ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 Справа № 917/967/20

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт - Агро", вул. Половка, 66б, офіс 309, м. Полтава, 36011

до Фізичної особи - підприємця Гремякіна Сергія Миколайовича, АДРЕСА_1

про стягнення 162 670,11 грн.

Суддя Ціленко В. А.

Секретар судового засідання Білоус О.В.

Представники сторін в судове засідання не викликались, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами, в порядку спрощеного провадження, відповідно до ст. 247 Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору: Стягується 44 857,08 грн. інфляційних втрат, 17 813,03 грн. 3 % річних за порушення грошових зобов`язань та 100 000, 00 грн. моральної шкоди.

Відповідач позов заперечує в цілому, разом з тим посилання на відповідні докази та норми права, що стосуються лише стягнення моральної шкоди.

Розглянувши матеріали справи, суд, встановив.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ - АГРО", м. Полтава та Фізичною особою - підприємцем Гремякіним Сергієм Миколайовичем, с. Сторожове укладений Договір № ДГ - 0000052 від 29 березня 2017 року, відповідно до якого постачальник зобов`язався на умовах, передбачених договором, поставляти та передавати у власність покупцю, а покупець зобов`язується приймати й оплачувати товар. Розгорнутий асортимент та кількість товару, термін поставки, ціна за одиницю кожного найменування товару визначається у Додатках до Договору.

Не зважаючи, що в Додатку №1 до Договору сторони чітко погодили кінцевий термін за поставлений товар 15.10.2017 року, покупцем було допущено порушення заборгованості в розмірі 430 010,40 грн., що змусило позивача у справі звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11.02.2019 року у справі № 917/282/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Гремякіна Сергія Миколайовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ - АГРО" 430 010,40 грн. основного боргу, 50 482,04 грн. пені, 215 005,20 грн. штрафу, 5 195,47 грн. 3% річних, 18 490,43 грн. інфляційних втрат. В іншій частині в позові відмовлено. Ухвалене рішення вступило в законну силу тому, з урахуванням встановлених фактів та обставин, підтверджено наявність порушення грошових зобов`язань та правомірність стягнення з відповідача боргу та додаткових нарахувань.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішеннями суду в господарських, цивільних або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особи, стосовно якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановленні рішенням господарського суду у процесі розгляду іншої справи в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус.

Отже, рішення господарського суду Полтавської області від 11.02.2019 року у справі № 917/282/18 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Частиною 5 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 193 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України порушеннями зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як нараховані інфляційні витрати на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошових зобов`язань, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові нарахуванні позивачем на суму основної заборгованості інфляційні витрати в сумі 44 857,08 грн. та 3% річних в сумі 17 813,03 грн. є правомірними.

Щодо вимог позивача про стягнення 100 000,00 грн. моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1, п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За приписами ст. 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Частина друга статті 23 Цивільного кодексу України визначає, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Отже, під поняттям "моральна шкода" слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що ним понесені моральні страждання, розмір яких складає 100 000,00 грн. Однак позивачем не доведено складу заподіяння моральної шкоди його ділової репутації, зокрема наявності шкоди в особі втрат немайнового характеру, не вказано у чому вона реально полягає та не надано жодних доказів на підтвердження даних обставин, в зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню судом не підлягає.

У зв`язку з частковим задоволенням позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 232-233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Гремякіна Сергія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-АГРО" (вул. Половка, 66 б, офіс 309, м. Полтава, 36011, ідентифікаційний код 39827019) 17 813,03 грн. 3% річних, 44 857,08 грн. інфляційних втрат та 940,06 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію рішення направити сторонам по справі.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01.10.2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Ціленко