РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020Справа № 910/6734/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Гаденка Леоніда Олексійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна"

про стягнення 775 200, 00 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулась Фізична особа-підприємець Гаденко Леонід Олексійович (далі - ФОП Гаденко Л. О., позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" (далі - ТОВ "Мозир Україна", відповідач) про стягнення попередньої оплати у сумі 775 200,00 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до умов договору поставки № 1930 від 06.08.2019 р. ним була здійснена попередня оплата вартості товару (нафтопродуктів). Однак, ТОВ "Мозир Україна" порушило свої зобов`язання за цією угодою та поставку обумовленого договором товару не здійснило, тому сплачені кошти мають бути повернуті позивачу у сумі 775 200,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2020 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, в строк, продовжений на час карантину Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)" від 30.03.2020 р., подав відзив на позов, у якому заявлені до нього вимоги визнав. Також подав письмові пояснення, у яких вказав про часткове повернення коштів позивачу та просив врахувати ці обставини при розгляді справи.

Розглянувши заяви учасників справи по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково підлягають задоволенню, в іншій частині провадження - закриттю.

Судом встановлено, що 06.08.2019 р. між ФОП Гаденко Л. О. (покупець) та ТОВ "Мозир Україна" (постачальник) був укладений договір постачання нафтопродуктів № 1930 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору постачальник у відповідності до замовлення зобов`язується передати у власність покупця нафтопродукти, зокрема, бензин А-92, бензин А-95, дизельне паливо (п. 1.1), а покупець зобов`язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору (п. 1.2). Кількість, асортимент і ціна товару вказуються у накладних (п. 1.3 договору).

Товар поставляється погодженими партіями відповідно до заявок покупця на постачання тої чи іншої партії товару (п. 3.1 договору). Товар вважається переданий постачальником по кількості - відповідно до товарно-транспортної та видаткової накладної на товар, у відповідності із вибраним базисом поставки товару (п. 5.1 договору).

Загальна ціна цього договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах та видаткових накладних (п. 4.1 договору). Оплата покупцем вартості товару може здійснюватись на умовах попередньої оплати вартості товару або оплати фактично поставленого товару (п. 4.2 договору). У випадку погодження сторонами попередньої оплати за товар, покупець здійснює 100 % передплату за товар шляхом перерахування грошових коштів (п. 4.3 договору).

Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до 31.12.2019 р., з подальшою його пролонгацією, а в частині розрахунків - до повного їх проведення (п. 10.1 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із матеріалів справи вбачається, що 28.01.2020 р. ФОП Гаденко Л. О. надіслав відповідачу заявку про поставку палива дизельного ДП-3-Євро5-ВО кількістю 38 000 л за ціною 17,00 грн. за літр без ПДВ, у пункт призначення за адресою: Запорізька обл., вул. Пушкіна, 34, протягом 5 днів після оплати.

30.01.2020 р. на виконання умов договору та на підставі виставленого відповідачем рахунку № МУ000000301 від 28.01.2020 р. ФОП Гаденко Л. О. сплатив ТОВ "Мозир Україна" 100 % попередньої оплати вартості товару на суму 775 200,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1659 від 30.01.2020 р.

Проте, відповідач свої зобов`язання не виконав, обумовлений сторонами товар, позивачу не поставив, чим допустив порушення господарського зобов`язання.

16.04.2020 р. ФОП Гаденко Л. О. звернувся до ТОВ "Мозир Україна" із вимогою № 1 від 10.04.2020 р., у якій просив повернути попередню оплату у сумі 775 200,00 грн. у зв`язку з відмовою від товару.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

За приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що у відповідь на вимогу позивача, у період з 24.06.2020 р. по 10.09.2020 р., тобто після відкриття провадження у справі, відповідач здійснив часткове повернення попередньої плати, перерахувавши на користь позивача грошові кошти у сумі 170 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 5102 від 24.06.2020 р., № 5361 від 10.07.2020 р., № 70 від 23.07.2020 р., № 1376 від 20.08.2020 р., № 32567 від 01.09.2020 р., № 32581 від 02.09.2020 р., № 32605 від 03.09.2020 р., № 46529 від 04.09.2020 р., № 46560 від 07.09.2020 р., № 46572 від 10.09.2020 р.

Отже, повернувши кошти у вказаній сумі, відповідач у такий спосіб припинив відповідне грошове зобов`язання, у зв`язку з чим провадження у частині позовних вимог про стягнення авансу в сумі 170 000,00 грн. необхідно закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

Що стосується іншої частини вимог про стягнення попередньої плати на суму 605 200,00 грн. (775 200,00 грн. - 170 000,00 грн.), то суд враховує, що до початку розгляду справи по суті відповідач визнав пред`явлений до нього позов, чим підтвердив неналежне виконання умов договору поставки та наявність у нього заборгованості.

Згідно з частиною 1 ст. 191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як встановлено судом, визнання відповідачем - ТОВ "Мозир Україна" позову не суперечить закону та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, тому суд приймає таке визнання позову та задовольняє вимоги ФОП Гаденка Л. О. про стягнення попередньої плати у сумі 605 200,00 грн.

У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача згідно зі ст. 129 ГПК України.

Щодо стягнення витрат, понесених ФОП Гаденком Л. О. на правничу допомогу, суд приймає до уваги, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості.

У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 11 628,00 грн. позивач долучив: договір про надання правової допомоги № 03/05 від 03.05.2020 р., укладений між адвокатом Кравченко С. І. та ФОП Гаденко Л. О. (клієнт), у якому сторони домовились, що вартість послуг, які сплачуються замовником визначаються за домовленістю сторін окремим додатком, що становить 5 % від суми задоволеного позову, але не менше 10 000,00 грн. та сплачуються в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок виконавця; ордер на представництво інтересів позивача в суді адвокатом Кравченко С. І. (серія АР № 1009548 від 03.05.2020 р.); свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю, виданого адвокату Кравченко С. І. (ЗП 001819 від 27.09.2018 р.).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України докази на підтвердження понесених витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що позивач не надав додатку до договору про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Кравченко С. І. та ФОП Гаденком Л. О., у якому була визначена вартість наданих послуг з правничої допомоги, а також доказів оплати понесених витрат на професійну правничу допомогу, тому вимога позивача залишається без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 191, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження за позовом Фізичної особи-підприємця Гаденка Леоніда Олексійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" про стягнення 775 200, 00 грн. в частині позовних вимог про стягнення попередньої плати в сумі 170 000,00 грн. закрити.

Позов Фізичної особи-підприємця Гаденка Леоніда Олексійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" про стягнення попередньої плати у сумі 605 200, 00 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" (02094, м. Київ, вул. Віскозна, буд. 3, ідентифікаційний код 41692853) на користь Фізичної особи-підприємця Гаденка Леоніда Олексійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) попередню оплату у сумі 605 200 (шістсот п`ять тисяч двісті) грн. 00 коп., судовий збір у сумі 9 078 (дев`ять тисяч сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складене 29 вересня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.