ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2020 р. Справа №907/136/15

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Матущака О.І.

суддів Бойко С.М.

Бонк Т.Б.

за участю представників сторін від:

апелянта: Підлетейчук Л.М., Конєвич І.І. - представники за довіреністю;

інших учасників справи: ФДМУ: Жуган І.О. - представник за довіреністю,

розглянувши апеляційну скаргу Воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, м. Калуш №03-3/01 від 02.01.2020

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 21.11.2019 (суддя Ремецькі О.Ф., повний текст ухвали 13.12.2019)

у справі №907/136/15

за заявою ініціюючого кредитора Воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, м. Калуш

про банкрутство Державного підприємства «Солотвинський солерудник», смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.04.2015 порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Солотвинський солерудник». Визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора Воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області у сумі 599 442,72грн, введено процедуру розпорядження майном призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Шимчишина І.С.

Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство державного підприємства «Солотвинський солерудник».

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.07.2015 ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 17.04.2015 у справі №907/136/15 було скасовано та відмовлено Воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувального) загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області у порушенні провадженні у справі про банкрутство боржника.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2015 касаційну скаргу Воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області задоволено, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27.07.2015 скасовано, ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 17.04.2015 у справі №907/136/15 залишено в силі.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.10.2016 затверджено реєстр вимог кредиторів, визначено дату підсумкового засідання суду на 26.10.2016 та зобов`язано розпорядника майна боржника надати суду протокол зборів кредиторів боржника, на яких обрано комітет кредиторів боржника, а також протокол засідання комітету кредиторів, на якому вирішено питання про відкриття ліквідаційної процедури або процедури санації боржника, призначення ліквідатора або керуючого санацією боржника.

Ухвалою суду від 23.01.2017 достроково припинено повноваження розпорядника майна боржника - арбітражного керуючого Шимчишина І.С. та призначено розпорядником майна - арбітражного керуючого Чорнія М.В.

23.10.2019 до Господарського суду Закарпатської області надійшла заява розпорядника майна Чорнія М.В. про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого за час виконання ним своїх обов`язків як розпорядника майна боржника.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21.11.2019 серед іншого стягнуто з Воєнізованого гірничорятувaльного Загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області кошти в розмірі 243 175,91 грн. в якості виплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого Чорнія М.В. за виконання повноважень розпорядника майна ДП «Солотвинський солерудника» у цій справі.

Ухвала суду мотивована ст. 30 Кодексу України з питань банкрутства, а також прийняттям відповідного рішення на засіданні комітету кредиторів ДП «Солотвинський солерудник», що підтверджено протоколом №18 від 17.10.2019.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Воєнізованим гірничорятувальним (аварійно-рятувальним) загоном Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати п.4 ухвали місцевого господарського суду про стягнення з апелянта 243 175,91 грн виплати основної грошового винагороди арбітражного керуючого, прийняти нове рішення, яким стягнути 14 463,60 грн в якості сплати зазначеної винагороди. У своїй апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що діяв на момент розгляду справи,

встановлено, що процедура розпорядження майном боржника вводиться строком на сто п`ятнадцять календарних днів і може бути продовжена господарським судом за вмотивованим клопотанням розпорядника майна, комітету кредиторів або боржника не більше ніж на два місяці.

Справа про визнання банкрутом ДП «Солотвинський солерудник" ухвалою порушена 17.04.2015 та встановлено оплату послуг арбітражного керуючого в розмірі двох мінімальних розмірів заробітних плат за кожен місяць виконання ним своїх повноважень. Враховуючи, що мінімальна заробітна плата з 1 січня 2015 становить 1218 грн, з 1 вересня 1378 грн, відповідно заявник повинен виплатити арбітражному керуючому з квітеня 2015 по жовтень 2015 суму у розмірі 14 463, 60 грн.

Скаржник також зазначає, що в ухвалі Господарського суду Закарпатської області про порушення провадження у справі про банкрутство від 17.04.2015 не вказано джерела сплати послуг арбітражного керуючого, чим порушено вимоги ст.16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Арбітражним керуючим Чорнієм М.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що при визначенні періоду виконання арбітражним керуючим Чорнієм М.В. повноважень розпорядника майна боржника необхідно виходити з дати фактичного його призначення та припинення повноважень в якості розпорядника майна у справі про банкрутство. При цьому, виплата грошової винагороди здійснюється виключно арбітражному керуючому, який безпосередньо виконує повноваження у конкретній справі в даному випадку у період з 23.01.2017 по 21.11.2019.

Арбітражний керуючий з покликанням на п.3 ч.2 ст.115 вищезазначеного Закону про банкрутство та ч.6 ст.30 Кодексу України з процедур банкрутства також зазначає, що законодавцем встановлено джерело оплати грошової винагороди арбітражному керуючому, що виконує у справі про банкрутство повноваження розпорядника майна, а саме: така винагорода здійснюється особою, яка подала заяву про порушення справи про банкрутство (кредитор або боржник) шляхом внесення суми авансового платежу на депозитний рахунок нотаріуса у розмірі, зазначеному ч.2 ст. 115 Закону про банкрутство.

Зважаючи на те, що ухвалою суду першої інстанції у цій справі від 21.11.2019 замінено Міністерство аграрної політики та продовольства України правонаступником - Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, попереднього органу уповноваженого на управлінням майном боржника, Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України подано клопотання №2431-05/660 від 17.08.2020 про здійснення правонаступництва, замінивши його на Фонд державного майна України.

Вказане клопотання мотивоване тим, що розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Фонду державного майна» від 20.11.2019 №1101-р передано цілісний майновий комплекс ДП «Солотвинський солерудник» із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до сфери управління Фонду державного майна.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст. 43 Кодексу України з процедур банкрутства у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншого учасника (учасників) справи здійснює заміну такої сторони її правонаступником на будь-якій стадії провадження у справі. Усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ст. 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п.10 Положення «Про порядок передачі об`єктів права державної власності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482, передача оформляється актом приймання-передачі, який складається у чотирьох примірниках, підписується головою і членами комісії та затверджується органом, який створив комісію. Право на управління об`єктом передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Акт приймання-передачі підписано цілісного майнового комплексу ДП «Солотвинський солерудник» було підписано сторонами 20.12.2019.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення вищевказаного клопотання та здійснення процесуального правонаступництва з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (01008 м. Київ, вул. Грушевського 12/2) на Фонд державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9).

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Оцінка суду.

Відповідно до частин 1, 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак предметом апеляційного перегляду є правомірність стягнення з Воєнізованого гірничорятувaльного Загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області кошти в розмірі 243 175,91 грн. в якості виплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого Чорнія М.В. за виконання повноважень розпорядника майна ДП «Солотвинський солерудник» у цій справі.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

А отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Кодекс України з процедур банкрутства в частині норм процесуального права, а в частині застосування норм матеріального права, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки призначення і нарахування оплати послуг арбітражного керуючого здійснювалися в період чинності Закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 98, ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) має право, зокрема, отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.

Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.

Грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна визначається в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень або в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, якщо такий розмір перевищує дві мінімальні заробітні плати. Розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна не може перевищувати п`яти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Право вимоги грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень розпорядника майна боржника.

Сплата грошової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна) здійснюється шляхом її авансування заявником (кредитором або боржником) у розмірі, зазначеному у цій частині. Сума авансового платежу вноситься на депозитний рахунок нотаріуса та виплачується арбітражному керуючому (розпоряднику майна) за кожний місяць виконання ним повноважень розпорядника майна.

Сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв`язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат доводиться кредиторам до відома та повинен бути схвалений або погоджений комітетом кредиторів.

Відповідно до ч. 3, ч.4, ч.7 ст. 43 Конституції України використання примусової праці забороняється; кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.2 ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997) ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, комітетом кредиторів 17.10.2019 ДП «Солотвинський солерудник» прийнято, зокрема, рішення про погодження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого Чорнія М.В. за виконання повноважень розпорядника майна ДП «Солотвинський солерудник» у справі №907/136/15 за період з 23.01.2017 по 22.10.2019 у розмірі 243 185,91грн.

Отже, комітетом кредиторів погоджено звіт про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого Чорнія М.В. за виконання повноважень розпорядника майна за період з 23.01.2017 по 22.10.2019 у розмірі 243175,91 грн.

Фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого Чорній М.В. за виконання повноважень розпорядника майна ДП «Солотвинський солерудник» не створювався, що аж ніяк не може бути підставою для відмови у отриманні плати за надані послуги згідно зазначеної ч.2 ст. 115 Закону про банкрутство.

Щодо тверджень апелянта про те, що він повинен виплатити арбітражному керуючому грошову винагороду за період з квітня по жовтень 2015, суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавством передбачено здійснення оплати арбітражному керуючому за кожний місяць виконання ним своїх повноважень. Як підтверджується матеріалами справи, арбітражний керуючий Чорній М.В. виконував свої повноваження з 23.01.2017 по 21.11.2019, а отже, за вказаний період він вправі отримати грошову винагороду.

Необхідно також зазначити, що ініціюючи провадження у справі про банкрутство кредитори, як споживачі послуг арбітражного керуючого, котрі очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що надавши на свій ризик згоду на участь у справі про банкрутство, однак не знайшовши майна, як джерела своїх доходів і покриття видатків, арбітражний керуючий правомірно очікує покриття забезпечення процедури, яке у такому випадку лягає тягарем на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника (вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 у справі №910/32824/15).

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Враховуючи перебування у відпустці судді - члена колегії Бонк Т.Б. з 21.09.2020 по 01.10.2020, повний текст постанови підписано 02.10.2020.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 52, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Здійснити процесуальне правонаступництво з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (01008 м. Київ, вул. Грушевського 12/2) на Фонд державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9).

2.Ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.11.2019 у справі №907/136/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, м. Калуш - без задоволення.

3. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.10.2020

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді С.М. Бойко

Т.Б. Бонк