ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3463/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області, 61001, м. Харків, м-н. Героїв Небесної Сотні, 4, в інтересах держави в особі Харківської міської ради, 61003, м. Харків, м-н. Конституції, 7, ;

до Приватного акціонерного товариства Харківський велосипедний завод, 61068, м. Харків, просп. Московський, 118, ;

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у розмірі 1940481, 33 грн.

за участю представників учасників справи:

прокурора Клейн Л.В., посвідчення №051089 від 02.10.2018 року;

позивача не з`явився;

відповідача Смуригіна О.О., наказ №51-вк від 20.12.2019 року, довіреність №12/19 від 23.12.2019року.;

Суть спору:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства Харківський велосипедний завод про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у розмірі 1940481, 33 грн.

Прокурор при зверненні до суду обґрунтовуючи підстави для представництва інтересів держави в особі Харківської міської ради, посилається на ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та зазначає, що уповноваженим органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах виступає Харківська міська рада, яка незважаючи на те, що Приватне акціонерне товариство Харківський велосипедний завод не сплачує оренду плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, жодних заходів з приводу стягнення недоотриманої орендної плати за землю не вживає, що свідчить про бездіяльність Харківської міської ради. При цьому, в обґрунтування позовних вимог прокурор вказує на те, що відповідач, з 01.11.2016 та по 31.03.2019 в порушення вимог ст..ст. 125-126 ЗК України, використовува земельну ділянку площею 8334 кв.м. по проспекту Московському, 118 у м. Харкові, кадастровий номер :01:022:0011 без виникнення в останнього права власності на землю, права постійного користування земельною ділянкою та права оренди земельної ділянки без державної реєстрації, у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка залишається в комунальній власності, відповідач, зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельної ділянки, таким чином на підставі ст.ст. 1212-1214 ЦК України, на думку прокурора, відповідач зобов`язаний відшкодувати Харківській міській раді, всі доходи, які він одержав чи міг би одержати від цього майна, а тому відповідачем порушені права та інтереси позивача щодо неодержаних грошових коштів у розмірі безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 25.11.2019 о 11:00 год.

13.11.2019 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому, останні проти задоволення позову заперечував та вказував на те, що прокурором не надано доказів, щодо наявності у прокурора повноважень щодо представництва Харківської міської ради та не доведено необхідності захисту інтересів держави в особі Харківської міської ради саме прокурором. Окрім цього, відповідач зазначає про прокурором не вірно обрано спосіб захисту прав, оскільки до відносин що склались між позивачем та відповідачем слід застосовувати главу 83 ЦК України та норми статтей 1212-1214 ЦК України, оскільки прокурором не доведено отримання відповідачем доходу за рахунок використання даної земельної ділянки у вказаному розмірі. Також відповідач вказує на необґрунтованості розрахунку позовних вимог, оскільки поданий прокурором розрахунок здійснений на підставі базових коефіцієнтів без витягу з нормативно грошової оцінки.

22.11.2019 від прокурора надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечує проти доводів викладених у відзиві на позов, оскільки вказує, що прокурором дотримано процедури визначеної ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» щодо порядку звернення до суду в інтересах держави, крім цього вказує на помилковість тверджень відповідача щодо невірного застосування до спірних правовідносин статтей 1212-1214 ЦК України, так, як вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів відносяться до кондиційних зобов`язань, що узгоджується з Постановою ВП ВС у справі №922/3412/18

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 25.11.2019 на підставі ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 02.12.2019 о 12:20 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.12.2019 зупинено провадження у справі № 922/3463/19 за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Приватного акціонерного товариства Харківський велосипедний завод про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у розмірі 1940481,33 грн. до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 912/2385/18.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.06.2020 поновлено провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на "22" червня 2020 р. о 15:00.

Протокольною ухвалою від 22.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.08.2020 о 12:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.08.2020 перенесено судове засідання з розгляду справи по суті з 05.08.2020 на "12" серпня 2020 р. о(об) 12:00.

04.08.2020 від відповідача надійшли пояснення, в яких останній заперечував проти задоволення вказаного позову та вказував на необґрунтованість поданого прокурором розрахунку, так як останній зроблений невідомими особами без посилання на витяг з нормативно грошової оцінки.

Протокольною ухвалою від 12.08.2020 оголошено перерву у судовому засіданні по суті до 02.09.2020 о 12:15.

27.08.2020 від прокурора надійшли пояснення по справі, в яких останній вказує на те, що поданий розрахунок здійснений на підставі Податкового кодексу України, Земельного кодексу України, а також Порядку віпровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням Харківської міської ради №1269/13 від 25.09.2013, Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування у м. Харкові, затвердженого рішення Харківської міської ради №1209/13 від 03.07.2013, а тому є належним доказом, який підтверджує розмір безпідставно збережених коштів.

Водночас, судове засідання по суті 02.09.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Новікової Н.А на лікарняному.

Ухвалою суду від 18.09.2020 призначено судове засідання по справі на 21.09.2020 о 11:45.

У судовому засіданні 21.09.2020 прокурор заявлені позовні вимоги підтримав та в обгрунтування зазначив, що відповідач, з 01.11.2016 та по 31.03.2019 в порушення вимог ст..ст. 125-126 ЗК України, використовує земельну ділянку площею 8334 кв.м. по проспекту Московському, 118 у м. Харкові, кадастровий номер :01:022:0011 без виникнення в останнього будь-яких речових прав на майно у зв`язку з чим, відповідач безпідставно зберіг у себе грошові кошти в розмірі 59759,11грн., які прокурор просить стягнути на користь Харківської міської ради.

Представник відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував та вказував на їх безпідставність та необгрнутованість, оскільки: прокурором не доведено наявності підстав для представництва позивача, розрахунок здійснений прокурором без застосування витягу з нормативно-грошової оцінки, прокурором не враховано, що за вказаний період часу відповідачем сплачувався земельний податок у розмірі 351808,17грн., який не врахований прокурором при розрахунку безпідставно збережених відповідачем коштів.

Розглянувши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Відповідно до рішень виконавчого комітету Харківської міської ради № 123 від 23.02.1995, № 843 від 25.10.1999, № 332 від 23.04.1997, № 588 від 11.04.2001 Закритому акціонерному товариству «Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського» () надано в тимчасове користування земельну ділянку, по просп. Московський, 118 у м. Харкові загальною площею 19,9846 га для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих та допоміжних будівель і споруд строком до 14.06.2020.

У подальшому, між Харківською міською радою та ЗАТ «Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського» укладено договір на право тимчасового користування землею № 2802 від 29.12.2001.

На підставі рішення 35 сесії Харківської міської ради 6 скликання № 1674/14 від 29.10.2014 вже Публічному акціонерному товариству «Харківський велосипедний завод ім. Г.І.Петровського» () надано дозвіл на поділ земельної ділянки загальною площею 19, 9846 га для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих та допоміжних будівель і споруд по просп. Московський, 118 у м. Харкові.

У подальшому, рішенням 2 сесії Харківської міської ради 7 скликання №44/15 від 23.12.2015 ПАТ «Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського» припинено право користування вищевказаною земельною ділянкою (угода про розірвання Договору від 19.09.2016), про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно внесено запис про інше речове право за № 12587951 від 18.11.2015, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 183960023 від 08.10.2019.

У подальшому, за заявою ПАТ «Харківський велосипедний! завод ім. Г.І. Петровського» від 19.10.2015 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею 0,8334 га та присвоєно кадастровий номер :01:022:0011, про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (НВ-015 від 22.10.2015).

Право власності на нежитлову будівлю літ. «К-1» по просп. Московському, 118 у м. Харкові визнано за ПАТ «Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського» на підставі рішення Господарського суду Харківської області у справі № 20/525-03 від 23.09.2003. Відомості про право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно підприємством внесено 12.11.2015 та право власності зареєстровано за Приватним акціонерним товариством «Харківський велосипедний завод», про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 183966461 від 08.10.2019.

Відповідно до Загальних положень Статуту Приватного акціонерного товариства «Харківський велосипедний завод» (далі по тексту ПрАТ «ХВЗ», ), затвердженого Загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства «Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського» (Протокол Загальних зборів № 1/2017 від 26.04.2017) ПрАТ «Харківський велосипедний завод» є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства «Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського» та є правонаступником орендного підприємства «Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського», Закритого акціонерного товариства «Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського» та Публічного акціонерного товариства «Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського».

В позовній заяві прокурор зазначає про те, що під час обстеження на місцевості встановлено, що на земельній ділянці площею 0,8334 га (кадастровий номер :01:022:001) по просп. Московському, 118 у м. Харкові розташована одна нежитлова будівля літ. «К-1», право власності на яку з 23.09.2003 по 26.04.2019 зареєстровано за ПрАТ «ХВЗ», а з 26.04.2019 використовується ТОВ «Селігер-Плюс» без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Таким чином, прокурор в позовній заяві вказав про те, що ПрАТ «Харківський велосипедний завод» станом на час звернення до суду не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки за адресою: просп. Московський, 118 у м. Харкові, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України). При цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для них, як землекористувачів, є орендна плата.

Місцевою прокуратурою на адресу Харківської міської ради Харківської області направлено лист №35-727вих19 від 16.09.2019 щодо необхідності вжиття заходів самоврядного контролю, складення Акту обстеження земельної ділянки та розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

На виконання вищевказаного листа місцевої прокуратури Департаментом територіального контролю Харківської міської ради Харківської області у порядку ст. 189 Земельного кодексу України було вжито заходи самоврядного контролю за використанням земельної ділянки, за результатами яких складено Акт обстеження земельної ділянки по просп. Московському, 118 у м. Харкові (кадастровий номер :01:022:0045) від 04.10.2019.

Відповідно до Акту обстеження земельної ділянки від 04.10.2019 складеного головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ряди Федоровим В.В. з урахуванням звіту з геодезичної зйомки земельної ділянки по просп. Московський, 118 у м. Харкові встановлено, що нежитлова будівля літ. «К-1» загальною площею 3868,6 кв.м. з 23.09.2003 належить ПрАТ «ХВЗ», що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 183966461 від 08.10.2019 та розташована на земельній ділянці загальною площею 0,8334га (кадастровий номер :01:022:0011 (цільове призначення - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих та допоміжних будівель і споруд).

Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі у форматі «.shp» для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки.

Окрім цього, прокурор вказує, що на виконання листа Харківської місцевої прокуратури № 5 від 16.09.2019 №35-728вих19 Департаментом територіального контролю Харківської міської ради було проведено остаточний розрахунок безпідставно збережених коштів через відсутність у відповідача укладеного договору оренди земельної ділянки по проспекту Московському 118 у м. Харкові площею 8334кв.м., який здійснений на підставі Земельного кодексу України, Податкового кодексу України, Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням Харківської міської ради № 1269/13 від 25.09.2013, Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради № 41/08 від 27.02.2018, рішення Харківської міської ради №1209/13 від 03.07.2013 «Про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженої рішенням Харківської міської ради № 1209/13 від 03.07.2013 та введеної в дію з 01.01.2014, відповідно до якого базова вартість, одного квадратного метра земель міста Харкова встановлена у сумі 291,10 грн., яка щорічно підлягає індексації згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 №783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель».

Так, відповідно до розрахунку наданого прокурором:

- за листопад-грудень 2016 року відповідач зберіг у себе грошові кошти у розмірі 126746,26грн.

- за січень-грудень 2017 року відповідач зберіг у себе грошові кошти у розмірі 806104,48грн.

- за січень-грудень 2018 року відповідач зберіг у себе грошові кошти у розмірі 806104,48грн.

- за січень-березень 2019 року включно відповідач зберіг у себе грошові кошти у розмірі 201526,11грн.

Таким чином, згідно позову Керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 вказує, що за період з 01.11.2016 по 31.03.2019 розмір безпідставно збережених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою площею 8334 кв.м. по проспекту Московському, 118 у м. Харкові, кадастровий номер :01:022:0011, складає 1940481,33грн., оскільки набувши право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності, відповідач належним чином не оформив правовідносин щодо користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Водночас суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17 та інш.).

Так, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Суд зобов`язаний дослідити: чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:

"Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи на виконання вимог частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" місцевою прокуратурою також попередньо повідомлено ГУ Держгеокадастру у Харківській області про представництво інтересів держави в її особі при зверненні із позовною заявою до Господарського суду Харківської області (копія повідомлення від 09.10.2019 за №35-1339вих-19 з відміткою про отриманням позивачем).

Приймаючи до уваги вищенаведене, з огляду на дотримання прокурором процедури щодо представництва інтересів держави передбаченої ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», суд дійшов висновку про обґрунтованість підстав для звернення прокурора з відповідним позовом, а тому відхиляє доводи відповідача щодо відсутності повноважень у прокурора щодо здійснення представництва інтересів держави у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Розглядаючи справу по суті, суд зазначає, що як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом даного спору є сума, нарахована позивачем, як доходи, отримані або які можна було б отримати від безпідставно набутого майна, в порядку статей 1212, 1213, 1214 ЦК України.

При розгляді даного спору, суд зазначає, що, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

Тобто, визначальною підставою для застосування положень статей 1212, 1214 ЦК України є той факт, що майно набуте особою без достатньої правової підстави повинно в обов`язковому порядку вибути з його володіння.

Як вбачається з матеріалів справи по нежитлова будівля літ. «К-1» по просп. Московському, 118 у м. Харкові є власністю ПрАТ «Харківський велосипедний завод», який є правонаступником підприємства «Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського», Закритого акціонерного товариства «Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського» та Публічного акціонерного товариства «Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського».

Водночас, предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога позивача про стягнення з відповідача як власника об`єкта нерухомого майна у спірний період безпідставно збережених коштів орендної плати на підставі статей 1212-1214 ЦК за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій розміщене нерухоме майно, за період з 01.11.2016 по 31.03.2019.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд зазначає, що для вирішення даного спору встановленню підлягають обставини, зокрема чи є земельна ділянка, за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти об`єктом цивільних прав та обґрунтованість порядку та підстав здійснення нарахування орендної плати за користування такою.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/391/18 від 11.02.2019 та у справі №922/392/18 від 21.02.2019.

Згідно зі статтею 206 ЗК використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У частині 1 статті 93 ЗК встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 ЗК),

В силу статті 125 ЗК право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 3 ЗУ Про оренду землі об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

За змістом частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 ЗК формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Зазначені обставини, з урахуванням вимог статті 77 ГПК, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 земельна ділянка кадастровий номер :01:022:0011 була зареєстрована в державному земельному кадастрі з 22.10.2015р.

Тобто, об`єктом цивільного права вона мала можливість стати саме з цієї дати, як і сама реальна можливість її передачі в оренду з відповідним розрахунком суми орендної плати за фактичний період користування цією земельною ділянкою.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 21 ЗУ Про оренду землі орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди .

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Таким чином, суд зазначає, що основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 14 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 20 і частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

При цьому, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі №920/739/17).

Водночас, як вбачається з розрахунків позивача та прокурора розміру плати за використання земельної ділянки комунальної власності, який здійснено Департаментом територіального контролю Харківської міської ради, виходячи з площі земельної ділянки 0,8334га, визначеної згідно акту обстеження від 04.10.2019 з посиланням на Земельний кодекс України, Податковий кодекс України, Порядок впровадження нормативно грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затверджений рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13, Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові, затверджений рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 №41/08, рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13 "Про затвердження Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013", такий здійснений виходячи з базової вартості 1 кв. м. земель міста Харкова, з урахуванням зазначених коефіцієнтів (визначених рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13) та коефіцієнтів функціонального призначення, помножена на площу земельної ділянки визначеної згідно акту обстеження земельної ділянки від 16.01.2019.

Оцінюючи вказаний доказ, суд зазначає, що, відповідно до статті 13 Закону України "Про оцінку земель", для визначення, зокрема, розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності проводиться нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно із статтею 20 Закону України "Про оцінку земель", дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Так, згідно пункту 1.1. Порядку впровадження нормативно грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, цей Порядок регламентує процедуру надання підприємствам, установам та організаціям міста, фізичним особам інформації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок для обчислення земельного податку, орендної плати за земельні ділянки комунальної власності та здійснення цивільних цивільно-правових угод із земельними ділянками та оплати за договором суперфіцію.

Відповідно до пункту 2.2. Порядку, управління Держземагентства у м. Харкові надає інформацію про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки у формі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з чинним законодавством. Згідно з Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 25.11.2016 №489, за результатами нормативної грошової оцінки земель укладається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи, що спірна земельна ділянка протягом зазначеного прокурором періоду була сформована як об`єкт цивільних прав, однак, зважаючи, що прокурором та позивачем в порушення ст. 74 ГПК України не надано Витягу з нормативно-грошової оцінки, який в розумінні ЗК України та ПК України є основою для визначення розміру орендної плати, суд дійшов висновку про те, що наданий прокурором розрахунок не є належним доказом, який підтверджує розмір безпідставно збережених коштів, оскільки такий здійснений без використання Витягу з нормативно-грошової оцінки, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, а відтак відмовляє в задоволенні позову.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, керуючись ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на прокурора, оскільки за наслідками розгляду справи у позові відмовлено повністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 4, 13-15, 41-46, 74-80, 86, 129, 207, 233, 237-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256-257 ГПК України з врахуванням п. 4 Прикінцевих Положень ГПК України та п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.09.2020.

Суддя Н.А. Новікова