ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2020 р. Справа№ 910/19053/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2020

у справі № 910/19053/19 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Департаменту патрульної поліції

до Комунального підприємства "Київпастранс" в особі Комунального підприємства "Київпастранс" "Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 2"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про стягнення 42 586,93 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва від Департаменту патрульної поліції надійшла позовна заява до Комунального підприємства "Киїпастранс" в особі Комунального підприємства "Київпастранс" "Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 2", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про стягнення 42 586,93 грн майнової шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача завдано шкоду, в розмірі визначеному на підставі висновку експертного дослідження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2020 року у справі № 910/19053/19 у задоволенні позовних вимог Департаменту патрульної поліції відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки позивач в порядку ст. 530 ЦК України до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди не звертався, то у останнього не виникло зобов`язання щодо виконання обов`язку по відшкодуванню завданої матеріальної шкоди.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Департамент патрульної поліції звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2020 року у справі № 910/19053/19 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує на помилковість висновків суду стосовно ненастання строку виконання зобов`язання, оскільки цивільним законодавством визначено обов`язок з відшкодування шкоди, що виникає з моменту її завдання, а не звернення з відповідною претензією в позасудовому порядку. Крім того, апелянт зазначає, що законодавством України не передбачено обов`язкового здійснення заходів досудового врегулювання спору для справ про відшкодування шкоди, а тому, на думку позивача, невчинення ним таких дій не може бути підставою для позбавлення його права на звернення до суду за захистом порушеного права.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2020, справа № 910/19053/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 поновлено Департаменту патрульної поліції строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2020; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2020; справу № 910/19053/19 призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи; запропоновано учасникам справи надати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

У зв`язку з поверненням на адресу суду апеляційної інстанції рекомендованого листа, що надсилався на адресу третьої особи, з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням строку зберігання», Північним апеляційним господарським судом здійснено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області щодо встановлення відомостей місця реєстрації ОСОБА_1 .

Від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області надійшла відповідь на запит.

Склад суду, що здійснював розгляд даної справи, неодноразово змінювався.

У зв`язку з перебуванням суддів Калатай Н.Ф. та Сітайло Л.Г., які входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, - у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 справу прийнято до провадження визначеним складом суду.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2020 та від 01.09.2020 судом було зобов`язано АТ «Укрпошта» надати інформацію щодо надісланих на адресу третьої особи рекомендованих листів із позначкою «Судова повістка».

З метою належного повідомлення усіх учасників справи, судом здійснено надіслання поштової кореспонденції за наявними у справі адресами сторін та третьої особи. Вказані листи отримані учасниками провадження, що підтверджується долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями про вручення.

Отже, в силу приписів п. 3 ч. 6, ч. 7 ст. 242 ГПК України, учасники справи належним чином повідомлені про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2020 у справі № 910/19053/19 в апеляційному порядку.

Відповідач та третя особа не скористались своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та не подали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сторонами клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 20.04.2017 у справі № 756/1892/17 (провадження № 3-1405/17) ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху України притягнуто до адміністративної відповідальності.

У вказаному судовому рішенні встановлені наступні обставини, які в силу приписів ст. 74 ГПК України, є преюдиційними під час вирішення спору у даній справі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 25.01.2017 року, 24.01.2017 року о 23 год. 40 хв. по вул. Вишгородській, 14 у м. Києві, гр. ОСОБА_1 керуючи тролейбусом «ЛАЗ», бортовий номер НОМЕР_1 , не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з некоректно припаркованим автомобілем «TOYOTA Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , працівників поліції, які оформляли ДТП, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху України.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, транспортний засіб «Toyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_3 , належить Департаменту патрульної поліції. При цьому, транспортний засіб ЛАЗ № 2632 перебуває на балансі філії КП «Київпастранс» Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Департамент патрульної поліції зазначає, що оскільки з вини водія КП «Київпастранс» в особі філії КП «Київпастранс» «Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 2» завдано шкоду майну позивача, відповідно комунальне підприємство зобов`язане відшкодувати збитки у розмірі 42 586,93 грн, що визначені на підставі висновку експертного дослідження №19/13-1/151-ЕД/17 від 11.01.2018.

Таким чином, предметом позову є вимога про відшкодування шкоди, завданої в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди за участю джерел підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". Так, виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення ч. 1 ст. 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені й у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц та від 05.05.2018 у справі №910/14685/17.

Таким чином, для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; шкоди та її розміру; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Позивачем на обґрунтування обставин звернення до КП "Київпастранс" в особі КП "Київпастранс" "Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 2" з вимогою про відшкодування шкоди надано лише довідку КП "Київпастранс" № 053/01/530 від 16.02.2018, згідно якої транспортний засіб ЛАЗ № 2632 перебуває на балансі філії КП «Київпастранс» Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 2.

Будь-яких інших доказів в підтвердження доводів позовної заяви щодо перебування третьої особи в трудових відносинах з відповідачем та виконання ним на час настання дорожньо-транспортної пригоди завдань за дорученням роботодавця до матеріалів справи не надано. Перебування третьої особи в трудових відносинах з відповідачем не встановлювалось і в судовому рішенні про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Обґрунтовуючи звернення з даним позовом про стягнення 42 586,93 грн позивач посилається на висновок експертного дослідження №19/13-1/151-ЕД/17 від 11.01.2018, який складений старшим судовим експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України. Однак, вказаний доказ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Також вказаний висновок складений експертом майже через рік після настання ДТП, а досліджені в ньому обставини пошкодження бампера заднього, дверей задніх та передніх правих, тощо, з огляду на відсутність в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення від 25.01.2017, в якому, як правило, зазначається перелік пошкоджень, пов`язаних із настанням ДТП, позбавляє суд можливості достеменно встановити факт завдання відповідальною особою шкоди у визначеному у висновку розмірі.

Отже, на переконання судової колегії, позивачем належними засобами доказування в порядку ст. ст. 13, 74 ГПК України не було доведено наявності шкоди в заявленому у даній справі розмірі. Інших документів, окрім висновка експертного дослідження, до матеріалів справи не приєднано.

Суд апеляційної інстанції, також серед іншого, вважає за необхідне звернути увагу на те, що Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 21 вказаного Закону з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

При цьому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц).

Звертаючись з відповідним позовом Департамент патрульної поліції жодними доводами та доказами належним чином не обґрунтовує можливість пред`явлення позову саме до КП "Київпастранс" в особі КП "Київпастранс" "Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 2", зокрема, у зв`язку з відсутністю договору страхування або у випадку ненастання у страховика відповідного обов`язку з виплати страхового відшкодування. Відомості щодо страховика повинні бути відображені в протоколі про адміністративне правопорушення, однак позивачем вказаного доказу, як вже зазначалось у даній постанові, надано не було.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене в сукупності, судова колегія вважає, що оскільки позивачем не доведено наявності усього складу цивільного правопорушення, як необхідної передумови для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, то в задоволенні даного позову слід відмовити.

При цьому, судова колегія вважає помилковими висновки суду про відмову в задоволенні позову з мотивів недотримання позивачем порядку досудового пред`явлення відповідачу вимоги про відшкодування шкоди, оскільки, як слушно зауважено апелянтом, обов`язок відшкодування шкоди виникає у заподіювача з моменту її завдання, а не пред`явлення відповідної вимоги в порядку ст. 530 ЦК України. Обставини наявності/відсутності складу цивільного правопорушення були залишені поза увагою суду та взагалі не досліджувались.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За встановленого, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2020, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підлягає зміні в його мотивувальній частині. В іншій частині рішення підлягає залишенню - без змін. Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва 02.04.2020 у справі №910/19053/19 слід залишити без задоволення у зв`язку з недоведеністю підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку, згідно приписів ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва 02.04.2020 у справі №910/19053/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2020 у справі №910/19053/19 змінити в мотивувальній частині, виклавши його в редакції даної постанови.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Департамент патрульної поліції.

4. Справу №910/19053/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк