РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.09.2020Справа № 910/5737/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго»

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»

про стягнення 1994569,70 грн,

за участі представників:

від позивача - Борочивський В.М. (уповноважений представник);

від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про стягнення 1994569,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови Договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 19.12.2018 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 1520224,37 грн, яку просить стягнути позивач на свою користь. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 393117,62 грн, інфляційні втрати в розмірі 24386,97 грн та 3% річних у розмірі 56840,54 грн.

Відповідач проти позову заперечував, надіславши відзив на позов в якому зазначив, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1023-р 12.12.2018 відповідач визначений постачальником «останньої надії» - електропостачальник, який за обставин, встановлених законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період, у зв`язку з чим, від сталого функціонування відповідача залежить діяльність енергоринку України. Наголошує, що станом на лютий 2019 року, всі кошти отримані від споживачів постачальника «останньої надії» перераховуються в рахунок погашення заборгованості, яка складає близько 632 млн грн, проте внаслідок низького рівня розрахунків за поставлену електроенергію у відповідача відсутня можливість належним чином виконувати свої зобов`язання. Також, відповідач зазначає, що відповідно до рішення Господарського суду Волинської області №903/737/19 від 05.02.2020 постановлено стягнути на користь ДПЗД «Укрінтеренерго» заборгованість у розмірі 9276922,25 грн.

Окрім того зазначив, що укладений між ним та позивачем договір має дискримінаційним характер та обтяжливі умови для відповідача.

Також відповідач зазначив, що доданих до позовної заяви позивачем додатків є незрозумілим до якого договору приєднався відповідач, та до якого договору додаються відповідні додатки.

З огляду на викладене відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.12.2018 відповідач, шляхом подання заяви-приєднання, копія якої наявна в матеріалах справи, приєднався до публічного договору електропостачальника (позивача) про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який встановлює порядок та умови передачі (розподілу) електричної енергії споживачам елекьтропостачальника як послуги оператора системи. Даний договір укладений сторонами із урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України (пункт 1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору визначено, що умови договору є однаковими для всіх електропостачальників та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ).

Відповідно до п. 3.1 договору визначено, що ціна договору складає вартість послуг з розподілу (передачі) за сукупністю споживачів балансуючої групи постачальника. визначається згідно з Порядком встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії (Порядком встановлення (формування) тарифів на послуги з передачі електричної енергії), затвердженим Регулятором.

Згідно з п. 3.2 договору, постачальником здійснюється оплата послуг з розподілу (передачі) за сукупністю споживачів, яким згідно з договорами про постачання електричної енергії, розподілу (передачу) забезпечує постачальник.

Пунктом 3.3 договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п.п. 3.3, 3.4 оплата послуг з розподілу (передачі) здійснюється постачальником плановими авансовими платежами. Оплата послуг з розподілу (передачі) електричної енергії здійснюється постачальником на поточний рахунок оператора системи.

Відповідно до п. 1.2 Додатку №1 до договору, вартість послуг оператора системи з розподілу електроенергії Постачальнику визначається як добуток обсягу розподіленої електричної енергії мережами Оператора системи споживачам Постачальника, які входять в балансуючу групу Постачальника згідно з реєстром за ЕІС кодами точок вимірювання споживачів, та яким згідно з договорами про постачання електричної енергії розподіл забезпечує Постачальник, на тариф на розподіл електричної енергії, який діяв у розрахунковому періоді, відповідно до Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженого Регулятором. Обсяг розподілу електроенергії Постачальнику відповідає фактичному обсягу електричної енергії, спожитої споживачами Постачальника на відповідних класах напруги. Вартість додаткових (в тому числі інформаційних) послуг оператора системи не може перевищувати граничні показники, затверджені регулятором.

Згідно з п. 2.1 Додатку №1 до договору, оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється постачальником самостійно на поточний рахунок оператора системи за вартістю, розрахованою виходячи з обсягів електричної енергії, зазначених у реєстрі (скоригованому реєстрі) на поточний розрахунковий період, та діючого тарифу на розподіл електричної енергії, з урахуванням ПДВ.

Пунктом 2.2 Додатку №1 до договору визначено, що постачальник здійснює попередню оплату послуг з розподілу на наступний розрахунковий період у розмірі 100% від суми їх вартості розрахованої згідно п. 1.2 цього додатка до Договору за 10 календарних днів до початку розрахункового місяця.

Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 Додатку №1 до договору, починаючи з дати подання постачальником оператору системи скорегованого реєстру розміру оплати визначається як різниця між вартістю послуг оператора системи, розрахованою відповідно до п. 2.1. та п. 2.2. цього додатку до договору, виходячи з обсягів електричної енергії, зазначених в скорегованому реєстрі, та розміром попередньої оплати здійсненої до початку поточного місяця. Постачальник здійснює остаточний розрахунок за розподіл електричної енергії відповідно до акта виконаних робіт з розподілу електричної енергії між оператором системи та постачальником, складеного за підсумками розрахункового періоду (п. 2.9. цього додатка до договору), та рахунку-фактури (додаток 5.1 договору) протягом п`яти банківських днів від дня їх отримання. Сума остаточного розрахунку визначається як різниця між вартістю розподіленої електричної енергії споживачам Постачальника, зазначеної в акті виконаних робіт з розподілу електричної енергії, та сумарною оплатою постачальника за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання за договором, що підтверджується копіями актів надання послуг, зокрема, акт надання послуг №407 від 31.01.2019 на суму 3274783,96 грн, акт надання послуг №549 від 28.02.2019 на суму 1478304,32 грн, акт надання послуг №901 від 31.03.2019 на суму 697975,03 грн, акт надання послуг №1894 від 30.06.2019 на суму 65672,27 грн, акт надання послуг №2299 від 31.07.2019 на суму 16366,64 грн, акт надання послуг №2749 від 31.08.2019 на суму 283,43 грн, акт надання послуг №3750 від 31.10.2019 на суму 774,89 грн, які підписані представниками позивача та відповідача та не містять жодних зауважень щодо об`єму, якості та строків надання послуг.

Відповідно до п. 2.4 додатку до договору позивачем було виставлено рахунки на оплату наданих послуг на загальну суму 5534160,53 грн, що підтверджується рахунком на оплату №63 від 31.01.2019 на суму 3274783,96 грн, рахунком на оплату №137 від 28.02.2019 на суму 1478304,32 грн, рахунком на оплату №204 від 31.03.2019 на суму 697975,03 грн, рахунком на оплату №427 від 30.06.2019 на суму 65672,27 грн, рахунком на оплату №580 від 31.07.2019 на суму 16366,64 грн, рахунком на оплату №778 від 31.08.2019 на суму 283,43 грн, рахунком на оплату №1124 від 31.10.2019 на суму 774,89 грн.

Відповідач надані послуги оплатив частково, зокрема сплативши 4013935,96 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, зокрема, зокрема, №142114379 від 31.01.2019 на суму 500000 грн, №142114401 від 26.02.2019 на суму 2774783,96 грн та №142114605 від 30.07.2019 на суму 739152 у зв`язку з чим у останнього утворилася заборгованість в розмірі 1520224,57 грн.

Окрім того, суд зазначає, що позивачем було направлено претензію №23/33-2754 від 15.05.2019 про сплату заборгованості 2176279,35 грн за отримані послуги.

Листом від № 42/12-3478/нон від 11.06.2019 відповідач повідомив, що рівень розрахунків за січень 2019 року становить 100%, проте рівень розрахунків споживачів розташованих на території ліцензованої діяльності позивача за січень - березень 2019 року орієнтовно становить 50%, у зв`язку з чим просив відповідача шляхом переговорів вирішити питання погашення існуючою заборгованості.

Судом встановлено, що частину існуючої заборгованості, яка на момент направлення претензії складала 2176279,35 грн, відповідачем було погашено, шляхом перерахування 739152 грн, що підтверджується платіжним дорученням №142114605 від 30.07.2019.

Доказів здійснення відповідачем повної оплати за отримані послуги матеріали справи не містять.

За приписами частин 1, 2 статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За умовами частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 4 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.

Згідно з пунктом 2.1.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою від 14.03.2018 № 312 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, розробляється оператором системи на основі додатка 4 до цих Правил, оприлюднюється на офіційному веб-сайті оператора системи та укладається шляхом надання електропостачальником заяви-приєднання. Датою початку дії зазначеного договору є наступний робочий день від дня отримання оператором системи заяви-приєднання електропостачальника щодо укладення такого договору.

Як убачається із матеріалів справи, відповідач шляхом подання заяви-приєднання від 19.12.2018 приєднався до умов договору електропостачальника надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії. Доказів приєднання відповідача до інших договорів суду не надано, що спростовує твердження відповідача щодо необізнаності до якого саме договору він приєднався.

Також відхиляються судом твердження відповідача стосовно того, що договір має дискримінаційний характер та явно обтяжливі умови для відповідача, відтак, таким, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки приєднавшись до договору на підставі заяви-приєднання відповідач погодився із запропонованими в договорі умовами та взяв на себе зобов`язання оплачувати послуги, які надаються позивачем, у встановлений у договорі строк.

Суд також зауважує, що направлення відповідачем своїх грошових коштів у рахунок погашення заборгованості перед оптовим постачальником електроенергії, неповна оплата населенням (споживачами) отриманих послуг не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань за договором перед позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України не вважається випадком для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок боржника щодо виконання взятого на себе зобов`язання, а кредитора - щодо прийняти ним особисто виконання такого зобов`язання.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки сума боргу відповідача за надані позивачем за договором послуги з розподілу електричної енергії, яка складає 1028791,94 грн. за період з 01.06.2019 по 01.02.2020, підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання-передачі наданих послуг та звітами щодо фактичного (звітного) корисного відпустку електричної енергії за точками обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії», та відповідач не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача трьох відсотків річних у розмірі 56840,54 грн та інфляційних втрат у розмірі 24386,97 грн , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п. 4.2., 4.3., 4.4. додатку до договору, у разі порушення постачальником строків оплати, передбачених п. 2.4. та п. 2.5. цього додатку до договору, оператор системи проводить нарахування 3% річних від суми боргу за кожен день прострочення платежу, у тому числі за день фактичної оплати. Сума грошового зобов`язання за цим договором повинна бути сплачена постачальником з урахуванням встановленого індексу інфляції. Сума пені, 3% річних, інфляційних перераховується постачальником на поточний рахунок оператора системи.

Перевіривши наданий позивачем розрахунки трьох відсотків річних та інфляційних втрат судом встановлено, що вказані нарахування проведені позивачем у відповідності до положень укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 393117,62 грн суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст.547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно з п.6.6 Договору, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, постачальник сплачує оператору системи пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядом.

Відповідно до п. 4.1. додатку до договору, за внесення платежів за надання послуг з розподілу електроенергії споживачам постачальника та додаткових послуг (інформаційних) послуг з порушенням термінів, визначених цим додатком до договору, оператор системи має право нарахувати постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Разом з тим, відповідно до ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши надані позивачем розрахунки щодо стягнення пені, судом встановлено, що вказані нарахування проведені позивачем у відповідності до положень укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

Враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85; ідентифікаційний код 19480600) на користь Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» (43023, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Єршова, буд. 4; ідентифікаційний код 00131 (один мільйон п`ятсот двадцять дві тисячі двісті двадцять чотири) грн 37 коп. заборгованості, 393117 (триста дев`яносто три тисячі сто сімнадцять) грн 62 коп. пені, 24386 (двадцять чотири тисячі триста вісімдесят шість) грн. 97 коп. інфляційних втрат, 56840 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот сорок) грн 54 коп. трьох відсотків річних, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 29918 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) грн 55 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 28.09.2020

Суддя Я.В. Маринченко