РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.09.2020Справа № 910/6667/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ СТОНІСА АРТУРА ВІКТОРОВИЧА

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ОКСІ ТАКСІ"

про стягнення 133 427,97 грн.,

без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ФІЗИЧНА ОСОБА-ПІДПРИЄМЕЦЬ СТОНІС АРТУР ВІКТОРОВИЧ звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ОКСІ ТАКСІ" про стягнення заборгованості в розмірі 133 427, 97 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, в порушення умов договору оренди №26/10/2018-1 від 26.10.2018 та додаткової угоди №1 від 27.09.2019 до договору оренди №26/10/2018-1 від 26.10.2018 не здійснив належні виплати.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2020 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, ухвалою було встановлено строк відповідачу, який становить 15 днів з дня вручення вказаної ухвали, для подачі до суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву, а також усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

07.07.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову в частині стягнення з нього суми в розмірі 38 122,80 грн., з посилання на те, що позивач при здійсненні розрахунку не врахував, що відповідачем на виконання вимог додаткової угоди №1 від 27.09.2019 до договору оренди №26/10/2018-1 від 26.10.2018 було сплачено кошти у розмірі 37 570, 00 грн.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Беручи до уваги запровадження карантину та особливого режиму роботи суду, зважаючи на період перебування судді Приходько І.В. у відпустці та на лікарняному, завершальний розгляд справи здійснювався 30.09.2020.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

26.10.2018 року між фізичною особою - підприємцем Стонісом Артуром Вікторовичем та товариством з обмеженою відповідальністю «Оксі Таксі» було укладено договір оренди транспортного засобу Nissan Leaf, vin: НОМЕР_1 №26/10/2018-1, який був переданий відповідачу за актом прийому-передачі №1 від 26.10.2018 року.

27 вересня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди №26/10/2018-1 від 26.10.2018 року за умовами якого відповідач зобов`язався виплатити щомісячні платежі у розмірі 18 785,00 грн. відповідно до погодженого графіку погашення заборгованості у період з 10.10.2019 по 10.04.2020 на загальну суму 131 495,00 грн.

Відповідно до п. 1. додаткової угоди №1 до договору оренди №26/10/2018-1 від 26.10.2018 року сторони прийшли до згоди з 27.09.2019 року припинити дію Договору оренди транспортного засобу №26/10/2018-1 від 26.10.2018 року.

Згідно з п. 3. додаткової угоди №1 сторони погодили, що заборгованість згідно п. 4.1. договору №26/10/2018-1 від 26.10.2018 року за орендні платежі складає 78 000, 00 грн.

Крім того, п.4. додаткової угоди №1 передбачено, що у зв`язку з невиконанням пункту 5.4.1. договору оренди №26/10/2018-1 від 26.10.2018 року Орендар зобов`язаний відшкодувати вартість усунення пошкоджень автомобіля у розмірі 53 500, 00 грн.

Разом з цим, п. 5. додаткової угоди №1 сторони погодили наступний графік погашення заборгованості Орендарем згідно Договору оренди транспортного засобу №26/10/2018-1 від 26.10.2018 року:

18 785, 00 грн. до 10.10.2019 року;

18 785, 00 грн. до 10.11.2019 року;

18 785, 00 грн. до 10.12.2019 року;

18 785, 00 грн. до 10.01.2020 року;

18 785, 00 грн. до 10.02.2020 року;

18 785, 00 грн. до 10.03.2020 року;

18 785, 00 грн. до 10.04.2020 року.

Проте, як стверджує позивач, відповідач не виконав свої зобов`язання в частині сплати боргу, отже сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 131 495,00 грн.

Крім того, позивач наголошує на тому, що відповідно до п.6. додаткової угоди №1 до договору оренди №26/10/2018-1 від 26.10.2018 року у випадку недотримання строків, вказаних у п.5. додаткової угоди №1, Орендар сплачує на користь Орендодавця протягом одного робочого дня, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми боргу за кожний день прострочення платежу.

Таким чином, позивач на власний розсуд розрахував пеню за період з 10 квітня 2020 року по 14 травня 2020 року, яка згідно розрахунку останнього становить 1 932,97 грн. та, за твердженням позивача, підлягає стягненню з відповідача.

Отже, з огляду на вищенаведене, позивач підсумовує, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 133 427, 97 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у своєму відзиві зазначає, що не погоджується з розрахунком ціни позову, наданим позивачем. Так, останній вказує, що на виконання графіку, затвердженого додатковою угодою №1 до договору оренди транспортного засобу від 26.10.2018 року від 26.09.1019 року, відповідачем 10.10.2019 року сплачено кошти у розмірі 18 785,00 грн. та 08.11.2019 року - у розмірі 18 785,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1883 від 10.10.2019 року та №1946 від 08.11.2019 року, копії яких додані до відзиву.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Статтями 525,526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, п. 5. додаткової угоди №1 до договору оренди транспортного засобу від 26.10.2018 року сторони погодили графік погашення заборгованості Орендарем згідно Договору оренди транспортного засобу №26/10/2018-1 від 26.10.2018 року:18 785, 00 грн. до 10.10.2019 року; 18 785, 00 грн. до 10.11.2019 року; 18 785, 00 грн. до 10.12.2019 року; 18 785, 00 грн. до 10.01.2020 року; 18 785, 00 грн. до 10.02.2020 року; 18 785, 00 грн. до 10.03.2020 року; 18 785, 00 грн. до 10.04.2020 року.

У зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за додатковою угодою №1, позивач просить стягнути з відповідача основну заборгованість у розмірі 131 495,00 грн., а також пеню у розмірі 1 932,97 грн.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на виконання п.5. додаткової угоди №1 було здійснено наступні платежі на ім`я отримувача: «СПД-Фізична особа Стоніс А.В.», р/р: НОМЕР_2 , який є ідентичним із зазначеним у реквізитах договору оренди №26/10/2018-1 від 26.10.2018 року, а також у додатковій угоді №1 від 27.09.2019:

у розмірі 18 785,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням №1883 від 10.10.2019 року з призначенням платежу: «Оплата за оренду авто зг додат. Угоди №1 від 27.09.19 до дог №26/10/2018-1 від 26.10.2018 без ПДВ (128609);

у розмірі 18 785,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням №1946 від 08.11.2019 року з призначенням платежу: «Оплата за оренду авто зг додат. Угоди №1 від 27.09.19 до дог №26/10/2018-1 від 26.10.2018 без ПДВ (128609).

З огляду на вищезазначене, враховуючи, що відповідачем підтверджується часткове виконання грошового зобов`язання у сумі 37 570, 00 грн., тоді як доказів оплати грошового зобов`язання у сумі 93 925,00 грн. відповідачем не надано, суд дійшов висновку про те, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за додатковою угодою в сумі 93 925,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений, тому суд задовольняє позовні вимоги про стягнення основної заборгованості у розмірі 93 925,00 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 6. додаткової угоди №1 до договору оренди транспортного засобу від 26.10.2018 року сторони погодили, що у випадку недотримання строків, вказаних у п.5 додаткової угоди, орендар сплачує на користь орендодавця, протягом одного робочого дня, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від суми боргу за кожен день прострочення платежу.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. (п.п. 2.5, 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми пені за період нарахування з 10.04.2020 по 14.05.2020, який заявлено позивачем у позовній заяві, судом встановлено, що арифметично вірною, обґрунтованою та здійсненою у відповідності до приписів чинного законодавства є сума пені за порушення відповідачем грошових зобов`язань у розмірі 1 580,90 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що відповідач скористався правом на подання відзиву у визначений судом строк, надав суду належні та допустимі докази, на підтвердження здійснень платежів на виконання вимог додаткової угоди №1 від 27.09.2019 до договору оренди №26/10/2018-1 від 26.10.2018 у розмірі 37 570, 00 грн., господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення залишку основного боргу, суми пені за невиконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати заборгованості на підставі додаткової угоди №1 від 27.09.2019 до договору оренди №26/10/2018-1 від 26.10.2018, нормативно та документально доведені, а тому підлягають частковому задоволенню.

З огляду на викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 93 925 грн. - основного боргу, 1 580,81 грн. - пені.

В іншій частині позовних вимог суд відмовляє, зважаючи на встановлені у даному рішенні обставини.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ОКСІ ТАКСІ" (Україна, 03110, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПИРОГОВСЬКОГО, будинок 19, корпус 4; ідентифікаційний код: 40300986) на користь ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ СТОНІСА АРТУРА ВІКТОРОВИЧА ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) основну заборгованість у розмірі 93 925 грн., 1 580,81 грн. - пені та 1 504,58 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.09.2020.

Суддя І.В. Приходько