ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року Справа № 923/1091/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі судового засідання Фінаровій О.Л., розглянувши справу

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, ,

до: Комунального підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго", м. Каховка, Херсонська область, ,

про стягнення 1675823,96 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - адвокат Піун С.П., довіреність № 14-194 від 17.05.2019;

від відповідача - не з`явився.

Судове засідання проводиться в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та у відповідності до ч.1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Обставини справи.

16 грудня 2019 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго" 1675823,96 боргу, який складається з: 1150121,14 грн. - основний борг, 244314,21 грн. - пеня, 92812,04 грн. - 3% річних, 188576,57 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №1121/1718-БО-33 від 12.09.2017, в частині здіснення розрахунків за поставлений природний газ, з посиланням на положення ст.ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України та ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264, 265 ГК України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019, визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 20 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 923/1091/19 визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Цією ж ухвалою суд запропонував учасникам провадження у встановлені строки надіслати (надати) до суду: відповідачу - відзив на позовну заяву (одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів, а відповідні докази представити суду), належним чином завірені копії статутних та реєстраційних документів та позивачу відповідь на відзив.

Ухвала суду про відкриття провадження направлена сторонам рекомендованою поштою з повідомленням, у відповідності до вимог частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

15 січня 2020 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем позовні вимоги не визнаються, наводяться доводи в обґрунтування своєї правової позиції. Зокрема, за твердженням відповідача, позивачем неправомірно нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні втрати. Даний відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

04 лютого 2019 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якій позивач спростовує твердження відповідача та наводить доводи щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та просить суд поновити строк для надання відповіді на відзив. Позивач також зазначає, що відповідно до складеного 30 вересня 2019 року Акту звіряння розрахунків, сума основного боргу становить - 1147335,19 грн. та вказує, що погашення основного боргу в розмірі 2785,95 грн. не впливає на нарахування штрафних санкцій, оскільки розрахунок здійснено станом на 20.09.2019, тобто до сплати відповідачем вказаної суми. Відповідь на відзив прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 11 лютого 2020 року представник відповідача подав клопотання, в якому просить суд звернути увагу на нараховані позивачем інфляційні втрати, пеню та 3% річних, які не визнає та відсутність двостороннього акту звірки. Подане клопотання судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою від 11 лютого 2020 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 923/1091/19 на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі на 03 березня 2020 року на 11:00 год.

02 березня 2020 року до суду відповідача у справі надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив відповідача. У наданих запереченнях відповідачем визнано суму основного боргу у розмірі - 1700666,10 грн. Відповідач також стверджує, що підприємство частково сплачує позивачу існуючу заборгованість, в іншій частині позовні вимоги не визнає, надає додаткові пояснення викладеної позиції, просить суд врахувати збитковість у діяльності підприємства, скрутне фінансове становище та наявність дебіторської заборгованості. Заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

02 березня 2020 року до суду від позивача у справі надійшло клопотання про призначення справи № 923/1091/19 до судового розгляду по суті та проведення підготовчого засідання призначеного на 03.03.2020 без участі представника позивача.

02 березня 2020 до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про відкладення судового засідання, оскільки у зв`язку укладенням договору про надання правової допомоги між відповідачем і Адвокатським об`єднанням "Константа" і наданням матеріалів позовної заяви та інших документів у справі адвокату Дунаєву М.І. лише 02 березня 2020 року, а також для ознайомлення з матеріалами та підготовки до захисту інтересів відповідача.

Ухвалою від 03 березня 2020 року суд відмовив відповідачу у задоволені клопотання про відкладення підготовчого засідання, закрив підготовче провадження у справі № 923/1091/19 та призначив справу до судового розгляду по суті на 31 березня 2020 року об 11:00 год.

Ухвалою від 24 березня 2020 року продовжено строк розгляду справи №923/1091/19 по суті на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Одночасно відкладено судове засідання з розгляду справи по суті у зв`язку із встановленням на усій території України карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.202 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та повідомлено сторін, що про дату, час та місце розгляду справи учасники справи будуть повідомлені додатково.

Ухвалою від 13 травня 2020 року повідомлено позивача та відповідача по дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті.

26 травня 2020 року до суду від позивача у справі надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату через дію карантинних заходів.

26 травня 2020 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посилання на Постанову КМУ № 392 від 20 травня 2020 року про продовження на території України карантину.

Ухвалою від 26.05.2020 задоволено клопотання сторін та відкладено судове засідання з розгляду справи по суті.

Ухвалою від 30 червня 2020 року суд відклав розгляд справи по суті на 17.09.2020.

За клопотанням позивача, ухвалою суду від 11 вересня 2020 року визначено проводити судове засідання з розгляду справи № 923/1091/19 в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

17 вересня 2020 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з терміновим відрядженням.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення судового засідання, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, судом враховано, що ухвалою суду від 03.03.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.03.2020. Надалі, ухвалами суду від 31.03.2020, 27.05.2020 та 30.06.2020 розгляд справи по суті за клопотанням сторін було відкладено.

Таким чином, з метою забезпечення здійснення учасниками провадження наданих процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, судом надавалось учасникам провадження більш ніж достатньо часу.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Судом також враховано, що ухвалою від 03 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Отже, розгляд справи по суті відбувається майже 7 місяців.

Крім того, в матеріалах справи містяться відзив відповідачів на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив позивача.

За таких обставин, з метою недопущення судової тяганини, дотримання основних принципів здіснення правосуддя, суд відмовляє відповідачу у задоволені клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Представник позивача у судовому засіданні 17.09.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні 17.09.2020 проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представникам сторін про орієнтовний час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд -

в с т а н о в и в

Матеріали справи свідчать, що 12 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - постачальник або позивач) і Комунальним підприємством теплових мереж "Каховтеплокомуненерго" (надалі - споживач або відповідач) був укладений договір № 1121/1718-БО-33 купівлі - продажу природного газу (надалі - договір).

За умовами договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017 - 2018 роках природний газ, а споживач в свою чергу зобов`язався оплатити його на умовах договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п.1.1., п. 1.2 договору).

Умовами договору сторони визначити обсяги поставленого газу, ціну, порядок обліку природного газу, порядок проведення розрахунків, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору та інші умови.

Предметом даного позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача 1150121,14 грн. - основного боргу, 244314,21 грн. - пені, 92812,04 грн. - 3% річних, 188576,57 грн. - інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та умов договору.

Згідно п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України, а також цим договором .

Умовами договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення ( п. 8.2. Договору).

Сторонами договору погоджено наступний порядок проведення розрахунків. За умовами п.6.1. Договору оплата за природній газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100- відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Умовами договору сторони визначили, що Право власності на природній газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання - передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 3.7 Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузлів/вузла обліку природного газу.

За приписами пункту 3.8 Договору Споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, Постачальнику, зокрема, підписані та скріплені печаткою Споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з Договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Так, на виконання вимог договору позивачем у період з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 6004762,47 грн., що підтверджено доданими до позовної заяви актами приймання-передачі природного газу.

Відповідачем в свою чергу несвоєчасно було здійснено оплату за поставлений газ з порушенням строків виконання зобов`язань встановлених договором. За розрахунками позивача, сума основного боргу становить 1150121,14 грн. Оскільки відповідачем було порушено строки здіснення розрахунків за договором, позивачем на суму основної заборгованості нараховано 244314,21 грн. пені, 92812,04 грн. 3% річних та 188576,57 грн. інфляційних втрат.

На підтвердження зазначеного позивачем надано розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором № 1121/1718-БО-33 від 12.09.17, фінансові документи відповідача з інформацією стосовно дебіторської та кредиторської заборгованість підприємства.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами частини 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень частини 1 статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підтвердження належного виконанням зобов`язань за Договором, позивачем надано акти приймання-передачі природного газу за жовтень 2017, листопад 2017, грудень 2017, січень 2018, лютий 2018 та березень 2018, які підписані стронами.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву визнано суму основного боргу у розмірі 1147335,19 грн., на підтвердження вказаного, до відзиву на позовну заяву додано Акт звіряння розрахунків, який складений 30.09.2020 року (а.с. 49).

Також відповідно до наданої позивачем відповіді на відзив, позивачем підтверджено, що станом на день звернення позивача з даним позовом до суду, сума основного боргу відповідача становила 1147335,19 грн.

За таких обставин з урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1147335,19 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині вимоги щодо стягнення основної суми боргу заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Також відповідач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 244314,21 грн.., 3% річних у розмірі 92812,04 грн. та 188576,57 грн. інфляційних втрат .

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У зв`язку з несплатою відповідачем суми основного боргу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача суму пені у розмірі 244314,21 грн. грн., 3% річних у розмірі 92812,04 грн. та 188576,57 грн. інфляційних втрат.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, та встановлено, що вони є вірним.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення суми 3% річних у розмірі 92812,04 грн. та інфляційних втрат у розмірі 188576,57грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Сторонами Договору узгоджено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2. Договору).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем порушено умови розділу 6 Договору щодо своєчасних розрахунків за поставлений товар.

На підставі зазначеного, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 244314,21грн. пені.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків пені та встановлено, що вони є вірним.

Щодо заявленого відповідачем у запереченні на відповідь на відзив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (а.с. 87-89), то суд дійшов наступних висновків.

Так, відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

У відповідності до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Також, згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. При цьому, зменшення розміру неустойки у виняткових випадках є правом, а не обов`язком суду.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання). Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 по справі № 908/1453/14.

Однак, всупереч наведеного наявності виняткових обставин для зменшення розміру штрафних санкцій відповідачем не наведено.

Слід також зазначити, що відповідач, уклавши з позивачем Договір, погодився на запропоновані позивачем умови, в тому числі і умову про право постачальника газу нарахувати пеню.

Враховуючи майновий стан сторін, положення вищенаведених норм та доводи, якими відповідач обґрунтовує необхідність зменшення пені, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку відсутність наявних виняткових обставин, які б надавали суду право для зменшення розміру пені.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 244314,21 грн. пені, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго" () на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" () суму основного боргу у розмірі 1147335,19 грн., суму пені у розмірі 244314,21 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 188576,57 грн., суму 3% річних у розмірі 92812,04 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 25095,57 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 01.10.2020.

Суддя С.В. Нікітенко