УХВАЛА

29 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 921/83/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Тернопільської області

(суддя Гевко В.Л.)

від 20.12.2019

та постанову Західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Кравчук Н.М., судді - Кордюк Г.Т., Скрипчук О.С.)

від 30.06.2020

у справі за позовом ОСОБА_1

до Відкритого акціонерного товариства "Чортківський завод "Агромаш"

про визнання недійсним рішення, яке оформлене протоколом засідання спостережної ради Відкритого акціонерного товариства "Чортківський завод "Агромаш" від 20.02.2016,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 20.12.2019, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 у справі № 921/83/19, у задоволенні позову відмовлено.

07.09.2020 ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.12.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 у справі № 921/83/19, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити постанову про задоволення позову повністю.

09.09.2020 касаційну скаргу зареєстровано та передано судді-доповідачці Кондратовій І.Д., визначеній в порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши форму і зміст касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висно-вку про залишення її без руху з огляду на таке.

1. Щодо підстав касаційного оскарження.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону від 15.01.2020 № 460 - ІХ, у касаційній скарзі повинно бу-ти зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визна-ченням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував но-рму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

- якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у поста-нові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Таким чином, у касаційній скарзі на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, насамперед, мають зазначатися неправильно застосовані судом норми матеріального права чи порушені норми процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 визначає підставами касаційного оскарження судових рішень:

1) необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права, викладеного у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 921/346/16-г/14 та від 15.07.2020 у справі № 921/320/16-г/18 (пункт 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України);

2) відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у правовідносинах, які виникли з безпосереднього оскарження рішень спостережної ради, предметом позову яких було би оскарження самих рішень спостережної ради саме і з підстав, що такий орган як спостережна рада та наглядова рада є різними органами (пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України);

3) наявність підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу (пункт 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на зміст положень частини 2 статті 287 та частини 5 статті 290 Господарського процесуального кодексу України, у разі касаційного оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктами 2 та 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити:

- зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду про її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній,

- а також від висновку Верховного Суду щодо застосування якої саме норми необхідно відступити, із вказівкою на постанову, у якій викладено цей висновок.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, Верховний Суд установив, що заявниця не зазначила норми права, неправильно застосовані чи порушені судами попередніх інстанцій.

Таке обгрунтування скарги не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України та є підставою для залишення касаційної скарги без руху.

2. Щодо судового збору.

Крім того, Верховний Суд, перевіривши матеріали касаційної скарги та зарахування судового збору за подання касаційної скарги ОСОБА_1 до державного бюджету, встановив, що скаргу подано без додержання вимог, викладених у пункті 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України, який, зокрема, визначає, що до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржниці сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовом про визнання недійсним рішення спостережної ради від 20.02.2016 у 2019 році.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1 921,00 грн.

За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлю-ються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до вимог касаційної скарги заявниця за подання касаційної скарги мала сплатити судовий збір у розмірі 3 842,00 грн (200 % х (1 921,00).

До касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, тому касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України для надання строку на усунення встановлених недоліків, зокрема, і в частині сплати судового збору.

Окрім того, статтею 291 цього Кодексу встановлено обов`язок особи, яка подає касаційну скаргу, надсилати іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

До касаційної скарги ОСОБА_1 не додала доказів надіслання копії касаційної скарги та доданих до неї документів ВАТ "Чортківський завод "Агромаш", листом з описом вкладення.

Неповідомлення учасника судового процесу у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цього учасника, принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, закріплені частиною 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, передбачене частиною 2 статті 294 цього Кодексу право подати заперечення проти відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись нормами статей 174, 234, пункту 5 частини 2 та пункту 2 частини 4 статті 290, частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.12.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 у справі № 921/83/19 залишити без руху.

2. Встановити скаржниці строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- подати до суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити норми, неправильно застосовані чи порушені судами попередніх інстанцій з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підстави (підстав), з доказами надіслання копій касаційної скарги та відповідних уточнень (змін) до касаційної скарги іншим учасникам справи;

- надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 3 842,00 грн;

3. Роз`яснити скаржниці, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде їй повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова