ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 вересня 2020 року Справа № 903/382/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., за участю секретаря судового засідання Лівандовського Т.Г.,

представника позивача: Мелянчука В.А.,

представника відповідача: Зленка Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Українські страви"

про визнання реконструйованого об`єкту предметом іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив: позивач АТ "Альфа-Банк" звернувся до суду з позовом до ТОВ "Українські страви", в якому просить:

- визнати реконструйований об`єкт, а саме: нежитлове приміщення (літ. А-2) загальною площею 872,10 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Ковельська, буд.82, предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору від 29.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С., зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №898.

- звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення (літ. А-2) загальною площею 872,10 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Ковельська, буд.82, предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору від 29.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С., зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №898 - на користь Акціонерного товариства Альфа-Банк, в рахунок погашення заборгованості в сумі 2025577,44 грн., в тому числі 73349,30 доларів США, що еквівалентно 1608754,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19004,57 доларів США, що еквівалентно 416823,09 грн. - заборгованість за відсотками, яка встановлена рішенням Господарського суду Волинської області від 06.09.2016 року, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ Про виконавче провадження, за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неможливість державним виконавцем виконати рішення Господарського суду Волинської області від 06.09.2016р. у справі №903/1215/15, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, оскільки площа предмету іпотеки, зазначена в рішенні суду, не відповідає фактичній площі об`єкту нерухомого майна у зв`язку із його самовільним переплануванням відповідачем. Вважає, що на нежитлове приміщення (кафе) загальною площею 872,10кв.м поширюється дія іпотеки на підставі договору іпотеки. На даний момент, АТ "Альфа-Банк" як правонаступник АТ "Укрсоцбанк" та стягувач, не має можливості звернути на вказане майно стягнення.

Ухвалою суду від 03.06.2020р. постановлено відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

02.07.2020р. відповідач подав суду відзив на позовну заяву (вх.№01-57/4050/20) та заяву про закриття провадження у справі (вх.№01-57/4051/20). Відпровідач не визнає позов та просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки закрити провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.231 ГПК України. При цьому зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено зазначений позивачем спосіб захисту прав і такий спосіб не випливає із положень законодавства. Не відповідає зазначений позивачем спосіб захисту прав також положеним Іпотечного договору. В даному випадку Іпотечний договір прописує чіткий порядок дій сторін після завершення реконструкції Предмета іпотеки. Всупереч зазначеному Іпотедержатель ігноруючи положення договору та законодавства, просить суд захистити його, нібито порушені, права в спосіб, що не передбачений ні договором, ні законодавством. Крім того, стосовно другої позовної вимоги є рішення суду, що набрало законної сили. За наявності рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, провадження у даній справі відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України підлягає закриттю. Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовної заяви АТ "Альфа-Банк" в частині визнання реконструйованого об`єкту предметом іпотеки та повторного звернення стягнення на предмет іпотеки.

13.07.2020р. відповідач також надіслав на адресу суду заяву (вх.№ 01-57/4265/20), в якій просив суд відмовити в задоволенні позову у зв`язку із спливом позовної давності. Відповідач вказав, що ТОВ "Українські страви" не приховувало від ПАТ "Укрсоцбанк" інформацію про те, що в предметі іпотеки було зроблено реконструкцію, і, як наслідок збільшилась площа приміщення до 872,10 кв.м. Докази зазначеного подавались відповідачем під час розгляду судом справи №903/1215/15. Станом на дату подачі позову сплив термін 4 роки 1 місяць. Отже інформація про те, що ПАТ "Укрсоцбанк" дізналося про зроблену реконструкцію лише 02.06.2017 не відповідає дійсності. По другій позовній вимозі зазначив, що звернувшись з позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та прийняттям рішення банком було змінено строк виконання основного зобов`язання. Про порушення свого права про повернення кредитних коштів позивачу стало відомо ще в січні 2014 року, а тому, строк позовної давності також сплинув.

У судовому засіданні 29.09.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задоволити позов повністю. Представник відповідача просив відмовити у позові.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

18.07.2006р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (у зв`язку із зміною організаційно-правової форми юридичної особи - ПАТ "Укрсоцбанк" (надалі - Банк) та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №070-22-70/06.

В забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту, 18.07.2006р. між Банком та ТОВ Українські страви було укладено Іпотечний договір, з додатками до нього, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С., зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №898, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано нежитлове приміщення загальною площею 794,60 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Ковельська, буд.82 (предмет іпотеки).

Згідно п.1.2 Договору іпотеки, вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 433000 грн.

Згідно п.2.4.3 Договору іпотеки, Іпотекодержатель (Банк) має право у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Сторони домовилися, що невід`ємною частиною предмета іпотеки вважати всі наступні покращення, переобладнання предмету іпотеки, що будуть проведені за термін обслуговування боргу по договору, яким обумовлене основне зобов`язання (п.1.15 Договору іпотеки).

Відповідно до п. 1.16. Іпотечного договору після завершення реконструкції Предмета іпотеки та прийняття його в експлуатацію, а також після оформлення та реєстрації в установленому чинним законодавством України порядку права власності на нього за Іпотекодавцем, реконструйована нерухомість продовжує бути Предметом іпотеки. При цьому, нотаріус за повідомленням Іпотекодержателя та за рахунок Іпотекодавця реєструє обтяження іпотекою вже реконструйованої нерухомості, а Сторони протягом трох трьох робочих днів укладають додаткову угоду до цього Договору, в якій змінюють опис Предмета іпотеки із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості, із посиланням на відповідний правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності Іпотекодавця на де нерухоме майно. Зазначеною додатковою угодою можуть бути передбачені інші умови за згодою Сторін (наприклад зміни, пов`язані з можливими змінами в процесі реконструкції харарактеристик нерухомості, зокрема, площі, планування приміщення тощо.

Відповідно до п.1.8 Договору іпотеки заміна предмету іпотеки здійснюється Іпотекодавцем тільки за письмовою згодою Іпотекодержателя.

Згідно п.2.1.1 Договору іпотеки Іпотекодавець зобов`язаний надавати Іпотекодержателю можливість перевірки стану і правильності використання Предмета іпотеки, надавати йомі відповідні документи за першою вимогою.

Пунктом 2.4.11 Договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель має право у разі визнання судом примусової реалізації Предмета іпотеки такою, що не відбулася, придбати Предмет іпотеки за ціною, яка повністю задовольняє його вимоги, забезпечені іпотекою, шляхом їх заліку.

У разі порушення Іпотекодавцем умов, визначених п.п.2.1.1 - 2.1.11 та п.1.16 цього Договору, Іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки в порядку, визначеному п.п.2.4.4 цього Договору.

Згідно п.4.6 Договору іпотеки у разі звернення стягнення на Предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація Предмета іпотеки здійснюється і спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені бідь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 ЗУ "Про іпотеку"; або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У зв`язку з невиконанням Позичальником умов кредитного договору Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 06.09.2016 у справі №903/1215/15 в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №070-22-70/06 від 18.07.2006р. ОСОБА_1 в сумі 2025577,44 грн., в тому числі 73349,30 доларів США, що еквівалентно 1608754,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19004,57 доларів США, що еквівалентно 416823,09 грн. - заборгованість за відсотками, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.09.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С., зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №898, - нежитлове приміщення загальною площею 794,60 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Ковельська, буд.82 та належать на праві приватної власності ТОВ Українські страви. Визначено спосіб реалізації предмету застави шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Встановлено, що початкова вартість предмету іпотеки для його реалізації на прилюдних торгах становить 1010000 грн.

31.03.2017р. державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк територіального управління юстиції у Волинській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53676755 про примусове виконання рішення суду.

Постановою про арешт майна боржника від 07.04.2017, державним виконавцем накладено арешт на майно, що належить боржнику ТОВ фірма "Українські страви" у межах суми звернення стягнення.

Згідно постанови про опис та арешт майна боржника від 02.06.2017р. державним виконацем встановлено, що загальна площа предмета іпотеки - нежитлового приміщення Кафе (літ. А-2) складає 872,1 кв.м.

Право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення (літ. А-2), загальною площею 872,10кв.м., що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Ковельська, буд.82, належить ТОВ "Українські страви" на підставі свідоцтва №886870 від 12.02.2009.

У зв`язку із переплануваннями приміщення кафе, державний виконавець в примусовому порядку не реалізував нерухоме майно, оскільки площа предмета іпотеки, яка зазначена у виконавчому документі не відповідала фактичній площі об`єкту нерухомого майна.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 10.03.2020 року, за заявою АТ "Альфа - Банк" № 9 замінено стягувача у виконавчих листах по виконанню рішення Господарського суду Волинської області від 06.09.2016 у справі № 903/1215/15 з ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк».

АТ «Альфа-Банк», як правонаступник АТ «Укрсоцбанк» звернувся до господарського суду з позовом про визнання реконструйованого об`єкту предметом іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України ''Про іпотеку" іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Отже, незалежно від того, чи були внесені зміни до договору іпотеки у зв`язку перебудуванням, добудовою тощо предмета іпотеки, чи ні, іпотека поширюється й на реконструкцію.

Згідно до ч.5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В той же час, нормами чинного законодавства не передбачено такого способу захисту як визнати реконструйований об`єкт предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору. Зокрема, статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України не визначено зазначений позивачем спосіб захисту прав і такий спосіб не випливає із положень законодавства та Договору іпотеки.

Як вбачається з умов укладеного Договору іпотеки, а саме п.1.16, сторони визначили чіткий порядок дій, у випадку завершення реконструкції Предмета іпотеки. Водночас, зобов`язання щодо виконання даного пункту покладається саме на Іпотекодержателя (позивача).

Крім того, сторони погодили в Договорі іпотеки, що всі наступні покращення, переобладнання предмету іпотеки, що будуть проведені за термін обслуговування боргу по договору, яким обумовлене основне зобов`язання вважаються невід`ємною частиною предмета іпотеки (п.1.15). Зазначене не суперечить ч.5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», згідно якої у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

У разі зміни в процесі будівництва характеристик нерухомості, яка є предметом іпотеки (зміна площі нерухомості, зміна планування приміщень тощо), а також у разі закінчення будівництва і одержання іпотекодавцем свідоцтва про право власності на предмет іпотеки, до закінчення терміну дії іпотечного договору, за договором сторін вносяться відповідні зміни до іпотечного договору. Указаний договір є підставою для перереєстрації заборони відчуження.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Отже, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Виходячи з змісту положень Закону України «Про іпотеку», іпотека має договірний характер та виконанню першочергово підлягають передбачені договором положення, а у випадку, якщо договір не містить передбачено порядку врегулювання спірних правовідносин то сторони керуються нормами чинного законодавства.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом, що не відповідачє встановленим законом способом захисту його прав, оскільки нежитлове приміщення (літ. А-2) загальною площею 872,10 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Ковельська, буд.82 є предметом іпотеки на підставі положень Іпотечного договору від 29.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С та зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №898. А тому позовні вимоги про визнання реконструюваного об`єкту (нежитлове приміщення (літ.А-2) загальною площею 872,10 кв.м), що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Ковельська. буд.82, предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору від 29.09.2008 року та повторне звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідачем було заявлено про сплив позовної давності.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що під час розгляду справи №903/1215/15 в господарському суді про звернення стягнення на предмет іпотеки (рішення від 06.09.2016), представнику ПАТ "Укрсоцбанк" було відомо про зроблену реконструкцію предмета іпотеки, внаслідок чого збільшилась його площа. Позовна заява АТ "Альфа-Банк, згідно штемпеля пошти на конверті, подана до суду 26.05.2020, а тому позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, що є також підставою для відмови в позові.

Доводи позивача про те, що він дізнався про зміну площі предмету іпотеки лише при винесенні постанови державного виконавця про опис та арешт майна від 02.06.2017 є безпідставними та необгрунтованими, оскільки, при розгляді справи №903/1215/15 відповідачем були додані до відзиву та пояснень копії свідоцтва про право власності від 12.02.2009, витягу "Про реєстрацію права власності на нерухоме майно" №23505310 від 06.08.2009, технічного паспорту на нежитлове приміщення та звіту про оцінку вартості приміщення кафе (літер А-2) площею 872,1 кв.м., за адресою: м.Луцьк, вул.Ковельська, 82, з яких вбачається, що на час розгляду справи площа предмета іпротеки вже складала 872,1кв.м. Отже, Банк знав і не позбавлений був можливості дізнатися про зміну площі реконструйованого об`єкту предмета іпотеки.

Крім того, згідно ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 02.10.2020.

Суддя О. Г. Слободян