ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2020 справа № 914/1801/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Муравець О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецодяг", м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБ Фрут Пектин", м. Городок Львівської області

про: стягнення заборгованості в сумі 26 495,60 грн.

За участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

22.07.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецодяг" звернулось до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБ Фрут Пектин" про стягнення заборгованості в сумі 26 495,60 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.07.2020 р. судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначити на 19.08.2020 р.

Ухвалою викликом Господарського суду Львівської області від 19.08.2020 р. розгляд справи по суті призначено на 28.09.2020 р.

28.09.2020 р. представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, місце та дату судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

28.09.2020 р. представником позивача подано на електронну адресу суду клопотання за вх.№ 28056/20, в якому представник позивача просить суд розглядати справу № 914/1801/20 без участі представника позивача за наявними матеріалами. Позовні вимоги підтримує повністю, борг відповідачем не погашено. Також представник позивача повідомив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 3 000,00 грн., докази яких будуть надані у встановлений строк після ухвалення рішення у справі.

28.09.2020 р. представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, письмового відзиву на позов на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, місце та дату судового засідання за адресою відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 81500, Львівська область, м. Городок, вул. Артищівська, буд. 9, корпус 4 (докази містяться в матеріалах справи).

Враховуючи ч.3 ст.222 ГПК України, відповідно до якої, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється, фіксування судового процесу під час судового засідання 28.09.2020 р. не здійснюється.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, відзиву на позовну заяву на адресу суду не подав станом на час прийняття рішення у даній справі судом.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, не заперечив у визначеному Законом порядку проти розгляду справи за його відсутності, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав. З огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору, суд вважає за можливе ухвалити рішення в цій справі за наявними у ній доказами, враховуючи, що поданих в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи та прийняття судового рішення у справі № 914/1801/20.

В судовому засіданні 28.09.2020 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Правова позиція позивача.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ"СПЕЦОДЯГ" (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТБ ФРУТ ПЕКТИН" (далі - Відповідач) було укладено договір поставки № 26/09/19 від 26.09.2019р. (далі - Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених даним Договором, Постачальник (Позивач) зобов`язується передати у власність Покупцю (Відповідачу) Товар, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його вартість. Згідно із п.1.2. Договору найменування, одиниця вимірювання, ціна та кількістьТовару, що постачається, зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору. Відповідно до п.2.1. Договору ціна за одиницю та загальна вартість Товару, що постачається, зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору. Як передбачено п.2.2. Договору, загальна вартість цього Договору складається з сум усіх поставок Товару, що були здійснені по даному Договору та зазначені у рахунках на оплату і видаткових накладних, за якими Покупець отримав Товар від Постачальника. Відповідно до п.2.3. Договору Покупець здійснює 100 % передоплату за товар на підставі виставленого рахунку. Згідно із п.2.4. Договору, оплата за Товар здійснюється у національній валюті гривня, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок. У п.2.5. Договору зазначено, що датою оплати вважається день зарахування перерахованих коштів на поточний рахунок Постачальника. Згідно із п.3.1. Договору, поставка здійснюється Постачальником на підставі замовлення, наданого Покупцем, у якому зазначається асортимент, кількість, та дата поставки Товару. Прийняття та узгодження замовлення здійснюється через електронний, факсимільний чи телефонний зв`язок. Транспортні витрати, пов`язані з доставкою Товару від Постачальника до Покупця, оплачуються за домовленістю сторін. На виконання умов Договору, Позивач поставив Відповідачу товар на суму 25 560,00 грн., згідно видаткової накладної від 29.10.2019р. № 1021, яка підписана керівником Відповідача та скріплена печаткою Відповідача. Замовлення узгоджувалось Сторонами засобами телефонного зв`язку та електронної пошти, товар прийнято Відповідачем без будь-яких зауважень. Відповідач передоплату за Товар, як це передбачено п. 2.3. Договору не здійснив (рахунок на оплату по замовленню № 1041 від 26.09.2019р.).

Згідно із п.2.3. Договору, Покупець здійснює 100 % передоплату за Товар, тобто в даному випадку граничною датою оплати за товар є 29.10.2019р. (до моменту поставки товару). Дане узгоджується з обов`язком покупця оплатити товар в порядку визначеному у статті 692 ЦК України. Аналогічної правової позиції про те, що в разі умови договору про здійснення передоплати, така повинна бути здійснена до моменту отримання товару з огляду на положення ст.ст. 530, 692 Цивільного Кодексу України, дотримується Верховний Суд (постанова від 22.10.2019р. у справі № 918/93/19).

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховані 3 % річних за період з 30.10.19 до 25.06.20 в розмірі 501,08 грн.; втрати від інфляції за період з 01.11.19 до 31.05.20 в розмірі 434,52 грн. Відтак, загальний розмір заборгованості згідно розрахунку позивача становить 25 560,00 грн. + 501,08 грн. +434,52 грн.= 26 495,60 грн. На підставі наведеного позивач просить суд стягнути з відповідача 25 560,00 грн. - основного боргу, 501,08 грн. - 3% річних, 434,52 грн. втрат від інфляції, а також понесені витрати із сплати судового збору. У позовній заяві позивач зазначає, що із розглядом даної справи очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Крім того, у поданому на електронну адресу суду клопотанні за вх. № 28056/20 від 28.09.2020 р. представник позивача зазначає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 3 000,00 грн., докази яких будуть надані у встановлений строк після ухвалення рішення у справі.

Правова позиція відповідача.

28.09.2020 р. відповідач в судове засідання з розгляду справи по суті явки свого представника не забезпечив, хоча належно був повідомлений про час, місце та дату судового засідання за адресою відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 81500, Львівська область, м. Городок, вул. Артищівська, буд. 9, корпус 4 (докази містяться в матеріалах справи). Відповідач вимог ухвали суду від 27.07.2020 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, проти позову у визначеному Законом порядку не заперечив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, оглянувши подані документи, суд встановив наступне.

26.09.2019 р. між ТзОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ"СПЕЦОДЯГ" (надалі - позивач, за договором постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТБ ФРУТ ПЕКТИН" (надалі - відповідач, за договором покупець) укладено договір поставки № 26/09/19.

Відповідно до п. 1.1. договору поставки, в порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість. Згідно із п.1.2. договору поставки, найменування, одиниця вимірювання, ціна та кількість товару, що постачається, зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до п.2.1. договору поставки, ціна за одиницю та загальна вартість товару, що постачається, зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору. Як передбачено п.2.2. договору поставки, загальна вартість цього договору складається з сум усіх поставок товару, що були здійснені по даному договору та зазначені у рахунках на оплату і видаткових накладних, за якими покупець отримав товар від постачальника. Відповідно до п.2.3. договору поставки, покупець здійснює 100 % передоплату за товар на підставі виставленого рахунку. Згідно із п.2.4. договору поставки оплата за товар здійснюється у національній валюті гривня, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок. У п.2.5 договору поставки зазначено, що датою оплати вважається день зарахування перерахованих коштів на поточний рахунок постачальника. Згідно із п.3.1. договору, поставка здійснюється постачальником на підставі замовлення, наданого покупцем, у якому зазначається асортимент, кількість, та дата поставки товару. Прийняття та узгодження замовлення здійснюється через електронний, факсимільний чи телефонний зв`язок. Транспортні витрати, пов`язані з доставкою товару від постачальника до покупця, оплачуються за домовленістю сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач повністю виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним договором поставки № 26/09/19 від 26.09.2019 р. Факт поставки товару підтверджується видатковою накладною № 1021 від 29.10.2019 р. на суму 25 560,00 грн., яка підписана уповноваженими представниками сторін, підписи засвідчені печатками юридичних осіб та долучена до матеріалів справи. Поставка товару була здійснена на загальну суму 25 560,00 грн. Відповідач, взяті зобов`язання за укладеним договором поставки № 26/09/19 від 26.09.2019 р., не виконав, за поставлений йому товар відповідно до видаткової накладної № 1021 від 29.10.2019 р. на суму 25 560,00 грн. оплати позивачу не здійснив.

Відтак, сума основної заборгованості відповідача перед позивачем на момент ухвалення рішення у справі становить 25 560,00 грн. Протилежних доказів суду сторонами не подано.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Підставою для звернення позивача з даним позовом до суду слугувало те, що відповідач в порушення умов договору поставки не здійснив оплату поставленого товару.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.2.3. договору поставки покупець здійснює 100 % передоплату за товар на підставі виставленого рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Таким чином, враховуючи зазначене, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що сума основної заборгованості в розмірі 25 560,00 грн. є обґрунтованою до стягнення з відповідача на час ухвалення рішення у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 30.10.19 до 25.06.20 в розмірі 501,08 грн.; втрати від інфляції за період з 01.11.19 до 31.05.20 в розмірі 434,52 грн. Суд звертає увагу, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу (п.4.1, п.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань"). Крім цього, інфляційні втрати та відсотки річних не є способом забезпечення виконання зобов`язання, на відміну від пені, тому їх стягнення є допустимим незалежно від підстав/порядку їх застосування договором.

Перевіривши розрахунки здійснені позивачем, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 501,08 грн. та втрат від інфляції в розмірі 434,52 грн. є обґрунтована, підтверджується матеріалами справи, а відтак підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На думку суду надані позивачем докази, про які суд вказував вище, є вірогідними. Відповідач не подав доказів на спростування вірогідності доказів наданих позивачем та не подав доказів, які б суд міг визнати більш вірогідними ніж ті, що наявні у матеріалах справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними, вірогідними доказами, не спростовані відповідачем.

Судовий збір в розмірі 2 102,00 грн., відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача, так як спір виник з його вини і не погашено суму заборгованості на час ухвалення рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, ч. 2 ст. 178, 202, ст.ст. 236-241, 327 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБ Фрут Пектин"(81500, Львівська область, м. Городок, вул. Артищівська, буд. 9, корпус 4; код ЄДРПОУ № 42891896) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецодяг"(79018, м. Львів, вул. Шараневича, 28; код ЄДРПОУ №40110875) 25 560,00 грн. - основної заборгованості, 501,08 грн. - 3% річних, 434,52 грн. втрат від інфляції та 2 102,00 грн. понесених втрат на сплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

3. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 05.10.2020 р.

Суддя О.З. Долінська