечнікова, 6, )

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала набрала законної сили 28.09.2020р. та може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст складено 29 вересня 2020 р.

Суддя Погребна Катерина Федорівна