УХВАЛА

29 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 911/2298/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Огородніка К.М., Пєскова В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників:

Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - адвоката Оніщука В.М.

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - адвоката Лисенка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 22.06.2020

та на рішення Господарського суду Київської області

від 28.02.2020

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до відповідачів: 1. Первинної профспілкової організації комунального підприємства "Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1"; 2. Комунального підприємства "Виробниче управління житлово-комунального господарства 1"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов`язання повернути майно та стягнення 1 233 195,93 грн,-

ВСТАНОВИВ:

23.07.2020 Акціонерне товариство "Укртрансгаз" через Північний апеляційний господарський суд звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою № 1001ВИХ-20-3603 від 22.07.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020 у справі № 911/2298/19, підтвердженням чого є відтиск календарного штемпелю відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

27.07.2020, відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України, касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" № 1001ВИХ-20-3603 від 22.07.2020 разом зі справою № 911/2298/19 надіслано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" у справі № 911/2298/19 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Пєскова В.Г., судді - Огородніка К.М., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 31.07.2020.

Ухвалою Верховного Суду від 13.08.2020, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі № 911/2298/19 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" № 1001ВИХ-20-3603 від 22.07.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020; призначено розгляд касаційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" № 1001ВИХ-20-3603 від 22.07.2020 на 29 вересня 2020 року о 10:30.

Окрім того, 21.07.2020 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" через Північний апеляційний господарський суд звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою від 21.07.2020 № 39/5-582-20 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020 у справі № 911/2298/19, в частині відмови у стягненні вартості природного газу в сумі 1 233 195,93 грн, підтвердженням чого є накладна відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

27.07.2020, відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України, касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 21.07.2020 № 39/5-582-20 разом зі справою № 911/2298/19 надіслано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі № 911/2298/19 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді -

Білоуса В.В., судді - Пєскова В.Г., судді - Огородніка К.М., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 31.07.2020.

Ухвалою Верховного Суду від 13.08.2020 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 21.07.2020 № 39/5-582-20 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020 у справі № 911/2298/19, в частині відмови у стягненні вартості природного газу в сумі 1 233 195,93 грн, залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 292 Господарського процесуального кодексу України. Надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги до 31.08.2020 шляхом надання суду оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 36 996,00 грн за подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020 у справі № 911/2298/19.

Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" усунено недоліки касаційної скарги у встановлений ухвалою Верховного Суду термін.

Ухвалою Верховного Суду від 23.09.2020, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі № 911/2298/19 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 21.07.2020 № 39/5-582-20 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020 у справі № 911/2298/19, в частині відмови у стягненні вартості природного газу в сумі 1 233 195,93 грн; об`єднано в одне касаційне провадження касаційні провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 21.07.2020 № 39/5-582-20 та за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" № 1001ВИХ-20-3603 від 22.07.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020 у справі № 911/2298/19; призначено розгляд касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 21.07.2020 № 39/5-582-20 на 29 вересня 2020 року о 10:30.

Комунальним підприємством "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1" подано відзив на касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз", в якому останнє просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У судовому засіданні 29.09.2020 представники скаржників підтримали касаційні скарги з підстав викладених в них.

Заслухавши учасників справи присутніх у содовому засіданні, перевіривши матеріали касаційних скарг на відповідність вимогам Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про закриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Первинної профспілкової організації комунального підприємства "Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1" про зобов`язання відповідача повернути Акціонерному товариству "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 184,540 тис. куб. метрів та стягнення вартості безпідставно набутого майна у розмірі 1 233 195,93 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.11.2019 залучено до участі у справі співвідповідача - комунальне підприємство "Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1".

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.02.2020 у даній справі в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, АТ "Укртрансгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулись до Північного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 апеляційні скарги АТ "Укртрансгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020 - без змін.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що в частині вимог заявлених до Первинної профспілкової організації комунального підприємства "Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1", як неналежного відповідача у справі, слід відмовити.

Мотивуючи вказану постанову, суд апеляційної інстанції зазначив, що враховуючи наявність у спірному періоді укладених між Комунальним підприємством "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1" та АТ "НАК "Нафтогаз України" договорів постачання природного газу, за умовами яких сторонами було погоджено обсяги поставки природного газу у спірний період, а також існування покладеного на постачальника обов`язку видати номінації на постачання газу у спірному періоді згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", а також приймаючи до уваги невжиття заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту несанкціонованого споживання відповідачем природного газу у спірний період.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для застосування статей 1212, 1213 ЦК України та відмовили у задоволенні позовних вимог про зобов`язання повернути Акціонерному товариству Укртрансгаз в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 184,540 тис. куб. метрів та стягнення 1 233 195,93 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 184,540 тис. куб. метрів.

21.07.2020 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою від 21.07.2020

№ 39/5-582-20 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020 у справі № 911/2298/19, в якій просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у стягненні вартості природного газу в сумі 1 233 195,93 грн та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення 1 233 195,93 грн.

Окрім того, 23.07.2020 Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось із касаційною скаргою № 1001ВИХ-20-3603 від 22.07.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020 у справі № 911/2298/19, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Згідно положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Обґрунтовуючи наявність підстав для касаційного оскарження, скаржники посилаються на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме: статей 202, 316, 319, 334, 509, 626, 714, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, статей 12, 13 Закону України "Про ринок природного газу", пунктів 1, 14 розділу 2 Правил постачання природного газу, глави 1 розділ 8 Кодексу газотранспортної системи та порушенням норм процесуального права - положень статей 76 - 79, п. 3 ч. 2 ст. 287, ч. 3 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України.

Також необхідність здійснення касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у цій справі скаржники обґрунтовують тим, що вказана справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес, оскільки предметом розгляду справи є безпідставне набуття природного газу з ГТС позивача, який зобов`язаний здійснювати безпечне та безперебійне транспортування природного газу споживачам на всій території України та до країн Європейського Союзу. Крім того, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" вказує, що справа має виняткове значення для скаржника, оскільки стосується правовідносин щодо несанкціонованого споживання природного газу з ГТС позивача, який відповідно до статті 7 Закону України "Про трубопровідний транспорт", як товариство, що обслуговувало магістральні газопроводи, має важливе народногосподарське та оборонне значення.

Судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях встановлено наявність укладених між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та комунальним підприємством "Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1" договорів постачання природного газу.

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що у постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18 за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" про зобов`язання повернути природний газ у певному обсязі або відшкодувати його вартість, за подібних предмета та підстав позову, вже було викладено висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, які виникли у справі № 911/2298/19.

У постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18 зазначено, що відповідно до Положення "Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, розпорядження Кабінету Міністрів України №1064-р від 07.10.2015 "Деякі питання опалювального сезону 2015/16 року", розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 "Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017", АТ "НАК "Нафтогаз України" було зобов`язане видати номінації Комунальному комерційну підприємству Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" та Обласному комунальному підприємству "Донецьктеплокомуненерго", відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, і це є обов`язком АТ "НАК "Нафтогаз України", а не правом.

Крім того, у зазначеній постанові Верховного Суду констатовано, що враховуючи встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору підприємствами теплокомуненергетики із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з Компанією обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання Компанією своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій. Тобто видача Компанією номінацій є однією з гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон. Водночас, вказівка у розпорядженні на обов`язок надати номінації до початку опалювального сезону не свідчить про обмеження його періодом, який закінчується із початком опалювального сезону, оскільки полягає у забезпеченні належної підготовки до опалювального сезону та забезпечення природним газом протягом усього сезону (наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17 та від 05.03.2019 у справі № 923/351/18).

Також, Верховним Судом прийнято ухвали від 18.08.2020 у справі № 917/1568/19 та від 17.09.2020 у справі № 904/4032/19, в яких Суд з урахуванням наявної практики Верховного Суду за подібних предмета, підстав позову та фактичних обставин справи дійшов висновку про закриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 296 ГПК України, пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

Отже, доводи скаржників у частині відсутності висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються висновками Верховного Суду у постанові від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18.

Доводи скаржників про неправильне застосування статей 202, 316, 319, 334, 509, 626, 714, 1212, 1213 ЦК України, статей 12, 13 Закону України "Про ринок природного газу", пунктів 1, 14 розділу 2 Правил постачання природного газу, глави 1 розділ 8 Кодексу газотранспортної системи та положень статей 76 - 79, п. 3 ч. 2 ст. 287,

ч. 3 ст. 238 ГПК України по суті зводяться до заперечення встановлених судами фактичних обставин справи, з одночасним тлумаченням скаржниками їх власного викладення та в цілому до заперечення результату розгляду справи апеляційним та місцевим господарськими судами.

Посилання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 як на наявність різної правозастосовчої практики Судом оцінюються критично, оскільки вказаною постановою справу № 904/4018/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області у зв`язку із тим, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Посилання АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 як на наявність різної правозастосовчої практики Судом оцінюються критично, оскільки вказаною постановою справу № 904/4018/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області у зв`язку із тим, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права (прийняли до уваги Розпорядження Кабінету Міністрів України № 742-р від 05.10.2016, в той час як на момент виникнення спірних правовідносин було чинним Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1064-р від 07.10.2015, яке не досліджувалось судами), також не надано оцінки іншим доказам відповідача щодо моменту укладання договору постачання природного газу № 77/16-ТЕ(Т)-4 від 29.02.2016 та періоду його дії, не досліджено подану відповідачем копію платіжного доручення № 000328 від 25.03.2016 про оплату за спожитий газ. Також судом касаційної інстанції встановлено порушення норм процесуального права, оскільки розгляд справи відбувся без участі "НАК "Нафтогаз України", як сторони договору постачання газу, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи в їх сукупності для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи.

Посилання скаржників на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного в постановах Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17, від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14, від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16, від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16, від 10.04.2020 у справі № 808/954/17, від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 колегією суддів також не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається зі змісту зазначеної постанови, позивачем у справі є АТ "НАК "Нафтогаз України", відповідачем - Офіс великих платників податків ДПС, а предметом позову є оскарження податкового повідомлення-рішення. Отже, суб`єктний склад, правовідносини та правове регулювання таких відносин є відмінним від наявних у даній справі.

У вказаній постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду також зазначив, що "саме по собі ігнорування (невиконання) НАК "Нафтогаз України" визначеного обов`язку із видачі номінацій та поставки газу, що призвело до невиконання господарського зобов`язання саме постачальником, може мати наслідком притягнення такої особи до відповідальності відповідно до положень статті 59 Закону №329-VIII, а також відшкодування збитків згідно з приписами статті 216 ГК України. Водночас, такі обставини не є тотожними фактичному руху матеріального активу, з яким ПК України і пов`язує реальність господарської операції як підстави для відображення відповідних зобов`язань в податковому обліку платника податків."

Крім того, за замістом наведених у касаційній скарзі НАК "Нафтогаз України" постанов, а саме постанови Верховного Суду України від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), постанов Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 10.04.2020 у справі № 808/954/17 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень) вбачається, що вказані постанови є відмінними від даної справи з суб`єктним складом, предметом спору та правовим регулюванням таких відносин.

Також колегія суддів касаційної інстанції вважає необґрунтованими доводи скаржників про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, з`ясовуючи обставини виконання/невиконання НАК "Нафтогаз України" розпорядження Кабінету Міністрів України № 742-р від 05.10.2016 року "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", посилаючись на практику, викладену в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 911/653/17 (позов про стягнення з відповідача на користь позивача частини вартості компенсації обсягів небалансу в грудні 2016 року у розмірі 800 000,00 грн), від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17 (позов про припинення дії, що порушує право), від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17 (позов про зобов`язання відновити газопостачання, яке припинено на підставі актів про припинення від 31.03.2017) з огляду на наступне.

По-перше, у справі № 911/2298/19 (позов про зобов`язання повернути майно та стягнення 1 233 195,93 грн) висновки судів зроблено щодо правовідносин, які не є подібними до правовідносин у наведених вище справах, вони відрізняються як предметом спору, так підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими фактичними обставинами. По-друге, суд першої інстанції повинен у повній мірі досліджувати правомірність набуття відповідачем природного газу, враховуючи предмет, підстави позову та доводи учасників у цій справі. По-третє, у даній справі суди попередніх інстанцій дійшли висновків, які відповідають висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у постанові від 25.02.2020 у справі № 904/4032/19.

Оцінюючи доводи скаржників, колегія суддів враховує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі №922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі №2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц (абзац 18), зазначено що подібність правовідносин (про яку йдеться у статті 287 ГПК України), означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі №910/3040/16.

З огляду на викладене, посилання скаржників на наведені вище висновки у постановах не можуть розглядатися як такі, що підтверджують різне застосування судами норм матеріального права за подібних обставин.

Аналогічний висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 02.07.2020 у справі №908/955/18 і колегія суддів не вбачає у даному випадку підстав для відступу від такого висновку.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає необґрунтованими доводи скаржників про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, оскільки незгода скаржників із рішеннями судів попередніх інстанції не підтверджує їх незаконність та не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття таких рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача є звичайним передбачуваним процесом. Подані касаційні скарги фактично зводяться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

Твердження скаржників, що рішення суду за наслідками розгляду цих скарг матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними, оскільки у поданих касаційних скаргах відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

Верховний Суд звертає увагу, що ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд зазначив, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Також, Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Diya 97 v. Ukraine"). Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". Водночас, процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (така правова позиція викладена в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №910/4647/18 про неможливість оскарження в касаційному порядку постанови апеляційного суду про залишення без змін ухвали місцевого суду про відмову у застосуванні заходів забезпечення позову окремо від рішення суду).

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у справі № 911/2298/19 відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові від 25.02.2020 у справі №905/2248/18, підстави для відступлення від цих висновків у межах цієї справи відсутні, тому касаційне провадження за касаційними скаргами АТ "Укртрансгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" слід закрити відповідно до пункту 4 частини 1 статті 296 ГПК України.

Керуючись 234, п. 4 ч. 1 ст. 296 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

У Х В А Л И В :

Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 21.07.2020 № 39/5-582-20 та Акціонерного товариства "Укртрансгаз" № 1001ВИХ-20-3603 від 22.07.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020 у справі № 911/2298/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді К. М. Огороднік

В. Г. Пєсков