УХВАЛА

28 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 904/4928/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Катеринчук Л.Й.

учасники справи:

позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

відповідач - Міністерство внутрішніх справ України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 17.08.2020

у складі колегії суддів: Євсіков О.О. (головуючий), Корсак В.А., Попікова О.В.

та рішення Господарського суду міста Києва

від 04.03.2020

у складі судді Князькова В.В.

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

до Міністерства внутрішніх справ України

про відшкодування шкоди у розмірі 352 031, 88 грн.

ВСТАНОВИВ:

02.09.2020 поштовим відправленням Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулося безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою за №0400-0801-7/74593 від 01.09.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2020 у справі №904/4928/19 в порядку статей 286, 287, 289 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/4928/19 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Пєскова В.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2020.

Статтею 290 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України, до скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається з прохальної частини касаційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, предметом касаційного оскарження скаржником визначено постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2020 у справі №904/4928/19 про відмову у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення 352 031, 88 грн., які виплачені позивачем громадянину ОСОБА_1 з моменту призначення йому пенсії за період з 28.10.2014 по 31.12.2018 (після його звільнення 27.10.2014 на підставі наказу відповідача з військової служби та до моменту поновлення на посаді з 28.10.2014 на підставі рішення суду від 11.07.2018 в адміністративній справі №804/1909/14).

Правові засади справляння судового збору, розміри ставок судового збору та порядок його сплати визначені Законом України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на момент звернення позивача з касаційною скаргою 02.09.2020), ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (станом на момент звернення позивача з позовом у жовтні 2019 року), ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складала 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2019 - 1 921 грн.

Сума судового збору, що підлягала до сплати позивачем при зверненні до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 352 031, 88 грн., складала 5 280, 48 грн. (1,5% від ціни позову), що перевищує 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 календарного року (1 921 грн.).

Відтак, оскаржуючи до Верховного Суду у вересні 2020 року постанову апеляційного суду 17.08.2020 та рішення місцевого суду 04.03.2020 у справі №904/4928/19 про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача 352 031, 88 грн., виплачених позивачем третій особі ( ОСОБА_1 ) як пенсії за період з 28.10.2014 по 31.12.2018, скаржнику належало сплатити судовий збір у розмірі 10 560, 96 грн. (5 280, 47 * 200%).

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за певних умов. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Питання про відстрочення (розстрочення) судом сплати судового збору чи звільнення від його сплати вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Така правова позиція узгоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.12.2018 у справі №908/4538/15 та в ухвалах від 15.01.2019 у справі №903/182/15 та від 25.03.2019 у справі №904/3994/18.

Відтак, відстрочення (розстрочення) або звільнення від сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання сторони (заявника) розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду, зокрема, із касаційною скаргою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

Верховний Суд зазначає, що "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду… Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, скаржником не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі, водночас, у пункті 2 прохальної частини касаційної скарги заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі. Зазначене клопотання заявлено без обґрунтування підстав для відстрочення сплати судового збору, що не відповідає вимогам частини третьої статті 13 ГПК України щодо обов`язку сторони у справі довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог про відстрочення сплати судового збору до розгляду касаційної скарги касаційним судом.

Водночас, Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому самі лише обставини перебування скаржника у тяжкому фінансовому стані чи відсутність у заявника касаційної скарги коштів для сплати судового збору за її подання на момент звернення із касаційною скаргою, не можуть вважатися безумовною підставою для відстрочення сплати судового збору при зверненні до суду касаційної інстанції.

З огляду на таке, Верховний Суд відмовляє скаржнику у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову апеляційного суду 17.08.2020 та рішення місцевого суду 04.03.2020 у справі №904/4928/19.

Відповідно до частини третьої статті 290 ГПК України, касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником.

Частиною першою статті 92 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до частин 1, 3 статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 56 ГПК України визначено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Як вбачається з касаційної скарги за №0400-0801-7/74593 від 01.09.2020, її подано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на постанову апеляційного суду 17.08.2020 та рішення місцевого суду 04.03.2020 у справі №904/4928/19 за підписом виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Лариси Дуксової.

На підтвердження повноважень Лариси Дуксової на вчинення від імені Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області юридично значимих дій, зокрема, на підписання касаційних скарг, до матеріалів касаційної скарги за №0400-0801-7/74593 від 01.09.2020 долучено належно засвідчену фотокопію наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області "Про розподіл обов`язків між першим заступником та заступниками начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області"; за змістом пункту 2 цього наказу вбачається, що у разі відсутності начальника Головного управління його обов`язки виконує перший заступник начальника Головного управління Дуксова Л.В.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДРЮОФОПГФ), доступ до якого є відкритим, вбачається, що керівником юридичної особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є Козак Юрій Іванович, який здійснює повноваження з представництва цієї юридичної особи в силу посадового становища.

Також, в ЄДРЮОФОПГФ міститься інформація про те, що Дуксова Лариса Вікторівна має право вчиняти дії від імені Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у тому числі підписувати договори тощо (у разі відсутності керівника).

Разом з тим, до матеріалів касаційної скарги за №0400-0801-7/74593 від 01.09.2020 не додано доказів відсутності (перебування у відпустці, відрядженні тощо) керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - Козака Юрія Івановича у день підписання 01.09.2020 його першим заступником - Дуксовою Ларисою Вікторівною касаційної скарги у справі №904/4928/19.

Положеннями статті 291 ГПК України передбачено, що особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Отже, відповідно до статті 291 ГПК України, надіслання копії касаційної скарги з доданими до неї документами іншим учасникам справи листом з описом вкладення є обов`язком заявника касаційної скарги, а не суду касаційної інстанції.

Виходячи з положень статей 73, 76, 77 ГПК України, належним та допустимим доказом надсилання іншому учаснику справи копії касаційної скарги з додатками може вважатися розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) з надіслання адресату листа з описом вкладення, поданий в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Однак, позивачем не надано доказів надіслання копії касаційної скарги за №0400-0801-7/74593 від 01.09.2020 з додатками на постанову апеляційного суду від 17.08.2020 та рішення місцевого суду від 04.03.2020 відповідачу - Міністерству внутрішніх справ України та третій особі без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , що не відповідає вимогам статті 291 ГПК України щодо форми касаційної скарги.

За змістом пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України вбачається, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

У пункті 1 частини першої статті 163 ГПК України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 установлено у розмірі 2 102 грн.

Предметом позову у справі №904/4928/19 є стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 352 031, 88 грн., які виплачено позивачем третій особі на стороні відповідача - ОСОБА_1 з моменту призначення йому пенсії у спірний період, що становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2020 рік - 1 051 000 грн. (2 102 грн. * 500).

Суд звертає увагу скаржника на те, що в силу вимог пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, відкриття касаційного провадження з перегляду судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, залежить виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики чи наявності у справи значного суспільного інтересу або виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Разом з тим, позивачем у касаційній скарзі не наведено обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України та є підставою для перегляду в касаційному порядку прийнятих по суті спору у справі №904/4928/19 судових рішень про відмову в позові.

Також, Суд зауважує, що згідно з частиною другою статті 287 ГПК України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Водночас, у порушення вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, у касаційній скарзі, поданій позивачем на постанову апеляційного суду 17.08.2020 та рішення місцевого суду 04.03.2020 про відмову в позові у справі №904/4928/19 з посиланням на неправильне застосування судами положень статей 526, 610, 611, 629, 1166, 1173 ЦК України, статей 222, 224 Господарського кодексу України, частини першої статті 1-1, статей 2, 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", частини другої статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007, підпункту 16 пункту 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №401 від 13.08.2014, пункту 6 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 17.09.2018 №760 "Про затвердження Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та з інших соціальних питань", статей 74, 75 ГПК України, не зазначено як підстави (підстав) для касаційного оскарження судового рішення посилання на постанову (-и) Верховного Суду, в якій (-их) викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, та (або) не зазначено обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, або про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, подана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області касаційна скарга за №0400-0801-7/74593 від 01.09.2020 не відповідає вимогам статей 290, 291 ГПК України щодо її форми та змісту.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 292 та статті 174 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, така скарга залишається без руху, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала із зазначенням строку на усунення скаржником недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

З огляду на таке, касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2020 у справі №904/4928/19 підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків щодо форми та змісту поданої ним касаційної скарги.

Згідно з частиною четвертою статті 174 та частиною другою статті 292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 8 Закону України "Про судовий збір", статтями 174, 234, 290, 291, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за №0400-0801-7/74593 від 01.09.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2020 у справі №904/4928/19 залишити без руху.

2. Надати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області строк на усунення недоліків касаційної скарги до 15 жовтня 2020 року.

3. Роз`яснити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду Л.Й. Катеринчук