ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 року Справа № 904/704/20

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Кощеєва І.М., Подобєда І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2020 у справі №904/704/20 (суддя Новікова Р.Г., повне рішення складено 25.05.2020)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м. Запоріжжя

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" м. Дніпро

про стягнення шкоди, завданої нестачею вантажу, в сумі 3929,52 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад позовних вимог та рішення суду.

В лютому 2020 року Приватне акціонерне товариство "Запоріжкокс" (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (надалі відповідач) та просило стягнути вартість нестачі вантажу 3929,52 грн, посилаючись на залізничну накладну №41493271 та комерційний акт №450003/1118 від 13.08.2019.

Відповідач позов заперечував, посилаючись на те, що відправник не визначив придатність рухомого складу для перевезення вантажу у комерційному відношенні, перед навантаженням не вжив необхідних заходів щодо запобігання просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, що підтверджено актом №71 від 09.08.2019 про технічний стан вагону. Також вважав, що позивачем не доведена належними доказами вартість вантажу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2020 у справі №904/704/20 (суддя Новікова Р.Г.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" шкоду, завдану недостачею, - 1964,76 грн та витрати зі сплати судового збору - 1051,00 грн.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди, завданої нестачею, в сумі 1964,76 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що на залізницю покладається обов`язок щодо подання під навантаження технічно справних вагонів, придатних для перевезення вантажу як в технічному так і комерційному сенсах, а вантажовідправник, в разі подачі несправних вагонів вправі відмовитися від завантаження вантажу в такі вагони. Суд встановив, що вантажовідправник здійснив завантаження в непридатний в комерційному відношенні вагон, що призвело до втрати вантажу, в зв`язку з чим поклав відповідальність за нестачу вантажу порівну на залізницю та вантажовідправника.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Позивач, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив його скасувати в частині відмови у задоволенні позову в сумі 1964,76 грн та судового збору в сумі 1051,00 грн, прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову. Також просив стягнути з Відповідача суму судового збору - 3153,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу за подачу та розгляд апеляційної скарги в загальній сумі 9084,09 грн, докази понесення яких будуть надані ним у строки, визначені ч.8 ст. 129 ГПК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- суд прийшов до безпідставного висновку щодо наявності вини вантажовідправника ТОВ з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» в нестачі вантажу, оскільки залізниця прийняла цей вантаж до перевезення без зауважень, акт загальної форми чи комерційний акт на станції відправлення відповідно до Статуту залізниць, Правил складання актів, Правил користування вагонами та контейнерами не було складено, що виключає відповідальність вантажовідправника;

- перевізник не довів, що вантаж втрачено не з його вини, тому саме відповідач несе відповідальність за втрату вантажу, та суд зробив невірні висновки, що частково відповідальність повинен нести вантажовідправник;

- суд не вжив заходів до повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи та прийняв рішення за неповно з`ясованими обставинами справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 15.06.2020 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Кощеєва І.М., Подобєда І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2020 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Подобєд І.М., Кощеєва І.М.) відкрито апеляційне провадження, визначено розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу та проти доводів апелянта заперечив. Просив рішення суду залишити без змін та відмовити в стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Посилається на те, що відповідно до ст. 32 Статуту залізниць саме на відправника покладається обов`язок підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з урахуванням технічних умов. Матеріалами справи доведено, що вантажовідправник не дотримався вказаних вимог, тому суд правомірно поклав на нього відповідальність частково, і рішення суду вважає законним.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, між Приватним акціонерним товариством "Запоріжкокс" та Публічним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" був укладений договір купівлі - продажу сировинних, паливно - енергетичних чи матеріально - технічних ресурсів №0103/11436 від 15.09.2014.

Згідно специфікації №379 від 06.08.2019 сторонами цього договору узгоджено поставку вугілля високолеткого напівм`якого коксівного у кількості 6993,95т на загальну суму 21760024, 85 грн з ПДВ.

На оплату вугілля за накладними №4148663, 41493271, 41493263 ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" надало позивачу рахунок - фактуру №92737668 від 06.08.2019 на суму 7963124,64 грн.

Позивач сплатив за вказане вугілля, що підтверджується платіжним дорученням № від 16.09.2019.

На виконання умов договору поставки на адресу позивача зі станції відправлення Чорноморська на станцію призначення Запоріжжя-Ліве згідно із залізничною накладною №41493271 здійснено відправлення вугілля кам`яного у вагонах №№63660203, 53577441, 56956485, 59952986, 56275985, 53186243, 56957186, 62618632, 62649728, 61916565, 63949234, 53516100 (одержувач - ПАТ "Запоріжкокс").

На станції Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці було складено комерційний акт №450003/182/1118 від 13.08.2019, у розділі "Д" якого зазначено, що 13.08.2019 на підставі актів загальної форми станції Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці №53826 від 08.08.2019, №30209 від 09.08.2019 проводилось комісійне переважування вагону №56957186, що прибув за відправкою, вказаною на звороті цього акту (накладна №41493271).

За документом значиться вантаж "Вугілля кам`яне, не пойменоване в алфавіті. Високо-летуче полум`яке коксівне вугілля HOPEDALE HV SS" насипом, маркування вапняним розчином за допомогою компресорної установки, вага брутто - не вказана, тара 21150 кг, нетто 68700 кг.

При переваженні вагону в статичному режимі у присутності заст. ДС Клюєва, АРВ Кузміч, представника ВОХОР Солодовника на справних вагонних 150 тн електронно-тензометричних вагах станції Нижньодніпровськ-Вузол заводський №032, що пройшли держповірку 28.12.2018, виявилось: вага брутто 87900 кг тара за документом 21150 кг, нетто 66750 кг, що менше ваги вказаної в документі на 1950 кг.

Навантаження вантажу нижче бортів на 10 см, вантаж ущільнений за допомогою катку, маркування вапном. Праворуч за рухом поїзду над 5-6 люками наявне воронкоподібне поглиблення довжиною - 1,5м, шириною - 1,5м, глибиною - 0,7-1,0 м в місці поглиблення маркування порушене. В технічному відношенні вагон несправний. Праворуч за рухом поїзду у запора кришки 6 люка наявний зазор шириною 35 мм довжиною 400 мм. Для запобігання подальшої втрати вантажу зазор ущільнили за допомогою клоччя. Вагон бездверний, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течії вантажу немає. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилась. Вантаж, якого бракує, в вагоні вміститися зміг би.

Стягнення вартості нестачі вантажу і є предметом цього спору.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Відповідно ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 Цивільного кодексу України).

Згідно п.129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 року (надалі Статут) обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Як вірно встановлено судом першої інстанції при перевезенні вантажу вугілля у вагоні №56957186 встановлена його нестача в кількості 1950 кг, що не оспорюється сторонами, та загальною вартістю 3959,52 грн, що не оспорює апелянт.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо покладення відповідальності на залізницю лише частково в розмірі 50%, вважаючи, що вина вантажовідправника в нестачі вантажу не доведена належними та допустимими доказами.

Втім, апеляційний суд вважає такі доводи апелянта такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та фактичних обставинах справи, та вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, з огляду на таке.

Згідно статті 31 Статуту залізниць України, залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Водночас ч. 5 ст. 31 Статуту залізниць України встановлено, що придатність рухомого складу, зокрема вагонів, для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами.

Пунктом 5 Правил перевезень вантажу у вагонах відкритого типу передбачено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розробляються відправником окремо для кожного виду вантажу.

Оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття. Вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари. Саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні. Згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження. Отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер).

У випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання. Якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника. Винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу. Прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера. У такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю.

Якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника. Для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акту, але й акту про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку.

Вказані роз`яснення були надані судам у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.09.2008 «Про деякі питання вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею».

Судом було досліджено, що визначення маси вантажу у вагонах, а також навантаження здійснювалося засобами відправника ТОВ з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс", що зазначено у накладній №41493271 та комерційному акті №450003/182/1118 від 13.08.2019.

Вагон у технічному відношенні виявився несправним несправність запору люку. Праворуч за рухом поїзду у запора кришки 6 люка наявний зазор шириною 35 мм, довжиною 400 мм. Для запобігання подальшої втрати вантажу зазор ущільнили за допомогою клоччя, що підтверджується актом про технічний стан вагону №71 від 09.08.2019, комерційним актом №450003/182/1118 від 13.08.2019, та саме в цьому місці наявне воронкоподібне поглиблення та порушене маркування.

Слід також зазначити, що спірний вагон не є власністю залізниці, а належить підприємству «Корпорація МПС», орендар-оператор ТОВ «Лемтранс», які повинні мати договірні відносини з вантажовідправником та/або позивачем, якими врегульовані питання щодо подачі під завантаження технічно-справних вагонів.

З наведеного вбачається, що вантажовідправник перед завантаженням вагону міг бачити вказаний зазор та вжити необхідних заходів щодо запобіганню просипанню вантажу дрібних фракцій.

Відтак, суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги лише частково з тих підстав, що залізниця також повинна перевіряти технічну справність вагонів перед подачею під навантаження, а вантажовідправник - визначати придатність вагону під навантаження як в технічному так і комерційному відношенні.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції як таке, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної та касаційної скарги відносяться на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2020 у справі №904/704/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2020 у справі №904/704/20 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта Приватне акціонерне товариство "Запоріжкокс".

Встановити апелянту строк для подачі доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу п`ять днів з часу прийняття цієї постанови.

Відповідач має право подати заперечення щодо заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Розгляд заяви Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу провести в порядку письмового провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.М. Подобєд