РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2020Справа № 910/8679/20

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

вул. Білоруська, буд.1, м. Київ 50, 04050

до Спільного українсько-канадського підприємства "Везувіо ЛТД"

вул. О. Гончара, буд. 47-В, м. Київ 34, 01034

про стягнення 16 047,21 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Спільного українсько-канадського підприємства "Везувіо ЛТД" (відповідач) про стягнення 16 047,21 грн. заборгованості за спожиті послуги із утримання будинків.

25.06.2020 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/8679/20 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 25.06.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, для місцезнаходження відповідача: вул. О. Гончара, буд. 47-В, м. Київ 34, 01034.

Станом на 05.10.2020 відповідачем вимог ухвали суду від 25.06.2020, зокрема, щодо подання відзиву на позов, не виконано, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі було отримано 02.07.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 0190.

Частиною 2 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Водночас, суддя Лиськов М.О. перебував у щорічній відпустці з 03.08.2020 по 28.08.2020. Проте, з 07.09.2020 по 02.10.2020 суддя Лиськов М.О. перебував на лікарняному, отже рішення у справі ухвалюється суддею після виходу з лікарняного.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Спільне українсько-канадське підприємство «Везувіо ЛТД», є орендарем нежилого приміщення, розміщеного за адресою: вул. Рейтарська, 25, м. Київ, набутого за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 12 грудня 2012 року №35/1 та акта приймання-передачі нежилого приміщення від 12 грудня 2012 року (в редакції договорів від 29 лютого 2016 року №448/1 та від 26 квітня 2019 року №903/1).

Відповідно до пункту 26 рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово - комунальним господарством міста Києва» функції балансоутримувача житлового фонду Шевченківського району та виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора «Ярославська» Шевченківської районної у м. Києві ради передано до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Спільним українсько-канадським підприємством «Везувіо ЛТД» 1 квітня 2007 року укладено в установленому порядку та спосіб договір №200 (далі - договір 200) про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників, стороною якого було комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради у особі комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Ярославська» Шевченківської районної у м. Києві ради.

За умовами договору №200:

Пункт 3.1.1. - в 3-денний термін, після надходження платіжного доручення (квитанції), але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплатити вартість спожитих комунальних послуг та інформувати про це сторону 1;

Пункт 3.1.2. У разі відмови повністю або частково сплатити кошти за спожиті комунальні послуги повідомити про це Сторону 1;

Пункт 2.1.3. - У випадку несплати коштів за спожиті комунальні послуги Сторона 1 має право стягнути з Сторони 2 прострочену заборгованість у відповідності з чинним законодавством;

Пункт 5.4. У разі закінчення договору (строк дії до 3 серпня 2007 року) і відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору 200 протягом одного місяця , він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах;

Пункт 5.5. Реорганізація будь-якої зі сторін договору не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього договору і зберігає свою чинність до укладення з реорганізованими сторонами нового договору.

У зв`язку з відсутністю заяв сторін в установлений місячний термін стосовно припинення договору 200, а також судового рішення про розірвання договору №200 від 1 квітня 2007 року про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників, зазначений договір припинено укладенням нового договору від 1 січня 2019 року № 60/Е, сторонами якого є Спільним українсько- канадським підприємством «Везувіо ЛТД» - споживач послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» - виконавець відповідних житлово-комунальних послуг.

За умовами договору від 1 січня 2019 року № 60/Е:

Пункт 2.1. Виконавець забезпечує надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку за адресою: м. Київ вул. Рейтарська, 25, а споживач забезпечує своєчасну оплату таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим Договором;

Пункт 3.3. Оплата послуг здійснюється споживачем на підставі рахунків, виставлених виконавцем , щомісячно у 10-денний термін після отримання рахунку, але не пізніше 20 числа поточного місяця;

Пункт 3.6. За несвоєчасне внесення плати зі споживача стягується пеня у розмірі 0.01 відсотка від суми боргу за кожен день задавненості платежу;

Пункт 4.2.1. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати послуги виконавця в порядку та на умовах, визначених цим договором, при несвоєчасному внесенні оплати , сплачувати виконавцю пеню, встановлену пунктом 3.6. цього договору (пункт 4.2.2.);

Пункт 4.3.2. Виконавець має право стягувати зі споживача у встановленому порядку прострочену заборгованість по платежах, обумовлених цим договором;

Пункт 5.1 За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Пункт 6.4. У разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

На момент подання позивачем позову договір від 1 січня 2019 року договір № 60/Е є чинним.

У порушення умов договорів 1 квітня 2007 року №200 та від 1 січня 2019 року договір № 60/Е Спільним українсько-канадським підприємством «Везувіо ЛТД» з 1 січня 2019 року по 31 травня 2020 року поспіль не здійснюється оплата за надані та спожиті ним послуги з утримання будинків та прибудинкових територій у сумі 6348,48 грн., крім того, відповідно до акту приймання-передачі заборгованості станом на 31 грудня 2018 року за підприємством наявна заборгованість у сумі 8418,11 грн., разом 14 766,59 грн.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, рахунки на оплату щомісячно до 10 числа надавалися Споживачу, інформації стосовно неотримання чи несвоєчасного отримання рахунків від відповідача не надходило.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного та повного відшкодування витрат виконавця на обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі за Договорами від 1 квітня 2007 року №200 та від 1 січня 2019 року № 60/Е за період з 1 січня 2019 року по 31 травня 2020 року, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 14 766,59 грн., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати витрат виконавця на обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі на суму 14 766,59 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасного та повного відшкодування витрат виконавця на обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі за вказаними договорами від 1 квітня 2007 року №200 та від 1 січня 2019 року № 60/Е та факту наявності заборгованості у розмірі 14 766,59 грн., вимоги позивача про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 574,81 грн. 3 % річних, 705,81 грн. інфляційних втрат за період з січня 2019 року по травень 2020 року.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку суми 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що нарахування здійснено вірно.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 574,81 грн. 3 % річних, 705,81 грн. інфляційних втрат за період з січня 2019 року по травень 2020 року.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

При цьому, відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як встановлено судом, в підтвердження понесених витрат на оплату правової допомоги у розмірі 14 990,08 грн. позивачем до матеріалів справи було надано Договір №11 про надання правової допомоги від 11.04.2019, Ордер ОД№539403 від 11.04.2019, рахунок на оплату №14 від 03.05.2019 на суму 8 000,00 грн.

Згідно з вимогами п.п. 1-2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, ч. 4-5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз`яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №19/64/2012/5003, від 05.01.2019 у справі №906/194/18, від 19.02.2019 у справі №917/1071/18.

В обґрунтування розміру заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, позивач зазначає, що 17.02.2020 між Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (клієнт) та адвокатом Орловим Олегом Олександровичем був укладений договір №32 про надання правничої (правової) допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язався надати правничу (правову) допомогу.

Водночас, Розділом 4 Договору №32 встановлено, що Даний Договір про надання правової допомоги може бути укладений на безоплатних умовах між Адвокатом та Клієнтом. Вартість послуг та умови оплати при необхідності встановлюються додатковою угодою між Адвокатом та Клієнтом. При необхідності сторони можуть виділити окремі види послуг. В разі домовленості про сплату Адвокатських послуг з Клієнтом за правову допомогу, надану Адвокатом, Клієнт сплачує кошти відповідно до виставлених Адвокатом рахунків, які підлягають оплаті Клієнтом протягом трьох робочих днів з дня їх отримання. Сума Договору визначена відповідно до додатку №1 договору. Оплата здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Надання послуг підтверджується Актом наданих послуг, що складається та підписується Сторонами. Розрахунки за надані послуги здійснюється за Актом наданих послуг.

Як встановлено судом, в підтвердження понесених витрат на оплату правової допомоги у розмірі 5 000,00 грн. позивачем до матеріалів справи було надано Договір №32 про надання правової допомоги від 17.02.2020 та копію платіжного доручення від 12.06.2020 на суму 5 000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг) за договором №32 від 17.02.2020, акту надання послуг, як і не надано додаткової угоди, якою погоджено розміру гонорару адвоката саме в сумі 5000,00 грн., як і не додано довіреності чи ордеру на підтвердження повноважень адвоката як представника у порядку статті 60 ГПК України. Таким чином, суду не вбачається за можливе встановити, які саме роботи (послуги) були виконані (надані) адвокатом Орловим Олегом Олександровичем за вказаним договором.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем реальних витрат у розмірі 5 000,00 грн., як вартості адвокатських витрат, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача адвокатських витрат.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" підлягають задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Спільного українсько-канадського підприємства "Везувіо ЛТД" (вул. О. Гончара, буд. 47-В, м. Київ 34, 01034, ідентифікаційний код 32982363) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (вул. Білоруська, 1, м. Київ, 04050, ідентифікаційний код 34966254) заборгованість у розмірі 14 766 грн. 59 коп. 574 грн. 81 коп. 3 % річних, 705 грн. 81 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 2 102 грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.О. Лиськов