Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/427/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Хауз"

про стягнення пені в сумі 47700 грн 71 к.

за участю:

від військової прокуратури: Негрич Назарій Михайлович,

від позивача - ДК "Укроборонпром": представник не з`явився,

від позивача - ДП "ІФКЗЗ": представник не з`явився,

від відповідача: представник не з`явився

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернувся заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Хауз" про стягнення пені в сумі 47700 грн 71 к.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

27.05.2020 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду; відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; зупинити провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у справі № 912/2385/18.

26.05.2020 Велика Палата Верховного Суду постановила касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити; постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21 травня 2019 року у справі № 912/2385/18 скасувати; справу № 912/2385/18 направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

12.06.2020 відповідач подав відзив на позов вх.№7206/20, який суд прийняв до розгляду.

19.06.2020 Заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону подав клопотання про поновлення провадження у справі (вх.№7471/20).

Повний текст постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднений 20.07.2020.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 дійшла висновку, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення до суду є зловживання службовими особами ДП "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" своїм службовим становищем, що проявилося у безпідставному відчуженні майна підприємства, за фактом службової недбалості яких Військовою прокуратурою Івано-Франківського гарнізону 15.11.2018 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 Кримінального кодексу України. Також прокурор приєднав до матеріалів справи повідомлення ДП "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" військовому прокурору Івано-Франківського гарнізону від 15.04.2020 №Б-132а про неможливість подання позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Хауз" у зв"язку з відсутністю коштів для сплати судового збору.

За таких обставин, суд визнав обґрунтованими аргументи прокурора про наявність у нього підстав для звернення із позовом до суду з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави в особі уповноваженого органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод".

30.07.2020 суд постановив провадження у справі поновити, розгляд справи по суті призначити на 18.08.2020, за наслідком якого відклав розгляд справи на 04.09.2020 та на 22.09.2020.

Представник прокуратури подав письмові пояснення вх.№11370/20 від 03.09.2020 та клопотання вх.№12385/20 від 22.09.2020, які суд приєднав до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання 22.09.2020 не з"явився, однак електронною поштою надіслав клопотання про розгляд справи без його участі вх.№12313/20, яке суд приєднав до матеріалів справи.

Суд застосовуючи частину 2 статті 11 ГПК України, норми статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що з правом особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні 04.09.2020 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція прокурора та позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні №15 від 21.04.2017 в частині своєчасної оплати придбаного майна. Керуючись статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст.230, 231 Господарського кодексу України та п.8.2 договору позивач нарахував відповідачу пеню.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві; зазначив що ним не пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення права позивачу стало відомо із дня отримання аудиторського звіту - 26.07.2019; просив суд позов задовольнити.

Позиція відповідача.

Відповідач у відзиві на позов, проти позову заперечив та звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Обставини справи, дослідження доказів.

Предметом спору є вимога позивача про стягнення пені.

26.04.2017 Державне підприємство "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Хауз" уклали договір купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні №15 від 21.04.2017, відповідно до п.1.1. якого, метою договору є оформлення результатів продажу майна банкрута на аукціоні ДП "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" згідно протоколу проведення аукціону №17/10 від 21.04.2017.

Відповідно до п.2.1. договору предметом договору є майно - механічний цех №2 (літера Х), загальною площею 2990,2 м2, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Хриплинська,11.

Згідно з пунктом 3.1. договору оплаті підлягають грошові кошти у сумі 3708720 грн 00 к. в тому числі ПДВ.

Покупець зобов"язаний перерахувати на поточний рахунок продавця ДП "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод", грошові кошти у сумі, визначеній у п.3.1. договору протягом 5 (п"яти ) банківських днів з моменту укладення договору та сплатити витрати пов"язані з оформленням цього договору (п.3.2. договору).

Суд констатує, що матеріали справи не містять первинних платіжних документів, які би свідчили про дату проведення та суму оплати за укладеним договором.

У п.8.2. договору сторони передбачили, що у разі невиконання або неналежного виконання покупцем умов договору він несе відповідальність згідно чинного законодавства України. Сплата штрафних санкцій не звільняє покупця від виконання договірних зобов"язань.

Як стверджує позивач в порушення умов договору, відповідач прийняті на себе договірні зобов"язання щодо своєчасної опали вартості придбаного майна не виконав. В підтвердження чого подав аудиторський звіт №05-21/2а від 26.07.2019 за результатами державного фінансового аудиту діяльності ДП "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод", в якому зазначено, що недостатнє здійснення контролю підприємством за несвоєчасним проведенням розрахунків та непроведення претензій з нарахування пені призвело до недоотримання додаткових доходів від стягнення пені за несвоєчасну оплату ТОВ "Трейд Хауз" вартості придбаного майна.

Позивач враховуючи висновки викладені в аудиторському звіті та керуючись ч.2. ст.231 ГК України нарахував відповідачу пеню в сумі 47700 грн 71 к. за період з 03.05.2017 - 26.05.2017 та 27.08.2019 звернувся до відповідача з претензією №Ю-538 про її сплату (докази направлення та вручення якої в матеріалах справи відсутні).

Оскільки станом на 25.05.2020 відповідач пеню не сплатив, позивач звернувся за захистом порушеного права та інтересу до господарського суду.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов"язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання.

Пеня, за визначенням ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

З ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За змістом ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Із наведеної норми вбачається, що для такого виду відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань як пеня, що є видом неустойки, необхідним є досягнення згоди сторін щодо такого виду відповідальності, в даному випадку - закріплення такої норми у тексті договорів.

Зважаючи на те, що у п.8.2 договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні №15 від 21.04.2017 сторони не визначили такого виду відповідальності як неустойка та її розміру, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені суд не вбачає.

Щодо посилання позивача в позовній заяві на ч.2 ст.231 ГК України, суд зазначає що згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відтак застосування визначених ч. 2 ст. 231 ГК України штрафних санкцій можливе за наявності принаймі однієї із таких умов: хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Водночас штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій та не можуть застосовуватись для нарахування пені у спірних правовідносинах.

Висновки суду.

З системного аналізу викладеного вище законодавства та матеріалів справи слідує, що позовні вимоги про стягнення пені в сумі 47700 грн 71 к. є безпідставними та необґрунтованими, а тому до задоволення не належать.

Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає, що виходячи з вимог ст.261 ЦК позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, по захист якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Враховуючи відмову в позові з підстав його необґрунтованості, правила про застосування строку позовної давності не підлягають застосуванню.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 2102 грн 00 к., що підтверджується платіжним дорученням №422 від 19 травня 2020 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову в позові судовий збір в розмірі 2102 грн 00 к., суд покладає на Військову прокуратуру Західного регіону України.

Керуючись ст. 8, 124 Конституції України, статтями 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Хауз" про стягнення пені в сумі 47700 грн 71 к. відмовити.

Судовий збір покласти на Військову прокуратуру Західного регіону України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.09.2020

Суддя Т. В. Максимів