РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2020Справа № 910/10888/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянув у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін господарську справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м.Київ, вул.Глибочицька,44, )

до Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (01033, м.Київ, вул. Саксаганського, буд.17, )

про стягнення 53 384,09 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" звернулось до Господарського суду міста Києва з вимогами про стягнення з Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" суми 49 300,00 грн відшкодування, виплаченого страхувальнику позивача у зв`язку із ДТП, яка сталась 12.10.2019 з вини страхувальника відповідача за полісом АО/3382648, 3469,86 грн пені, 614,23 грн 3% річних.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.08.2020 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановив учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

Згідно повідомлень про вручення поштових відправлень, ухвалу суду від 03.08.2020 позивач отримав - 10.08.2020, відповідач - 10.08.2020.

26.08.2020 відповідач засобами поштового зв`язку (відправлено 21.08.2020) подав до суду відзив на позовну заяву, в якому висловив свою незгоду із доводами про однозначну вину страховика відповідача ОСОБА_1 в ДТП 12.10.2019, який відповідно до Європротоколу від 12.10.2019 визнав свою вину, водночас за складеним на замовлення відповідача Висновком АК «Укравтоекспертиза» інженерно-транспортного дослідження № 1590-19-АТ від 19.12.2019 вбачається вина обох учасників ДТП. Також відповідач зауважив про неврахування позивачем при здійсненні розрахунку відшкодування та виплати страхового відшкодування коефіцієнту фізичного зносу. За розрахунком відповідача обґрунтованим є розмір 14 986,20 грн відшкодування, враховуючи 29 972,40 грн вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахування коефіцієнту фізичного зносу, франшизи за полісом АО/3382648 та розподіл цієї суми на двох учасників ДТП; вказану суму сплачено 05.08.2020. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

18.09.2020 позивач подав відповідь на відзив, зі змісту якої учасник справи зазначив про розрахунок вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу у розмірі 36 640,00 грн, у зв`язку із чим просить задовольнити заявлені вимоги у розмірі 25 182,12 грн, з урахування 14 486,20 грн частини сплаченого відповідачем відшкодування, 2578,82 грн пені, 456,60 грн 3% річних за період з 20.02.2020 по 20.07.2020 прострочення.

22.09.2020 відповідач на доводи позивача засобами поштового зв`язку надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив, що Європротокол не є безумовною умовою, на відміну від рішення суду, для визнання страховиком обставин ДТП. Щодо розрахунку позивачем коефіцієнту фізичного зносу, то позивач не є суб`єктом оціночної діяльності, а його розрахунок не є оціненою шкодою в розумінні закону, тому просить суд не брати до уваги наданий останнім розрахунок.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.12.2018 між ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (страховик) та ПрАТ «Дікергофф Цемент Цемент» (страхувальник) був укладений Комплексний договір № 06/02-40К- добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ), за умовами якого був застрахований автомобіль «УАЗ 315195-030», державний номер НОМЕР_1 на строк з 01.01.2019 по 31.12.2019.

12.10.2019 сталась ДТП за участю автомобіля УАЗ 315195-030, державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 (дорожній лист службового легкового автомобіля № 11768 від 12.10.2019, виданий ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна»), та автомобіля «КІА Соренто», державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

12.09.2019 дорожньо-транспортна пригода за взаємною згодою водіїв була оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом).

Актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 04.11.2019 визначено перелік деталей та характер пошкоджень автомобіля «УАЗ 315195-030», державний номер НОМЕР_1 .

Згідно рахунку-фактури та акту виконаних робіт ФОП Коханевич В.І. № 1 від 04.11.2019, вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля «УАЗ 315195-030», державний номер НОМЕР_1 становила 49 800,00 грн.

Матеріалами справи встановлено, що позивач на підставі страхового акту № 63 від 11.11.2019, за заявою-погодженням страхувальника від 06.11.2019 здійснив оплату на користь ФОП Коханевич В.І. страхового відшкодування у сумі 49 800,00 грн.

Оскільки цивільно-правову відповідальність водія ОСОБА_1 щодо експлуатації автомобіля «КІА Соренто», державний номер НОМЕР_2 , станом на 12.10.2019 була застраховано ПрАТ "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» за полісом АО/3382648 з лімітом відповідальності по майну 100 000,00 грн та франшизою у розмірі 500,00 грн, 20.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування ( в порядку регресу) № 63 на суму 49 800,00 грн., яка отримана 20.11.2018

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що оскільки вимоги про стягнення відшкодування по ДТП 12.10.2019, винною особою в якій за пошкодження автомобіля страхувальника позивача є страхувальник відповідача за полісом АО/3382648 у добровільному порядку задоволені не були, позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів та просить стягнути з відповідача 49 300,00 грн відшкодування, враховуючи 500,00 грн. франшизи за полісом АО/3382648.

У процесі розгляду справи відповідачем повідомлено та надано докази оплати за платіжними дорученням № 314514, № 31521, №31537, № 31585, № 31622, всього у розмірі 14486,20 грн, виходячи із наданого розрахунку: 29 972,40 грн вартості відновлювального ремонту автомобіля/ 2 осіб, відповідальних за настання ДТП, - 500,00 грн франшизи. Водночас учасник справи заперечує проти розрахунку позивача, зазначаючи про неврахування коефіцієнту фізичного зносу та ставлячи під сумнів вину ОСОБА_1 , вказуючи про вину обох осіб, виходячи із Висновку АК «Укравтоекспертиза» інженерно-транспортного дослідження № 1590-19-АТ від 19.12.2019.

Проаналізувавши доводи обох сторін, приписи чинного законодавства, суд приймає повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 12.10.2019 як належний доказ настання 12.10.2019 дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу УАЗ 315195-030, державний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу «КІА Соренто», державний номер НОМЕР_2 та визнання вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди водієм автомобіля «КІА Соренто», державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , про що відповідач також не заперечує.

Відповідно до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з ч. 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

При цьому, у постанові від 02.04.2018 у справі № 910/32720/15 Верховний Суд зазначив, що вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Вказівка про те, що до такого страховика переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування, служить засобом убезпечення особи, до якої пред`являється вимога, від включення страховиком та страхувальником за договором добровільного майнового страхування до такої вимоги зайвих, необґрунтованих та завищених витрат.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню саме спеціальні норми п. 22.1 ст. 22 та ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Суд вважає, що проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

При цьому, як передбачено в п. 1.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика), методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин (п. 1.3. Методики).

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики).

Відповідно до вимог пункту 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е З - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановленні вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Е приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля «УАЗ 315195-030», державний номер НОМЕР_1 вбачається, що рік випуску автомобіля - 2008, а отже на момент ДТП строк його експлуатації склав 11 років, що є підставою для застосування коефіцієнту фізичного зносу, встановленого у п. 7.38 Методики.

Відповідно до рахунку-фактури ФОП Коханевич В.І. № 1 від 04.11.2019, вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля «УАЗ 315195-030», державний номер НОМЕР_1 склала 49 800,00 грн.

У відповіді на відзив позивач з урахуванням заперечень відповідача про неврахування коефіцієнту фізичного зносу, здійснив перерахунок заявлених вимог та визначив, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу відповідно п. 7.38 Методики 70%, складає 36 640,00 грн. (ремонтні роботи 27 630,00 грн, 3400,00 грн лакофарбові матеріали та 5640,00 грн запчастин (18800,00 грн вартості запчастин, необхідних для відновлювального ремонту до яких застосовано 70% зносу).

Суд зазначає, що саме такий розмір коефіцієнту фізичного зносу також визначений відповідачем відповідно до Висновку АК «Укравтоекспертиза» інженерно-транспортного дослідження № 1590-19-АТ від 19.12.2019

Враховуючи викладене, суд приймає вказаний розрахунок позивача у розмірі 36 400,00 грн фактичної вартості оціненої шкоди, здійсненого на підставі рахунку-фактури № 1 від 04.11.2019 обґрунтованим.

Щодо наданого відповідачем висновку суд зазначає, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу, крім того наданий відповідачем Висновок АК «Укравтоекспертиза» інженерно-транспортного дослідження № 1590-19-АТ від 19.12.2019 не є належним доказом визначення шкоди, у т.ч. враховуючи його проведення без огляду автомобіля за вихідними даними замовника - відповідача.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма частини 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові у справі № 910/22886/16 від 01.02.2018.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, саме у сумі 36 140,00 грн.,

При зверненні до суду з позовом у даній справі (згідно штемпеля відділення поштового звязку позовну заяву відправлено до Господарського суду міста Києва 23.07.2020) позивачем заявлено вимоги про стягнення 49 300,00 відшкодування.

Надаючи до суду відповідь на відзив позивачем здійснено розрахунок заборгованості, виходячи із суми 36 640,00 грн відшкодування та 14 486,20 грн часткової оплати відповідача, водночас позивач правом на подачу в порядку ст. 42, 46 ГПК України заяви про зменшення позовних вимог не скористався. Відповідь на відзив подана після визначеного процесуального строку відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України: 30 днів з моменту відкриття провадження у справі у порядку спрощеному позовному провадженні, тому не розцінюється судом як уточнення/зменшення позовних вимог.

За таких обставин, суд здійснює розгляд спору по суті спору у межах заявлених вимог 49 300,00 грн.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3382648 встановлено франшизу у розмірі 500,00 грн.

За встановлених обставин, до відшкодування відповідачем по страховому випадку 12.10.2019 належить сума 36 140,00 грн.

З наданих відповідачем платіжних документів вбачається, що із належних до відшкодування 36 140,00 грн відповідачем до відкриття провадження сплачено 4000,00 грн, тому суд відмовляє у задоволенні заявлених вимог.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки відшкодування у сумі 10 486,20 грн здійснено після відкриття провадження у справі, тому вимоги в цій частині підлягають закриттю відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмета спору.

Докази здійснення відповідачем відшкодування по ДТП 12.10.2019 у сумі 21 653,80 грн

у т.ч. на вимогу позивача, у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 10 486,20 грн відшкодування, задоволення позовних вимог щодо стягнення відшкодування у розмірі 21 653,80 грн. В решті суми відшкодування належить відмовити, оскільки 4000,00 грн сплачено до відкриття провадження у справі, а сума 13 160,00 грн безпідставно нарахована, оскільки фактично є розміром коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого в ДТП автомобіля.

Також позивач просить стягнути з відповідача 3469,86 грн пені, 614,23 грн 3% річних за період з 20.02.2020 по 20.07.2020 прострочення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно із положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з п.1 ч.2 ст.551 ЦК України предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до п.36.5 ст. 36 вказаного Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

При цьому, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Як вже зазначалось судом, позивачем надіслано на адресу відповідача заяву на виплату страхового відшкодування у розмірі 49 300,00 грн., вказана заява отримана 20.11.2019.

Таким чином, обов`язок відповідача по виплаті страхового відшкодування, проте у належному розмірі 31640,00 грн. є таким, що настав 19.02.2020.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та пені за період з 20.02.2020 по 20.07.2020 за визначений позивачем період, судом здійснено нарахування у межах заявлено періоду на суму 36 140,00 грн та встановлено, що обґрунтованими та належними до стягнення з відповідача є 2 543,62 грн пені та 450,27 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення 21 653,80 грн. відшкодування, 2 543,62 грн пені та 450,27 грн 3% річних, закриття провадження у справі в частині стягнення 10 486,20 грн відшкодування. В решті позову судом відмовлено у звязку із безпідставністю нарахування.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 231, 233, 236-240, 250-252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення 10 486,20 грн відшкодування.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (01033, м.Київ, вул. Саксаганського, буд.17, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м.Київ, вул.Глибочицька,44, ) 21 653 (двадцять одну тисячу шістсот п`ятдесят три) грн. 80 коп відшкодування, 2 543 (дві тисячі п`ятсот сорок три) грн. 62 коп пені та 450 (чотириста п`ятдесят) грн. 27 коп 3% річних, 1383 (одну тисячу триста вісімдесят три) грн. 40 коп витрат по сплаті судового збору.

4. В решті позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак