ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2020 р. Справа№ 910/19162/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.

за участю представників:

від позивача - Качан В.В., адвокат, довіреність №8230/15/1 від 24.12.2019;

від відповідача - представник не прибув;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Кустова Т.В., адвокат, довіреність №27-530/20 від 13.01.2020;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національного банку України - Бойко С.М., довіреність №18-0014/64713 від 11.12.2019,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 року у справі №910/19162/16 (Суддя Турчин С.О., повний текст складено - 26.07.2017) за позовом Державної іпотечної установи до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національний банк України, про зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ наступне.

Державна іпотечна установа звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", у якому просить суд зобов`язати відповідача повернути позивачу оригінали кредитних договорів, іпотечних договорів та договорів поруки, що зазначені у Акті прийому-передачі № 1 від 16 жовтня 2008 року до Договору відповідального зберігання від 15 жовтня 2008 року, укладеного між ПАТ "Комерційний банк "Надра" та Державною іпотечною установою.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про відповідальне зберігання від 15.10.2008.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 року у справі №910/19162/16 позовні вимоги задоволено; зобов`язано відповідача повернути позивачу оригінали кредитних договорів, іпотечних договорів та договорів поруки, що зазначені у Акті прийому-передачі № 1 від 16.10.2008 до Договору про відповідальне зберігання від 15.10.2008, укладеного між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" та Державною іпотечною установою.

Місцевий господарський суд, встановивши обставини неповернення відповідачем позивачу за вимогою останнього документів, переданих на зберігання, задовольнив позов.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що лише після вирішення справи №910/19158/16 та у разі задоволення позову Державної іпотечної установи про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у відповідача виникне обов`язок з передачі позивачу документів.

Також, скаржник вказує, що провадження у даній справі підлягало припиненню, оскільки справу з тим же предметом спору та між тими сторонами станом на момент прийняття оскаржуваного у даній справі рішення було вже розглянуто (справа №911/11633/16).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 апеляційне провадження у справі №910/19162/16 зупинено до вирішення справи №910/22774/16.

Так, в межах справи №910/22774/16 Господарським судом міста Києва розглядалися вимоги публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до Державної іпотечної установи про визнання припиненими з 11.12.2013 правовідносин за Договором застави майнових прав №7/1-З від 15.10.2008 та Договором про відповідальне зберігання від 15.10.2008, укладеними між сторонами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2017 у справі №910/22774/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ"Надра" Стрюкової І.О. задоволено у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/17554/16 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову повністю та стягнуто з позивача на користь відповідача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.10.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

За наслідками нового розгляду даної справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі №910/22774/16, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 у справі № 910/22774/16 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Колегією суддів встановлено, що 27 березня 2020 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду через Північний апеляційний господарський суд з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 у справі №910/22774/16.

Ухвалою Верховного Суду від 07.05.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 у справі № 910/22774/16.

Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" 14 липня 2020 року подано заяву про відмову від касаційної скарги та закриття провадження у даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 21.07.2020 прийнято відмову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" від касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 у справі № 910/22774/16; закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 у справі № 910/22774/16.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 поновлено провадження у справі №910/19162/16

В ході здійснення апеляційного провадження третьою особою - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було подано до суду клопотання про закриття провадження у даній справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору, в обґрунтування якого заявник вказав про затвердження Господарським судом міста Києва 02.06.2020 мирової угоди у справі №910/19158/16, яка укладена між сторонами у справі, згідно якої публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" передає, а Державна іпотечна установа приймає майнові права, а саме - права вимоги за кредитними договорами, що виступають предметом застави згідно Договору застави майнових прав №7/1-З від 15.10.2008р.

При цьому, заявник посилаючись на п. 17 вказаної мирової угоди, згідно якого з дня набрання чинності ухвалою суду про затвердження мирової угоди припиняються, зокрема, правовідносини сторін за Договором про відповідальне зберігання від 15.10.2008 р., вказує, що станом на 07.09.2020 предмет спору у даній справі відсутній.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, дійшла висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи судом першої інстанції.

Враховуючи те, що мирова угода у справі №910/19158/16 була затверджена судом вже після прийняття оскаржуваного у даній справі судового рішення, його апеляційний перегляд з урахуванням цієї мирової угоди фактично призвів би до перегляду справи по суті на основі зовсім інших фактичних та правових підстав, що є недопустимим на стадії апеляційного провадження відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, підстави для закриття провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

Представники третіх осіб - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги відповідача.

Представник позивача у справі в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апелянт (відповідач у справі) правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений; ухвала суду про відкладення розгляду справи на 21.09.2020 направлялася судом за адресою його офіційного місцезнаходження, проте була повернута органом поштового зв`язку з посиланням на відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, вказує на суб`єктивну поведінку сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Також колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України "Про доступ до судових рішень" статтями 2, 4 якого встановлено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Причому, згідно з ст. 11 цього Закону, не пізніше 01.06.2006 року забезпечено постійне внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронних копій судових рішень Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих адміністративних судів, апеляційних та місцевих господарських судів, апеляційних загальних судів, а внесення судових рішень місцевих загальних судів - не пізніше 1 січня 2007 року.

Апелянт не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про рух поданої ним апеляційної скарги, користуючись засобами поштового зв`язку, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень тощо, однак наданими процесуальними правами не скористалось.

При цьому, апеляційним судом враховується, що ухвала суду про поновлення провадження у справі та призначення її до розгляду на 07.09.2020 була отримана скаржником, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (т.4, а.с.154).

Враховуючи належне повідомлення відповідача, а також з урахуванням того, що неявка його представника у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Державною іпотечною установою (кредитор) та Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (позичальник) 15.10.2008 було укладено кредитний договір № 7/1 під заставу майнових прав за іпотечними житловими кредитами (далі по тексту - кредитний договір), згідно з пунктом 1.1. якого кредитор зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник зобов`язався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредитору грошові кошти в сумі 700 000 000,00 грн (далі за текстом - кредит рефінансування) та сплатити відсотки за користування кредитом рефінансування в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит рефінансування надається позичальнику на строк до 10.04.2009 (пункт 1.2. договору).

Додатковою угодою № 1 до кредитного договору № 7/1 від 15.10.2008 був доповнений пункт 1.1. першого розділу кредитного договору підпунктами 1.1.1., 1.1.2. наступного змісту: з 23.03.2009 сума кредиту рефінансування, яку кредитор надає позичальнику, а останній зобов`язується повернути, складає 693 595 080,00 грн.

Також, 15.10.2008 з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (заставодержатель) та Державною іпотечною установою (заставодавець) був укладений договір застави майнових прав № 7/1-З (далі по тексту - договір застави), предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами та договорами забезпечення, зазначеними у додатку № 1 до цього договору.

Між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра", як зберігачем, та Державною іпотечною установою, як поклажодавцем, 15.10.2008 було укладено договір про відповідальне зберігання (далі по тексту - договір зберігання), відповідно до пункту 1.1. якого поклажодавець передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання кредитні договори, іпотечні договори, договори поруки, отримані від поклажодавця, на виконання умов договору застави майнових прав від 15.10.2008 № 7/1-З та додаткових угод до нього, укладених між сторонами.

На виконання умов вказаного Договору 16.10.2008 між сторонами складено та підписано Акт прийому-передачі № 1 до Договору про передачу поклажодавцем зберігачу оригіналів документів, згідно наведеного переліку у загальній кількості 5560 шт.

Зазначений Акт підписано обома сторонами та скріплено печатками.

Позивач 17.03.2015 звернувся до відповідача із вимогою вих. № 2517/15/2, у якій просив повернути документи протягом 10 робочих днів з дня отримання вимоги.

Зазначена вимога була отримана відповідачем 17.03.2015, про що свідчить відмітка відповідача на листі позивача від 17.03.2015 вих. № 2517/15/2.

Листом від 19.03.2015 вих. № 13-5-5681 відповідач відмовив у переданні позивачу документів.

Наведене і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Місцевий господарський суд, дійшовши висновку про необґрунтованість відмови відповідача у поверненні позивачу документів, задовольнив позов.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором зберігання.

Статтею 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 938 Цивільного кодексу України визначено наступні строки зберігання.

1. Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

2. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

3. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

За приписами ст. 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідно до п.п. 2.1.4 п. 2.1 Договору зберігання зберігач повертає документи поклажодавцеві за першою вимогою останнього або в разі виникнення у поклажодавця права звернення стягнення на предмет застави за договором застави.

Таким чином, вказаним положенням договору зберігання передбачено умови за яких зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцю документи зі зберігання, а саме за першою вимогою останнього або в разі виникнення у поклажодавця права звернення стягнення на предмет застави за договором застави.

Отже, в силу положень ст. 953 Цивільного кодексу України та п.п. 2.1.4 п. 2.1 Договору позивач, як поклажодавець за договором відповідального зберігання, має право на повернення переданих на зберігання речей за його першою вимогою.

Як вже вказувалося, позивач 17.03.2015 звернувся до відповідача із вимогою вих. № 2517/15/2, у якій просив повернути документи протягом 10 робочих днів з дня отримання вимоги.

Зазначена вимога була отримана відповідачем 17.03.2015, про що свідчить відмітка відповідача на листі позивача від 17.03.2015 вих. № 2517/15/2, проте залишена без задоволення.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Станом на час прийняття оскаржуваного наразі судового рішення відповідачем доказів повернення позивачу документів надано не було.

За наведених обставин, висновок місцевого господарського суду про доведеність позивачем обставин наявності у відповідача обов`язку повернути оригінали кредитних договорів, іпотечних договорів та договорів поруки, що зазначені у Акті прийому-передачі № 1 від 16 жовтня 2008 визнається колегією суддів обґрунтованим.

При цьому, апеляційним судом відхиляються доводи апелянта про те, що лише після вирішення справи №910/19158/16 та у разі задоволення позову Державної іпотечної установи про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у відповідача виникне обов`язок з передачі позивачу документів, з огляду на наступне.

Як вже вказувалося, положеннями п.п. 2.1.4 п. 2.1 договору зберігання передбачено умови за яких зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцю документи зі зберігання, а саме за першою вимогою останнього або в разі виникнення у поклажодавця права звернення стягнення на предмет застави за договором застави.

Отже, пред`явлення вимоги поклажодавцем є достатньою та самостійною підставою для виникнення у відповідача обов`язку з повернення позивачу документів.

Стосовно іншої підстави повернення документів зі зберігання, а саме у разі виникнення у поклажодавця права звернення стягнення на предмет застави за договором застави, слід зазначити, що таке право виникає в силу невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, а не з моменту прийняття відповідного судового рішення про звернення стягнення.

За наведених обставин, відсутність рішення про звернення стягнення не є перешкодою для задоволення вимог про зобов`язання відповідача повернути позивачу документи зі зберігання.

При цьому, колегія суддів також зазначає, що у справі №910/19158/16 за позовом Державної іпотечної установи до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, Господарським судом міста Києва 02.06.2020 затверджено мирову угоду, яка укладена між сторонами у справі, згідно п. 4. якої з метою задоволення вимог Стягувача забезпечених заставою та погашення заборгованості, визначеної в п. 3 Мирової угоди, Боржник передає, а Стягувач приймає майнові права (далі по тексту - майнові права), а саме - права вимоги за вказаними нижче кредитними договорами, що виступають предметом застави згідно Договору застави майнових прав №7/1-З від 15.10.2008р.

Окрім наведеного, колегією суддів визнаються необґрунтованими доводи скаржника про те, що провадження у даній справі підлягало припиненню, оскільки справу з тим же предметом спору та між тими сторонами станом на момент прийняття оскаржуваного у даній справі рішення було вже розглянуто (справа №911/11633/16).

Так, в межах вказаної справи №911/11633/16 судом розглядалися вимоги (у задоволенні яких було відмовлено) Державної іпотечної установи до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про:

звернення стягнення на майнові права за кредитними договорами, договорами поруки, що зазначені у Додатку 1 до Договору застави майнових прав №7/1-3 від 15.10.2008 р., в рахунок задоволення вимог Державної іпотечної установи до ПАТ "Комерційний банк "Надра" в розмірі 333 203 261 (триста тридцять три мільйоні двісті три тисячі двісті шістдесят одна) грн. 24 коп., шляхом відступлення Державній іпотечній установі майнових прав за кредитними договорами та договорами поруки, що зазначені у Додатку 1 до Договору застави майнових прав №7/1-3 від 15.10.2008р., що відбудеться в день набрання законної сили цим судовим рішенням;

стягнення на користь ДІУ кошти, отримані ПАТ "Комерційний банк "Надра" в рахунок виконання зобов`язань за кредитними договорами, що зазначені у Додатку 1 до Договору застави майнових прав №7/1-3 від 15.10.2008 р., шляхом зобов`язання ПАТ "Комерційний банк "Надра" перерахувати ДІУ суму коштів в розмірі 38 440 583,09 грн.

зобов`язання ПАТ "Комерційний банк "Надра" передати ДІУ документи, а саме, оригінали кредитних договорів та договорів поруки, що зазначені у Додатку 1 до Договору застави майнових прав №7/1-3 від 15.10.2008 р.

Вказані позовні вимоги позивач мотивував порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення йому кредитних коштів за умовами Кредитного Договору №7/1 (під заставу майнових прав за іпотечними житловими кредитами) від 15.10.2008 року.

В свою чергу, підставою позовних вимог у даній справі позивачем визначено обставини невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором зберігання від 15.10.2008.

Отже, підстави позовів у даній справі та справі №911/11633/16 є різними.

В свою чергу, за п. 2 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній станом на час розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції) господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Враховуючи те, що рішення суду про вирішення спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав було відсутнім, підстав для припинення провадження у даній справі у суду першої інстанції не було, а тому вказані вище доводи апелянта підлягають відхиленню за необґрунтованістю.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 року у справі №910/19162/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 28.09.2020 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

В.В. Сулім