РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.09.2020Справа № 910/6360/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження

справу № 910/6360/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Марія"

до Фонду державного майна України

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної казначейської служби України

про стягнення 1103000,00 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Камільовський В.В.;

від відповідача: Федорчук О.В.;

від третьої особи: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Марія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фонду державного майна України про стягнення 1103000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" та тим, що результати електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу державного підприємства "Львівський науково-дослідний і проектний інститут "ЛьвівбудмНДІпроект" визнано недійсним у судовому порядку, що свідчить про недійсність основного зобов`язання та відповідно спричиняє недійсність сплати ТОВ "Марія" гарантійного внеску у розмірі 1103000,00 грн за участь в електронному аукціоні, який позивач просить стягнути з відповідача, яким проводився спірний електронний аукціон.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.07.2020.

02.07.2020 на електронну адресу Господарського суду міста Києва від представника ТОВ "Марія" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, оскільки місце праці представника знаходиться у місті Львові, а від третьої особи - пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 відмовлено в задоволенні клопотання Товариство з обмеженою відповідальністю "Марія" про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

08.07.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

В судовому зсіданні 09.07.2020 оголошено відкладення на 06.08.2020.

15.07.2020 до суду від відповідача надійшов відзив, у якому зазначив, що відповідно до вимог частини 11 статті 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та пункту 2 розділу VI Порядку повернення у державну (комунальну) власність об`єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об`єктів, затвердженого наказом Фонду від 18.10.2018No 1331, повернення покупцям коштів, сплачених за об`єкти приватизації, здійснюється у порядку, встановленому Фондом державного майна України, на підставі рішення суду про розірвання договору купівлі-продажу або визнання його судом недійсним з коштів, які надійшли від повторного продажу таких об`єктів (зменшених на суму збитків, неустойки, штрафів та будь-яких інших платежів, які належать до сплати покупцем згідно із Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» та/або договором купівлі-продажу), протягом п`яти робочих днів після надходження коштів від повторного продажу на рахунок державного органу приватизації. Враховуючи зазначені положення законодавства, Фонд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Марія» заявленими передчасно, оскільки, повторний продаж будівлі гаражів під літ. «А-2», площею 257,7 м за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 24А, та будівлі водонапірної башти під літ. «А-6», площею 268,8 м2 за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 24А, на момент розгляду справи не проведено.

В судовому зсіданні 06.08.2020 оголошено відкладення на 20.08.2020.

07.08.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про продовження строку на подання відповіді на відзив.

18.08.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Присутній у підготовчому засіданні 20.08.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання позивача про продовження строку на подання відповіді на відзив та залучив до матеріалів справи відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання для розгляду справи по суті призначити на 17.09.2020.

Присутній у судовому засіданні 17.09.2020 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа належним чином повідомлена про дату і час проведення судового засідання, що підтверджується залученим до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приписами ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

У судовому засіданні 17.09.2020, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

22.01.2019 відбувся електронний аукціон №UА-РS-2018-12-20-000010-2 з продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Львівський науково-дослідний і проектний інститут "ЛьвівбудмНДІпроект" за адресою: 79034, м. Львів, вул. Тернопільська, 10, за наслідками якого переможцем стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Марія", що підтверджується протоколом про результати електронного аукціону №UА-РS-2018-12-20-000010-2 Товарної біржі "Товарно-сировинна біржа "Галконтракт" від 22.01.2019.

21 січня 2019 року ТОВ «Марія» сплатило на рахунок Товарної біржі «Товарно-сировинна біржа «Галконтракт» як електронного майданчика 834,60 грн реєстраційного внеску та 1103000,00 грн гарантійного внеску для участі аукціоні з продажу такого об`єкту приватизації.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19 червня 2019 року у справі №910/2022/19, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26 листопада 2019 року та постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 березня 2020 року, визнано недійсним результат електронного аукціону №UA-PS-2018-12-20-000010-2 з продажу єдиного майнового комплексу Державного підприємства «Львівський науково-дослідний і проектний інститут «ЛьвівбудмНДІпроект», що відбувся 22 січня 2019 року і оформлений протоколом про результати електронного аукціону, що затверджений Наказом Фонду державного майна України №82 від 31 січня 2018 року.

Так, відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини, встановлені у справі №910/2022/19, не підлягають встановленню у цій справі та мають преюдиційне значення при вирішення даної справи.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що під час проведення електронного аукціону з приватизації єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Львівський науково-дослідний і проектний інститут "ЛьвівбудмНДІпроект" Фондом державного майна було порушено вимоги Порядку щодо внесення достовірних відомостей в Інформаційне повідомлення стосовно об`єкта нерухомості (будівлі гаражів), який входить до складу вказаного майнового комплексу, та знаходиться в м. Львові по вул. Тернопільській, 24А в літ. А-2, що суттєво вплинуло на результати електронного аукціону та призвело до порушення прав та інтересів позивача як переможця цього аукціону.

В зазначеній справі встановлено та підтверджено, що Фонд державного майна України, як орган приватизації та організатор аукціону, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" та Порядку проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації, - не дотримався обов`язку перевіряти надану інформацію, проводити інвентаризацію майна та публікувати достовірні відомості щодо такого майна, що узгоджується з принципом приватизації щодо повного, своєчасного та достовірного інформування про об`єкти приватизації та порядок їх приватизації, закріпленого уч. 2 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Тобто, Фондом державного майна України приховано інформацію про те, що на продаж виставлено лише частину нежитлових приміщень під літ. 2-А за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 24а, а також про те, що наявне зареєстроване право власності третіх осіб на частину приміщення, що входять до складу єдиного майнового комплексу Державного підприємства Львівський науково-дослідний і проектний інститут «ЛьвівбудмНДІпроект».

Позивач зазначив, що враховуючи те, що результат електронного аукціону був предметом розгляду у суді, ТОВ «Марія» не підписувало із Фондом державного майна України договір купівлі-продажу такого майна.

Так, відповідно до ст. 15 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», у разі відмови переможця аукціону від підписання протоколу аукціону або відмови переможця аукціону від укладення договору купівлі-продажу гарантійний внесок йому не повертається та підлягає перерахуванню до відповідного бюджету.

Згідно п.112 Порядку, у разі невиконання переможцем електронного аукціону однієї з вимог, передбачених пунктами 64, 67, 95 i 96 цього Порядку, сплачені гарантійний та реєстраційний внески не повертаються такому переможцю та перераховуються оператором електронного майданчика, через якого надано найвищу цінову пропозицію, на казначейський рахунок, зазначений органом приватизації в інформаційному повідомленні, протягом п`яти робочих днів з дня настання подій, визначених пунктом 67 або 96 цього Порядку.

Листом Фонду державного майна України №10-21-6192 від 24.03.2020 року повідомлено, що гарантійний внесок ТзОВ «Марія» у сумі 1 103 000,00 грн було перераховано до державного бюджету 05 березня 2019 року.

Разом з тим, позивач вважає, що оскільки аукціон визнано недійсним рішенням Господарського суду міста Києва від 19 червня 2019 року у справі №910/2022/19, ТОВ «Марія» не вважається його переможцем, а внесок сплачений для участі у такому аукціоні підлягають поверненню на позивачу на підставі ч.7 ст.15 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до п.5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

17 січня 2020 року, адвокатом Марусяком В.Я. в інтересах ТОВ «Марія» надіслано на адресу Фонду державного майна України заяву про видачу та надсилання подання про повернення коштів із державного бюджету.

У свою чергу, листом Фонду державного майна України №10-21-2056 від 31.01.2020 року повідомлено, що реєстраційний внесок не повертається покупцю, крім випадків, передбачених законом, оскільки механізм таких коштів, перерахованих до бюджетів відсутній.

Листом Фонду державного майна України № 10-21-6192 від 24.03.2020 року повторно повідомлено, що сплачений гарантійний внесок не підлягає поверненню, оскільки, на думку відповідача, механізму повернення таких коштів не передбачено.

Позивач вважає, що неповернення коштів, сплачених, як гарантійний внесок, є порушенням прав ТОВ «Марія» зі сторони Фонду державного майна України, а такі кошти є безпідставно утриманими.

У зв`язку із викладеним, позивач просить суд cтягнути з Фонду державного майна України за рахунок бюджетних асигнувань через Державну казначейську службу України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Марія» 1 103 000 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов`язання виникає між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами, зобов`язаною та управненою сторонами зобов`язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (надалі також - Закон) приватизація державного або комунального майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями; організатор аукціону - Фонд державного майна України, його регіональні відділення, представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, органи приватизації територіальних громад або залучені ними юридичні особи, які діють відповідно до договору, укладеного з державними органами приватизації; органи приватизації - Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, органи приватизації територіальних громад.

З метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації поділяються на об`єкти малої приватизації та об`єкти великої приватизації (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»).

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» об`єкти малої приватизації продаються виключно на електронних аукціонах. Порядок проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та Порядок відбору операторів електронних майданчиків для організації проведення електронних аукціонів з продажу об`єктів малої приватизації, авторизації електронних майданчиків, розмір та порядок сплати плати за участь, визначення переможця за результатами електронного аукціону, а також порядок визначення додаткових умов продажу затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 432 (із змінами) (надалі також - Порядок). Даний документ визначає механізм проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації з використанням електронної торгової системи, визначення переможця за результатами електронного аукціону, розміру та порядку внесення плати за участь в електронному аукціоні, а також визначення додаткових умов продажу відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Пунктом 28 Порядку закріплено, що особа, яка має намір взяти участь в електронному аукціоні, сплачує реєстраційний та гарантійний внески для набуття статусу учасника.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» гарантійний внесок - це сума коштів, що становить визначену у відсотках частину стартової ціни об`єкта приватизації, яка вноситься потенційним покупцем об`єкта приватизації для забезпечення виконання його зобов`язання щодо участі в аукціоні у вигляді грошових коштів або банківської гарантії.

Відповідно до ч. 11 ст. 14 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» для участі в аукціоні з продажу об`єкта малої приватизації гарантійний внесок сплачується на рахунок оператора електронного майданчика, через який подається заява на участь у приватизації.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом, 22.01.2019 відбувся електронний аукціон №UА-РS-2018-12-20-000010-2 з продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Львівський науково-дослідний і проектний інститут "ЛьвівбудмНДІпроект" за адресою: 79034, м. Львів, вул. Тернопільська, 10, за наслідками якого переможцем стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Марія", що підтверджується протоколом про результати електронного аукціону №UА-РS-2018-12-20-000010-2 Товарної біржі "Товарно-сировинна біржа "Галконтракт" від 22.01.2019.

З метою участі у вказаному аукціоні 21 січня 2019 року ТОВ «Марія» сплатило на рахунок Товарної біржі «Товарно-сировинна біржа «Галконтракт» як електронного майданчика 834,60 грн реєстраційного внеску та 1103000,00 грн гарантійного внеску.

Вказана обставина підтверджується самим позивачем та вбачається з наданих у матеріали справи копій зазначених рахунків.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний аукціон відбувся та його результати оформлені протоколом про результати електронного аукціону №UА-РS-2018-12-20-000010-2 від 22.01.2019.

Так, наказом Фонду державного майна України від 31.01.2019 № 82 як організатором вказаного аукціону було затверджено протокол про результати електронного аукціону №UА-РS-2018-12-20-000010-2 з продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Львівський науково-дослідний і проектний інститут "ЛьвівбудмНДІпроект" за адресою: 79034, м. Львів, вул. Тернопільська, 10, який відбувся 22.01.2019.

При цьому, визнання в судовому порядку недійсним результатів електронного аукціону №UА-РS-2018-12-20-000010-2 з продажу єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Львівський науково-дослідний і проектний інститут "ЛьвівбудмНДІпроект" не спростовує та не змінює той факт, що такий аукціон 22.01.2019 відбувся.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання, у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, слід зауважити, що застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Крім того, Суд зазначає, що за змістом положень ст. 1212 Цивільного кодексу України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов`язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2018 у справі № 904/5844/17.

З огляду на викладене, суд звертає увагу, що в даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю "Марія" здійснило перерахування грошових коштів в розмірі 1 103 000,00 грн на виконання п. 28 Порядку з метою участі у електронному аукціоні №UА-РS-2018-12-20-000010-2 з продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Львівський науково-дослідний і проектний інститут "ЛьвівбудмНДІпроект" за адресою: 79034, м. Львів, вул. Тернопільська, 10, який відбувся 22.01.2019.

Отже, вказані кошті отримані їх одержувачем за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Як встановлено судом, листом Фонду державного майна України №10-21-6192 від 24.03.2020 повідомлено, що гарантійний внесок ТОВ «Марія» у сумі 1 103 000,00 грн. було перераховано до державного бюджету 05 березня 2019 року.

Таким чином, гарантійний внесок були зарахованими до Державного бюджету як кошти - надходження від приватизації державного майна.

Як вже зазначалось судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 19 червня 2019 року у справі №910/2022/19 встановлено, що під час проведення електронного аукціону з приватизації єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Львівський науково-дослідний і проектний інститут "ЛьвівбудмНДІпроект" Фондом державного майна було порушено вимоги Порядку щодо внесення достовірних відомостей в Інформаційне повідомлення стосовно об`єкта нерухомості (будівлі гаражів), який входить до складу вказаного майнового комплексу, та знаходиться в м. Львові по вул. Тернопільській, 24А в літ. А-2, що суттєво вплинуло на результати електронного аукціону та призвело до порушення прав та інтересів позивача як переможця цього аукціону.

З огляду на те, що позивача визнано переможцем електронного аукціону №UА-РS-2018-12-20-000010-2, результати якого визнано недійними, у зв`язку з неправомірними діями Фонду державного, суд дійшов висновку, що кошти в сумі 1 103 000,00 грн є в даному випадку шкодою, завданою Товариству з обмеженою відповідальністю "Марія".

В ст. 1173 Цивільного кодексу України закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність, отже, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб`єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо. Суб`єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Аналогічна правова позиція, наведена у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №199/6713/14-ц.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким органом у цій справі мала бути Державна казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Приписами статті 48 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Як під час підготовчого провадження у справі, так і під час судового розгляду позивач не подав суду клопотання щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідача - Державну казначейську службу України та наполягав щодо участі у справі тільки одного відповідача - Фонду державного майна України.

Водночас, суд за приписами Господарського процесуального кодексу України не наділений повноваженнями щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем або залучення співвідповідача до участі у справі за власною ініціативою, такі права належать виключно позивачу.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення кошти не є отриманими без достатньої правової підстави в розумінні ст. 1212 ЦК, а є за своєю правовою природою шкодою, завданою неправомірними діями органу державної влади, та відповідачем у спірних правовідносинах має виступати держава Україна в особі Державної казначейської служби України.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 29.09.2020.

Суддя А.І. Привалов