ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 907/64/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Краснова Є.В., Могила С.К.

секретар судового засідання Лихошерст І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Воловецького колективного підприємства "Агрошляхбуд"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Зварич О.В., судді Галушко Н.А., Желік М.Б.)

за позовом Хустської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби

до 1. Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області

2. Воловецького колективного підприємства "Агрошляхбуд"

про визнання недійсними результатів процедури закупівлі та договору про закупівлю послуг за державні кошти

за участю:

прокурора: Кузнецова Ю.В. (посвідчення),

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Заступник керівника Хустської місцевої прокуратури (далі-прокурор) звернувся у суд з позовом в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби (далі-позивач) до Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області (далі-відповідач-1) та Воловецького колективного підприємства "Агрошляхбуд" (далі-відповідач-2), згідно якого, уточнивши позовні вимоги, просив:

- визнати недійсними результати переговорної процедури закупівлі, проведеної відповідачем-1 19.09.2018 про закупівлю послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги загального користування місцевого значення С 070623 Потік - Шипіт км 0+000-2+400 Закарпатської області та оформленої протоколом засідання тендерного комітету відповідача-1 від 19.09.2018;

- визнати недійсним договір №81 від 05.10.2018, укладений між відповідачами за результатами проведення переговорної процедури про закупівлю послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги загального користування місцевого значення С 070623 Потік - Шипіт км 0+000-2+400 Закарпатської області закупівлі на суму 4075500,00 грн., на майбутнє.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення тендерного комітету та спірний договір укладені в порушення вимог законодавства, у зв`язку з чим підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 07.06.2019 (суддя Ремецькі О.Ф.) позов залишено без розгляду.

2.2. Свій висновок суд мотивував тим, що прокурор не обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі позивача, оскільки прокурором не було встановлено причини, які перешкоджали захисту інтересів держави позивачем і які ж є підставами для звернення прокурора з цим позовом.

2.3. Оскарженою постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019, вище вказана ухвала суду скасована, а справа передана на розгляд суду першої інстанції.

2.4. Суд апеляційної інстанції, виходив з того, що прокурор обґрунтував наявність підстав для звернення з позовом до суду в інтересах держави в особі позивача, так як позивачем заходи щодо усунення порушень інтересів держави у судовому порядку не вживалися. Крім того, апеляційний суд вказав на те, що ухвала суду першої інстанції була винесена після закриття підготовчого провадження, що є порушенням норм процесуального закону.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та позиція інших учасників справи

3.1. У касаційній скарзі заявник просить скасувати вказану постанову суду, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

3.2. В обґрунтування касаційної скарги відповідач-2 посилався на те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Заявник касаційної скарги вважає, що: суд апеляційної інстанції безпідставно послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, оскільки обставини цієї справи та справи, що переглядається є відмінними; не звернення позивача із позовом не доводить неналежне здійснення ним своїх повноважень, що виключає підстави для звернення прокурора з позовом до суду; апеляційним судом не врахований правовий висновок, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, суд першої інстанції правомірно залишив позов без розгляду на стадії розгляду справи по суті.

3.3. Прокурор у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на правильне застосування судом апеляційної інстанції норм чинного законодавства, зазначив про безпідставність доводів та вимог викладених у касаційній скарзі, у зв`язку з чим просив залишити оскаржувану постанову суду без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

4. Мотивувальна частина

4.1. Апеляційний суд встановив, що в процесі вивчення питання додержання законності при проведенні відповідачем-1 закупівлі послуг по об`єкту "Поточний середній ремонт автомобільної дороги загального користування місцевого значення С 070623 Потік - Шипіт км 0+000-2+400 Закарпатської області" прокурор виявив, що державними органами за наявності у них відповідних прав та обов`язків, не здійснюється захист порушених інтересів держави у даних правовідносинах.

4.2. Прокурором на адресу позивача було надіслано лист № 95-115 вих.19 від 11.01.2019, в якому прокурор повідомив про виявлені порушення тендерного законодавства та вбачаються підстави для захисту прокурором інтересів держави в судовому порядку шляхом оскарження результатів торгів та укладеного за їх результатами договору з відповідачем-2. У зв`язку з чим, прокурор просив у найкоротші терміни надати інформацію про те, чи виявлялися позивачем вище вказані порушення при проведенні закупівлі послуг у ході моніторингу чи перевірки.

4.3. Листом від 17.01.2019 №13-07-13-17/239-2019 позивач повідомив прокурора про те, що перевірка публічних закупівель, які проводились відповідачем-1 із закупівлі послуг по названому об`єкту ними не проводилась.

4.4. 23.01.2019 прокурор скерував позивачу лист № 95-305 вих. 19, яким повідомив, що на виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено підстави для представництва інтересів держави в особі позивача, реалізація прокурором представницької функції в даному випадку обумовлена необхідністю визнання недійсними протоколу про результати проведення переговорної процедури закупівлі та договору про закупівлю послуг за державні кошти, укладеного між відповідачами. При цьому прокурор повідомив позивача, що прокуратурою в порядку господарсько-процесуального законодавства України буде подано позовну заяву до господарського суду Закарпатської області.

4.5. Прокурор в обґрунтування підстав представництва інтересів держави в особі позивача посилався на те, що в ході вивчення стану додержання вимог законодавства на предмет виявлення фактів порушень при проведенні публічних закупівель та незаконного використання бюджетних коштів виявлено порушення вимог чинного законодавства у зазначеній сфері, яке допущене відповідачем-1.

4.6. Відповідно до частин 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.7. Пунктом 1 частини першої статті 226 ГПК України встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

4.8. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

4.9. Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

4.10. Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

4.11. Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

4.12. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

4.13. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

4.14. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

4.15. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

4.16. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

4.17. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, відступати від якої колегія суддів правових підстав не вбачає.

4.18. Апеляційний суд встановив, що на виконання частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України і частин третьої, четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави в особі позивача, який не вжив заходів до оспорювання процедури закупівлі та договору у судовому порядку (тобто навів підставу для представництва інтересів держави); зазначив, що порушення процедури державних закупівель та укладення відповідної угоди унеможливило раціональне та ефективне використання бюджетних коштів, чим обґрунтував порушення інтересів держави (тобто навів підстави для звернення з позовом).

4.19. Позивач надаючи відповідь прокурору на його звернення, свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловив, про наміри самостійно звернутися з позовом чи провести перевірку щодо виявлених прокуратурою фактів не заявив, водночас не спростував й твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства. Такі дії були оцінені прокурором як бездіяльність.

З огляду на вищевикладене висновок суду апеляційної інстанції про наведення прокурором у цій справі підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком апеляційного суду, оскільки із встановлених ним обставин справи вбачається, що суд першої інстанції безпідставно залишив позов прокурора без розгляду на підставі пункту 1 частини першої статті 226 ГПК України.

4.20. Заявник апеляційної скарги наведених висновків апеляційного суду не спростував.

4.21. За таких обставин, доводи скаржника з посиланням, зокрема, на постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, є безпідставними, оскільки в силу правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/10947/17 слід враховувати останню позицію суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим колегія суддів застосовує до спірних правовідносин, які виникли у справі, що переглядається, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

4.22. Інші посилання, викладені в касаційній скарзі, відхиляються судом в силу положень частини 2 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4.23. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч.1). Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ч.2).

4.24. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

4.25. За вказаних обставин, оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для скасування оскарженої постанови та задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Воловецького колективного підприємства "Агрошляхбуд" залишити без задоволення, а постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 у справі Господарського суду Закарпатської області № 907/64/19, залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді Є.В. Краснов

С.К. Могил