ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 року м.Дніпро Справа № 904/891/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання: Вітко Г.С.,

розглянувши апеляційну скаргу заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2019 (суддя Панна С.П.) у справі № 904/891/19

за позовом Заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області (м. Павлоград, Дніпропетровська область) в інтересах держави в особі Східного офісу Держаудитслужби (м. Дніпро)

до відповідача-1: Відділу освіти Тернівської міської ради (м. Тернівка, Дніпропетровська область)

відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Іванчикова Віталія Сергійовича (м. Дніпро)

про визнання недійсними договорів про закупівлю товарів №222 від 13.06.2018р., №245 від 25.06.2018р., №322 від 19.07.2018р.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

До Господарського суду Дніпропетровської області звернувся з позовом заступник керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Східного офісу Держаудитслужби України до Відділу освіти Тернівської міської ради та Фізичної особи-підприємця Іванчикова Віталія Сергійовича, у якому просить визнати недійсним договори про закупівлю товарів №222 від 13.06.2018р., №245 від 25.06.2018р., №322 від 19.07.2018р., укладені між Відділом освіти Тернівської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Іванчиковим Віталієм Сергійовичем.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2019 у справі № 904/891/19 повернуто позовну заяву та додані до неї документи заступнику керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області.

Ухвала обґрунтована тим, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що у цій справі не має передбачених законом виключних підстав, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, а відтак позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню заявникові.

2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2019 у справі № 904/891/19, до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернувся заступник керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2019 у справі № 904/891/19 про повернення позовної заяви заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури, поданої в інтересах держави в особі Східного офісу Держаудитслужби до відділу освіти Тернівської міської ради, фізичної особи- підприємця Іванчикова Віталія Сергійовича про визнання недійсними договорів про закупівлю товарів №222 від 13.06.2018, №245 від 25.06.2018, №322 від 19.07.2018 та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що згідно п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99, прокурор самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів чи в чому існує загроза інтересам держави і ця загроза є підставою для порушення справи в арбітражному суді.

Поняття орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Вищевказане кореспондується із положеннями ч.4 ст. 53 ГПК України, відповідно до якої прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Водночас, більш широке тлумачення зазначених понять наводить Верховний Суд при розгляді справ за участю прокурора (ухвали від 07.05.2018 у справі №910/18283/17, від 10.07.2018 у справі №812/1689/16, постанови від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 13.06.2018 у справі №687/379/17-ц).

На думку Верховного Суду, нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних, або кримінально-караних дій) причин.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

За таких обставин, скаржник вважає, що судом першої інстанції безпідставно звужено можливість доведення прокурором нездійснення, або неналежного здійснення повноважень уповноваженим органом виключно наданням даних про внесення відомостей до ЄРДР стосовно посадових осіб відповідного органу, вироку суду, або результатів дисциплінарного провадження стосовно них.

Як вбачається з положень Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю, положення про Державну аудиторську службу, положення про Державну фінансову інспекцію України, інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність уповноваженого органу, звернення до суду є правом, а не обов`язком державних органів та посадових осіб.

За вказаних обставин, згідно з діючим законодавством у прокурора відсутня можливість ініціювати притягнення посадових осіб державних органів до кримінальної, службової, адміністративної відповідальності за незвернення уповноваженого органу до суду. Законодавством передбачена кримінальна, службова, адміністративна відповідальність за невиконання службовою особою своїх обов`язків, а не за відмову від реалізації наданого права, зокрема, на звернення до суду.

Таким чином, скаржник вважає, що висновок суду про те, що доказом неналежного захисту інтересів держави органом державної влади (підстави для представництва) є виключно документи, що підтверджують притягнення службових осіб органу до кримінальної, службової чи адміністративної відповідальності є таким, що явно не ґрунтується на положеннях діючого національного законодавства. Саме лише внесення відомостей до ЄРДР, або накладення дисциплінарного провадження стосовно посадових осіб органу, який уповноважений захищати інтереси у спірних правовідносинах, з урахуванням встановленого у ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, жодним чином не може підтверджувати факт неналежного здійснення повноважень уповноваженим органом.

Скаржник зазначає, що Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 визначив, що інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Так, скаржник вважає, що прокурором визначений орган, уповноважений здійснювати захист у спірних правовідносинах - Східний офіс Держаудитслужби та зазначає, що суд першої інстанції погодився із вказаними твердженнями прокурора, оскільки при прийнятті відповідного рішення суд звернув увагу на коло повноважень Держаудитслужби, спрямованих на захист та поновлення порушених інтересів держави.

Скаржник звертає увагу, що прокурор неодноразово звертався до органу, уповноваженого здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах - Східного офісу Держаудитслужби, конкретно описував порушення вимог законодавства про публічні закупівлі при укладенні відповідачами договорів про закупівлю товарів за бюджетні кошти та ставив питання про можливість вжиття заходів, визначених Законом України Про публічні закупівлі, з метою усунення відповідних порушень (листи Павлоградської місцевої прокуратури від 23.11.2018 №02/76-1410 вих-18, від 13.12.2018 №101/3135 вих-18). В матеріалах позовної заяви також наявні відповіді Східного офісу Держаудитслужби (листи №04- 31-17/8882 від 29.11.2018, а також №04-31-17/9660 від 26.12.2018, у яких уповноважений орган повідомив про те, що вимагав надання відділом освіти Тернівської міської ради пояснень з цього приводу. Разом з тим, зважаючи на отриману відповідь уповноважений орган в подальшому жодних заходів, визначених Законом України Про публічні закупівлі, а також положенням про Державну аудиторську службу України, направлених на усунення порушень законодавства про публічні закупівлі відділом освіти Тернівської міської ради, не вжив. Більше того, уповноважений орган, керуючись отриманою відповіддю надав Павлоградській місцевій прокуратурі пояснення про відсутність, на його думку, порушень вимог Закону України Про публічні закупівлі.

Відповідні пояснення відділу освіти Тернівської міської ради, якими керувався Східний офіс Держаудитслужби, відмовляючи прокурору в застосуванні повноважень, спрямованих на захист інтересів держави, а також відповідь уповноваженого органу повністю спростовані доводами прокурора в позовній заяві.

За таких обставин, на думку скаржника вбачається, що уповноваженим органом - Східним офісом Держаудитслужби захист інтересів держави у спірних правовідносинах здійснювався неефективно без вжиття всіх можливих заходів та використання повного кола повноважень визначених законом, а вжиті заходи не були спрямовані на реальний захист порушених інтересів держави. Тобто прокурор обґрунтовано дійшов висновку, що орган, уповноважений здійснювати захист інтересів держави неналежно здійснював такий захист, що проявилось в усвідомленій пасивній поведінці по відношенню до спірних правовідносин у сфері публічних закупівель.

Суд першої інстанції не звернув уваги на відповідні доводи прокурора, не надав оцінку встановленому порядку захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 06.02.2019 №927/246/18), а лише формально обмежився наведенням правових позицій Верховного Суду у справах, які не є аналогічними за своєю суттю даним правовідносинам.

Таким чином, скаржник вважає, що суд першої інстанції залишивши поза увагою доводи прокурора, а також документи, долучені до позовної заяви, які підтверджують виключність наявність підстав для представництва, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи та є підставами для скасування даної ухвали суду (п.п. 1, 3 ч.І ст. 277 ГПК України).

Крім того, якщо прокурором у позовній заяві не вказані обставини, пов`язані з порушенням інтересів держави або з обґрунтуванням необхідності захисту таких інтересів, то це має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 ГПК України (залишення позовної заяви без руху або повернення такої заяви).

Скаржник вважає, що суд в будь-якому разі повинен обов`язково перевіряти доводи прокурора щодо правових підстав пред`явлення ним позову на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства.

На думку скаржника, повернення позовної заяви є обґрунтованим у випадку, якщо у позовній заяві відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Скаржник зазначає, що у позовній заяві заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури такі підстави представництва наведені та обґрунтовані. Наявність порушень законодавства про публічні закупівлі з боку відповідачів також наведені в позовній заяві і в такому випадку прокурор як учасник справи мав право розраховувати на реалізацію своїх повноважень в цьому судовому процесі та наданні правової оцінки судом з приводу неправомірних дій відповідачів, а також з приводу заявлених позовних вимог. З огляду на це, скаржник вважає, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, порушив принцип правової визначеності.

Скаржник зазначає, що суд наділений правом залишити позовну заяву прокурора без руху, в порядку частини першої статті 174 ГГІК України, у випадку, якщо прокурором не зазначені підстави такого звернення, як це передбачено частиною п`ятою статті 162 ГПК України, та надати можливість прокурору обґрунтувати підстави подання позову, або повернути таку позовну заяву, з посиланням на пункт четвертий частини п`ятої статті 174 ГПК України,

Відповідно до пункту першого частини першої статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

А отже, у випадку, якщо прокурор в позовній заяві не обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, місцевий суд залишає такий позов без розгляду.

При цьому, оцінюючи в кожному конкретному випадку правові наслідки необґрунтованого допуску прокурора до представництва, слід виходити з того, що підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №913/632/17, а також у постановах Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2019 справа № 920/1044/18, від 06.03.2019 справа № 920/1039/18, у яких суд апеляційної інстанції звернув увагу на неправильне застосування судами першої інстанції норм матеріального права (ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру та процесуального права (ст. 174 ГПК України в частині повернення позовної заяви прокурору).

За таких обставин, скаржник вважає, що у разі виникнення у суду обґрунтованих сумнівів щодо наявності у прокурора повноважень на представництво інтересів держави в особі Східного офісу Держаудитслужби у даному спорі, вони могли, за таких обставин та огляду на приписи статті 174 ГПК України, бути підставою для залишення позовної заяви без руху, а не для повернення позовної заяви із наданням прокуророві строку для подання відповідного обґрунтування підстав та повноважень на звернення з даним позовом до суду.

Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд не був позбавлений права порушити провадження у справі та зобов`язати прокурора надати докази наявності підстав для такого представництва, а в разі ненадання таких доказів - залишити позов без розгляду, водночас таких дій судом першої інстанції вчинено не було.

Вищевказане свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права (ст.ст. 53, 86, 174 ГПК України) та неправильне застосування норм матеріального права (ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру) та відповідно до п.4 ч.І ст. 277 ГПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Скаржник посилається на усталену практики ЄСПЛ, де зазначено, що сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, у тому числі на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, якщо правопорушення зачіпає інтереси великої кількості людей або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси чи майно (пункт 33 рішення у справі Корольов проти Російської Федерації № 2 від 01.04.2010, заява № 5447/03; пункт 35 рішення у справі Менчінська проти Російської Федерації від 15.01.2009, заява № 42454/02).

Скаржник погоджується, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Проте, зазначає, що в даному випадку Східний офіс Держаудитслужби фактично самоусунувся від захисту відповідних інтересів держави та щоб відповідні інтереси не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінюючи в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону здійснює захист інтересів держави неналежним чином.

3.Узагальнені доводи інших учасників справи.

Учасники справи не скористались своїм правом надати відзив на апеляційну скаргу заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2019 у справі № 904/891/19, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2019 у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2019 у справі № 904/891/19 та призначено розгляд справи на 15.05.2019.

15.05.2020 розгляд апеляційної скарги відкладено на 05.06.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2019 апеляційне провадження у справі № 904/891/19 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.10.2019 поновлено провадження у справі № 904/891/19, розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду у судове засіданні на 06.11.2019.

06.11.2019 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 09.12.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019 апеляційне провадження у справі № 904/891/19 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.08.2020 поновлено провадження у справі № 904/891/19, розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду у судове засіданні на 22.09.2020.

22.09.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В судовому засіданні прокурор, представник Східного офісу Держаудитслужби та представник Відділу освіти Тернівської міської ради надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.

Відповідач 2 не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні, про час, дату та місце судового засіданні повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2019 у справі № 904/891/19 слід скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції з огляду на наступне.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

До Господарського суду Дніпропетровської області звернувся з позовом заступник керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Східного офісу Держаудитслужби України до Відділу освіти Тернівської міської ради та Фізичної особи-підприємця Іванчикова Віталія Сергійовича, у якому просить визнати недійсним договори про закупівлю товарів №222 від 13.06.2018р., №245 від 25.06.2018р., №322 від 19.07.2018р., укладені між Відділом освіти Тернівської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Іванчиковим Віталієм Сергійовичем.

6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Тобто, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (частини третя, четверта статті 53 Господарського процесуального кодексу України, частина третя статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор неодноразово звертався до органу, уповноваженого здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах - Східного офісу Держаудитслужби, конкретно описував порушення вимог законодавства про публічні закупівлі при укладенні відповідачами договорів про закупівлю товарів за бюджетні кошти та ставив питання про можливість вжиття заходів, визначених Законом України «Про публічні закупівлі», з метою усунення відповідних порушень (листи Павлоградської місцевої прокуратури від 23.11.2018 №02/76-1410 вих-18, від 13.12.2018 №101/3135 вих-18). В матеріалах позовної заяви також наявні відповіді Східного офісу Держаудитслужби (листи №04- 31-17/8882 від 29.11.2018, а також №04-31-17/9660 від 26.12.2018, у яких уповноважений орган повідомив про те, що вимагав надання відділом освіти Тернівської міської ради пояснень з цього приводу. Разом з тим, зважаючи на отриману відповідь уповноважений орган, в подальшому жодних заходів, визначених Законом України «Про публічні закупівлі», а також положенням про Державну аудиторську службу України, направлених на усунення порушень законодавства про публічні закупівлі відділом освіти Тернівської міської ради, не вжив. Більше того, уповноважений орган, керуючись отриманою відповіддю надав Павлоградській місцевій прокуратурі пояснення про відсутність, на його думку, порушень вимог Закону України «Про публічні закупівлі».

Пред`являючи позов в інтересах держави, прокурор переслідував мету захисту інтересів держави шляхом визнання недійсними договорів про закупівлю товарів, укладених між відділом освіти Тернівської міської ради та ФОП Іванчиковим В.С. №222 від 13.06.2018, №245 від 25.06.2018, №322 від 19.07.2018, оскільки відповідач-1 відділ освіти Тернівської міської ради, уклавши відповідні договори, порушив вимоги чинного законодавства, у т.ч. публічні закупівлі, що стосується інтересів держави і суспільства, оскільки закупівлі здійснені за бюджетні кошти.

Враховуючи, що закупівлі таких предметів проводились за кошти місцевого бюджету, використання коштів територіальної громади (місцевого бюджету) з порушенням вимог законодавства це підриває матеріальну та фінансову основу місцевого самоврядування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави, яка згідно ст. 7 Конституції України гарантує розвиток місцеве самоврядування.

У даній справі, орган, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту державних інтересів Східний офіс Держаудитслужби неналежним чином здійснює свої повноваження, що проявляється в усвідомленій пасивній поведінці щодо спірних правовідносин у сфері публічних закупівель.

Крім того, Східний офіс Держаудитслужби повідомив, що не здійснював перевірок та моніторингу оспорюваних закупівель та укладених за їх результатами договорів (листи Східного офісу Держаудитслужби від 29.11.2018 №04-31-17/8882 від 26.12.2018 №4-31-17/9660). Разом з тим, такі повноваження прямо віднесені до компетенції Держаудитслужби та його структурних підрозділів.

Таким чином, Східний офіс Держаудитслужби, знаючи про наявність порушень інтересів держави, незважаючи на їх очевидний характер, самоусунувся від виконання покладених державою функцій, у т.ч. щодо здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, тобто неналежним чином здійснював виконання покладених на нього чинним законодавством обов`язків.

За таких обставин, вбачається, що уповноваженим органом - Східним офісом Держаудитслужби захист інтересів держави у спірних правовідносинах здійснювався неефективно без вжиття всіх можливих заходів та використання повного кола повноважень визначених законом, а вжиті заходи не були спрямовані на реальний захист порушених інтересів держави. Тобто, прокурор обґрунтовано дійшов висновку, що орган, уповноважений здійснювати захист інтересів держави неналежно здійснював такий захист, що проявилось в усвідомленій пасивній поведінці по відношенню до спірних правовідносин у сфері публічних закупівель.

Враховуючи, що вказані інтереси держави продовжували залишатись незахищеними, а порушення відповідачами вимог законодавства про публічні закупівлі продовжували мати місце, при цьому, уповноваженим державним органом допущено бездіяльність щодо їх захисту, вбачались виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Колегія суддів приходить до висновку, що сам факт незвернення до суду Східного офісу Держаудитслужби України з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, що захист інтересів держави у спірних правовідносинах здійснювався неефективно без вжиття всіх можливих заходів та використання повного кола повноважень визначених законом, а вжиті заходи не були спрямовані на реальний захист порушених інтересів держави, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави, що узгоджується з вимогами постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, відповідно до якої:

«Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим».

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Прокурором наведено відповідні підстави для представництва, позивачем же не вжито заходів щодо усунення порушення вимог законодавства, дії прокурора узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Порушено право скаржника щодо захисту інтересів держави у суді, у зв`язку з неналежним здійсненням уповноваженим органом Східним офісом Держаудитслужби України своїх повноважень.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2019 у справі № 904/891/19 винесена з порушенням норм матеріального права, що в силу ст. 277 ГПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

10. Судові витрати.

Щодо розподілу судових витрат в порядку ст. 129 ГПК України, судова колегія зазначає, що розподіл судових витрат, понесених прокурором у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, повинен бути здійснений судом першої інстанції за наслідками вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2019 у справі № 904/891/19 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2019 у справі № 904/891/19 скасувати.

Справу № 904/891/19 направити для продовження розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 28.09.2020 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді Ю.Б. Парусніков

А.Є. Чередко