РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.09.2020Справа № 910/7314/20

Господарський суд міста Києва у складі:

судді - Бондаренко - Легких Г. П.,

за участю секретаря - Гольцової М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" (37500, Полтавська обл., м. Лубни, вул. Льва Толстого, буд. 87; ідентифікаційний код6 39581002)

До Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідентифікаційний код: 00032767)

Про визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 16 березня 2020 року № 3-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу"

За участі представників сторін:

Від позивача: Алексишина Н.С. (самопредставництво Наказ №13 від 07.07.2020, Положення про юридичний відділ; трудовий договір №13);

Від відповідача: Чернюшок М.І. (Положення про юр. департамент від 20.01.2020, наказ № 3-ОД від 22.01.2020).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі-відповідач) про визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 16 березня 2020 року № 3-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу"

Позивач вважає, що рішення Антимонопольного комітету України підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні, неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, недоведення обставин, які мають значення для справи, і які визнано встановленими.

Так, позивач просить суд визнати недійсним та скасувати рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 16 березня 2020 року № 3-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" за не подання на вимогу Комітету інформації у встановлений строк , стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору.

01.06.2020 Суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху, встановив позивачеві строк на усунення недоліків - 5 днів з дня отримання ухали шляхом надання суду належних доказів надсилання відповідачам копії позовної заяви з переліком долучених до неї додатків у встановленому законом порядку.

12.06.2020 до суду надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви, якою позивач усунув недоліки, встановлені ухвалою суду від 01.06.2020 (зокрема надав оригінал накладної (службового чеку від 18.05.2020 року, який свідчить про направлення позовної заяви відповідачеві у справі).

Судом із офіційного сайту УКРПОШТИ встановлено, що позивач отримав ухвалу про залишення позовної заяви без руху - 09.06.2020 (вручено за довіреністю), отже заява про усунення недоліків подана позивачем у встановлений строк.

17.06.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 11.08.2020, про що постановив відповідну ухвалу.

17.07.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

23.07.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив доводи відповідача, наведені у відзиві останнього.

10.08.2020 від позивача засобами електронного поштового зв`язку та 11.08.2020 засобами поштового зв`язку надійшло клопотання, в якому позивач просив суд на підставі ч. 4 ст. 11 ГПК України не застосовувати положення ч. 1 ст. 22-1 закону України «Про Антимонопольний комітет України», яке суперечить Конституції України, застосувати при вирішенні цієї справи ст. 8, ч. 2 ст. 19 та ч. 1 ст. 42 Конституції України як норми прямої дії та після рішення у цій справі вирішити питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності (перевірки на відповідність положення ст. 8, ч. 2 ст. 19 та ч. 1 ст. 42 Конституції України) положення ч. 1 ст. 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України».

В судовому засіданні 11.08.2020 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 08.09.2020.

В судове засідання 08.09.2020 учасники справи прибули та надали усні пояснення по суті позовних вимог, в яких позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши долучені до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

I. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

Як підтверджено матеріалами справи, 16.03.2020 Тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України за результатами розгляду справи № 143-26.13/127-19 постановлено рішення № 3 - р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

В п. 1 резолютивної частини рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 16.03.202 № 3 - р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Лубнигаз» вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації Антимонопольному комітету України на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 25.06.2019 № 143-26.13/01-8105 у встановлений ним строк.

За порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини цього рішення, АМК накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Лубнигаз» штраф у розмірі 82 600 гривень.

Підставою постановлення зазначеного рішення, як вбачається із його тексту, стало не надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Лубнигаз» інформації на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 25.06.2019 № 143-26.13/01-8105 «Про надання інформації», в якій відповідно до статей 7, 16, 22 та 22 - 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» було запропоновано в термін до 26.07.2019 надати Комітету відповідну інформацію та документи.

Так, з метою забезпечення виконання завдань, покладених на Комітет, відповідачем направлено позивачу вимогу голови Комітету від 25.06.2019 № 143-26.13/01-8105 про надання інформації.

У Вимозі Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Лубнигаз» було повідомлено, що відповідно до статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» вимоги органу Антимонопольного комітету України є обов`язковими для виконання у визначений строк. Відповідно до статті 22-1 цього ж Закону суб`єкти господарювання зобов`язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Комітетом завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Одночасно, Товариство було повідомлено, що відповідно до пунктів 13, 14, 15 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» неподання інформації, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки, подання недостовірної інформації є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Вимога (штрихкодовий ідентифікатор № 952) була вручена представнику за довіреністю ТОВ «ТД «Лубнигаз» Павліченко Т.Б. 01.07.2019.

Листом від 18.07.2019 № 1208 (вх. № 8-01/8581 від 25.07.2019) ТОВ «ТД «Лубнигаз» повідомило Комітет, що «Товариство готове надати витребувану у Вимозі інформацію, проте з метою недопущення порушення норм діючого законодавства просить повідомити: в чому полягає необхідність витребувати від ТОВ «ТД «Лубнигаз» зазначену інформацію в контексті проведення зазначених розслідувань; як конкретно запрошена інформація вплине на повноту та об`єктивність розслідування стосовно операторів ГРМ, на ліцензійних територіях яких наше підприємство не працює».

Інформації та документів на Вимогу від ТОВ «ТД «Лубнигаз» у встановлений державним уповноваженим строк (до 26.07.2019) Антимонопольному комітету України не надано.

Оскільки дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Лубнигаз» у не поданні інформації на вимогу голови Комітету від 25.06.2019 № 143-26.13/01-8105 є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», відповідачем і було постановлене оскаржуване рішення.

Підставами позову є обставини прийняття рішення з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

II. Предмет позову

Предметом позову у справі є вимоги позивача до відповідача про визнання недійсним та скасування рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 16.03.202 № 3 - р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

III. Доводи позивача у справі.

Так, згідно з доводами позивача викладеними в позовній заяві:

(1) в межах терміну на надання відповіді позивач надав відповідачу, в якій зазначив, що Товариство здійснює діяльність щодо постачання природного газу побутовим споживачам на території ліцензійної діяльності ПАТ «Лубнигаз» - оператора ГРМ, який не входить до переліку операторів ГРМ, відносно яких порушено та розглядаються справи;

(2) на питання 1 позивач надав відповідь;

(3) кваліфікація порушення, визначена в оскаржуваному рішенні, як взагалі «неподання інформації Комітету у встановлений строк» неправомірна та безпідставна, оскільки на 1 питання відповідь була надана;

(4) з боку відповідача були допущені при направлені вимоги позивачу перевищення повноважень;

(5) у Комітету били відсутні необхідність та підстави для витребування від позивача інформації для об`єктивного та повного з`ясування обставин 20 справи про порушення конкурентного законодавства, до яких позивач не мав ніякого відношення;

(6) на аналогічну вимогу Комітету від 22.08.2019 № 143-26.13/01-10674 (з аналогічним переліком питань) позивач надав інформацію;

(7) вимога Комітету не була виправданою та необхідною, фактично становить втручання в господарську діяльність позивача;

(8) положення ст. 22-1 закону України «Про Антимонопольний комітет України» не відповідає критерію якості закону в розумінні ч. 1 ст. 8 та ч. 2 ст. 19 Конституції України, оскільки воно суперечить таким елементам права, як юридична визначеність і заборона свавілля, що може призвести до порушення конституційного права кожного на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, гарантованого ст. 42 Конституції України.

IV. Заперечення відповідача у справі.

Відповідач проти доводів позивача та задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження відповідач діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом та що прийняте ним розпорядження не порушує прав позивача.

Зокрема, у своєму відзиві відповідач наводить наступні доводи проти задоволення позовних вимог:

(1) лист від 18.07.2019 № 1208 не містить формулювань, на які посилається позивач (щодо надання відповіді на 1 питання);

(2) кваліфікація правопорушення допущеного позивачем здійснена Комітетом у відповідності до діючого законодавства;

(3) підставою надсилання позивачу вимоги було зазначено повний та всебічний розгляд Комітетом 20 справ за ознаками вчинення порушень, передбачених ч. 1 ст. 13 закону України «Про захист економічної конкуренції», зокрема, необхідність зібрання всіх фактичних даних, які могли б свідчити чи спростовувати наявність порушення;

(4) вся запитувана у вимозі інформація була необхідною для встановлення наявності/відсутності порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що є виключною компетенцією Комітету;

(5) ст. 22 - 1 закону України «Про Антимонопольний комітет України» внормовано, що вимоги державного уповноваженого Комітету є обов`язковими для виконання у визначений ним строк; суб`єкти господарювання зобов`язані на вимогу державного уповноваженого Комітету подавати документи, пояснення, інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та таку що містить банківську таємницю, необхідну для виконання Комітетом завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

VI. Оцінка судом доказів та висновки суду.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним та скасування рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 16.03.202 № 3 - р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини, пов`язані з обмеженням монополізму та захистом суб`єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

До того ж, відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", «Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", державний уповноважений Антимонопольного комітету України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Законодавство про захист економічної конкуренції не містить вичерпного переліку випадків, за яких органи Антимонопольного комітету України мають право вимагати відповідну інформацію у суб`єктів господарювання та інших осіб.

З огляду на зазначену норму закону, обов`язок надання інформації на запит (вимогу) уповноваженої особи органу Антимонопольного комітету України повинен виконуватись суб`єктом господарювання незалежно від того, чи розпочата органом Антимонопольного комітету України справа про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Інформація може бути витребувана як під час розгляду заяв, так і під час розгляду справ, а також в інших випадках, передбачених законом.

Разом з тим, статтею 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Так, зокрема, статтею 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема:

- здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції;

- сприяння розвитку добросовісної конкуренції.

- здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

У свою чергу, Закон України "Про Антимонопольний комітет України" та інші нормативно-правові акти не містять положень про право суб`єктів господарювання на відмову від виконання вимоги голови Антимонопольного комітету України щодо подання інформації, необхідної для реалізації завдань, покладених на органи Антимонопольного комітету України.

Законодавством України не передбачено можливості суб`єкта господарювання на власний розсуд вирішувати питання доцільності витребування органом Комітету інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Статтею 21 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадові особи зобов`язані передавати Антимонопольному комітету України та його територіальним відділенням відомості, що можуть свідчити про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Не подання суб`єктом господарювання інформації на вимогу органу Комітету є конкретним актом невиконання конкретної заснованої на законі вимоги державного органу, що й тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність - в тому числі, незалежно від того чи було в подальшому визнано недійсним рішення органу Комітету у справі, під час розгляду якої була витребувана інформація.

Відсутність законодавчих обмежень щодо підстав витребування Антимонопольним комітетом України необхідної йому інформації підтверджується також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 14.08.2012 у справі № 08/03/26/64/2011, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.01.2020 у справі № 910/12392/18.

Про наслідки неподання інформації, подання недостовірної інформації або інформації в неповному обсязі позивачу було повідомлено.

Статтею 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; сприяння розвитку добросовісної конкуренції, здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

З огляду на зазначені норми Законів, обов`язок надання інформації на запит (вимогу) уповноваженої особи органу Антимонопольного комітету України повинен виконуватись суб`єктом господарювання незалежно від того, чи розпочата органом Антимонопольного комітету України справа про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Інформація може бути витребувана як під час розгляду заяв, так і під час розгляду справ, а також в інших випадках, передбачених законом, зокрема, для встановлення наявності чи відсутності порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку суб`єктів господарювання.

Позивач на Вимогу не надав інформацію, чим порушив приписи чинного законодавства.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача щодо надання ним відповіді на 1 питання, оскільки змістом відповіді позивача (лист від 18.07.2019 № 1208) такі доводи спростовуються.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є не подання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

З огляду на це, Комітет в рішенні № 3-р/тк кваліфікувало дії Товариства у вигляді не подання інформації у встановлений АМК України строк, визначений у вимозі, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону.

Дії Комітету з надсилання вимоги та прийняття оскаржуваного рішення № 3-р/тк не суперечать конституційним засадам, встановленим ст. 19, 42, 92 Конституції України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а також законодавству про захист економічної конкуренції.

При розгляду даної справи суд не дійшов висновку, що положення ст. 22 - 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» суперечать Конституції України, вказані положення є чинними і неконституційними не визнавалися, а тому підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, виходячи з наступного.

Частина третя статті 42 Конституції України встановлює, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція.

Стаття 10bis Паризької конвенції про охорону промислової власності встановлює, що країни Союзу зобов`язані забезпечити громадянам країн, що беруть участь у Союзі, ефективний захист від недобросовісної конкуренції. Актом недобросовісної конкуренції вважається будь-який акт конкуренції, що суперечить чесним звичаям у промислових і торговельних справах.

Пункт 5 статті 13 Цивільного кодексу України визначає щодо меж цивільних прав про те, що не допускається використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Статтею 32 Господарського кодексу України, недобросовісною конкуренцією визнаються будь-які дії у конкуренції, що суперечать правилам, торговим та іншим чесним звичаям у підприємницькій діяльності.

Виходячи з вказаних вище норм Конституції України, міжнародних договорів та норм Цивільного та Господарського кодексів, Україна як держава взяла на себе зобов`язання щодо захисту конкуренції у підприємницькій діяльності.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 4 частини першої статті 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" державний уповноважений Антимонопольного комітету України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про надання дозволу, надання попередніх висновків стосовно узгоджених дій, концентрації, приймати розпорядження про початок розгляду справи або надавати мотивовану відповідь про відмову в розгляді справи, проводити, організовувати розслідування або дослідження за цими заявами і справами, закривати провадження у цих справах незалежно від їх підвідомчості іншим органам Антимонопольного комітету України, вносити, передавати їх в установленому Антимонопольним комітетом України порядку на розгляд цих органів для прийняття рішення; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення, надавати попередні висновки стосовно узгоджених дій; проводити перевірки суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Частина перша статті 19 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлює, що під час розгляду заяв і справ про узгоджені дії, концентрацію, про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі під час проведення розслідування, дослідження, прийняття розпоряджень, рішень за заявами і справами, здійснення інших повноважень у сфері контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, контролю за узгодженими діями, концентрацією органи та посадові особи Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень керуються лише законодавством про захист економічної конкуренції.

Частина перша статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначає, що розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Частина друга цитованої статті передбачає, що невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Частиною першою статті 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання.

Частиною першою статті 23 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що діяльність щодо виявлення, запобігання та припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, проводиться Антимонопольним комітетом України, його органами та посадовими особами з додержанням процесуальних засад, визначених законодавчими актами України про захист економічної конкуренції.

Отже саме держава в особі спеціально уповноваженого органу взяла на себе зобов`язання забезпечити захист економічної конкуренції, наділивши спеціальний орган повноваженнями щодо витребування інформації, необхідної для виконання АМК покладених на нього завдань з додержанням процесуальних засад, визначених законодавчими актами України про захист економічної конкуренції.

Правові позиції, щодо обґрунтованості відповідних повноважень у органів Антимонопольного комітету України щодо витребування інформації з метою проведення дослідження процедур закупівлі міститься у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/2370/17 та від 17.04.2018 у справі № 917/637/17.

Отже відповідачем доведено, а позивачем не спростовано, що не подавши інформацію на Вимогу Антимонопольного комітету України у встановлений строк, позивач вчинив порушення, передбачене п.13 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Згідно зі статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15, недодержання органом Антимонопольного комітету України інших процедурних правил у розгляді справ про порушення конкурентного законодавства може мати наслідком визнання господарським судом відповідного рішення такого органу недійсним лише у випадках, коли відповідне порушення унеможливило або істотно ускладнило з`ясування фактичних обставин, що мають значення для прийняття органом Антимонопольного комітету України правильного рішення у справі, наприклад, порушено право особи, яка бере участь у справі, на подання доказів, клопотань, усних і письмових пояснень (заперечень), пропозицій щодо питань, які виносяться на експертизу, тощо. Якщо порушення органом Антимонопольного комітету України процедурних правил у розгляді справи про порушення конкурентного законодавства не призвело до прийняття неправильного рішення по суті розглянутої ним справи, то у господарського суду з урахуванням положень частини другої статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" немає підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним.

Відповідно до частини другої статті 52 Закону статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктами 9, 13 - 18 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Так, вбачається, що повноваження стосовно визначення розміру штрафу в гранично встановлених межах віднесено до компетенції органів Антимонопольного комітету України.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вище викладене та з огляду на досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення 3-р/тк від 16.03.2020 у справі № 143-26.13/01-8105 прийняте Тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням та доведенням обставин, які мають значення для справи, а також з відповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і спростовані належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак, заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" (37500, Полтавська обл., м. Лубни, вул. Льва Толстого, буд. 87; ідентифікаційний код6 39581002) до Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідентифікаційний код: 00032767) про визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 16 березня 2020 року № 3-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" відмовити.

2. Судові витрати позивача покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" (37500, Полтавська обл., м. Лубни, вул. Льва Толстого, буд. 87; ідентифікаційний код6 39581002).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.09.2020.

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких