ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2020 р. Справа№ 925/1066/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.,

за участю представника згідно з протоколом судового засідання від 28.09.2020

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2020 (повне рішення складено 24.07.2020)

у справі № 925/1066/19 (суддя - Спаських Н.М.)

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Публічного акціонерного товариства «Азот»

про стягнення 1 036 635, 77 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У вересні 2019 року Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз») звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азот» (далі - ПАТ «Азот») про стягнення заборгованості в сумі 1 036 635,77 грн, з яких 955 307, 82 грн пені та 81 327, 95 грн як 3 % річних на підставі договору № /12-49743/ПЗ від 27.12.2016, укладеного між сторонами у справі.

Позовні вимоги про стягнення пені та 3 % річних обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг з транспортування природного газу.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.07.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Азот» на користь АТ «Укртрансгаз» - 191 061, 56 грн пені, 81 327, 95 грн як 3 % річних на підставі договору № /12-49743/ПЗ від 27.12.2016 та 15 549, 54 грн на відшкодування сплаченого судового збору. В решті вимог у позові відмовлено за рахунок зменшення пені за рішенням суду.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідач не надав доказів своєчасної оплати послуг з транспортування природного газу, сплати коштів у більших сумах, ніж обліковує позивач, що б унеможливлювало нарахування позивачем пені за прострочення розрахунків чи змінювало розмір нарахувань.

Однак, за клопотанням відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 80 % від заявленої позивачем суми. Таке рішення суду мотивовано тим, що період прострочення проведення остаточного розрахунку за надані позивачем послуги у відповідача складав незначний період - від одного до трьох місяців; позивачем не вказано і не надано доказів, які реальні збитки від прострочення відповідачем виконання зобов`язання за договором він поніс.

Водночас, перевіривши розрахунок 3 % річних, заявлених позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявленої до стягнення суми 3 % річних та, відповідно, задовольнив їх.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У серпні 2020 року АТ «Укртрансгаз» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2020 в частині відмови в стягненні 764 246, 26 грн за рахунок зменшення пені за рішенням суду та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Також скаржник просив покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Укртрансгаз», встановлено учасникам справи строк для подачі відзивів та заяв. Справу призначено до розгляду на 28.09.2020.

28.09.2020 у судове засідання з`явився представник скаржника. Представник відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином у порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

АТ «Укртрансгаз» в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про часткову відмову в задоволенні позову з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в стягненні 80% від заявленої суми пені, оскільки відповідач не надав відзив на позов у зв`язку з чим був позбавлений права заперечувати проти вимог позовних вимог.

Також заявник стверджує, що обставини даної справи не свідчать про їх винятковість, які слід брати до уваги при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки і, відповідно, відсутні правові підстави для зменшення пені на 80 %.

При цьому скаржник звертає увагу на систематичний характер порушень з боку відповідача щодо своєчасної оплати за надані позивачем послуги з транспортування природного газу. Наведене, на переконання сторони, не враховано судом першої інстанції, у зв`язку з чим останнім неправильно застосовано норми матеріального права, які стосуються відповідальності за порушення зобов`язання, зокрема, зі своєчасної оплати наданих послуг.

Крім того, скаржник зазначає, що згідно з фінансовим звітом АТ «Укртрансгаз» за 2018 рік збитки позивача у 2018 році склали 32 мільярди 627 мільйонів 768 тисяч гривень, а за 1 півріччя 2019 року - 9 мільярдів 421 мільйон 855 тисяч гривень.

Також скаржник зазначає, що заява про зменшення розміру пені подана відповідачем з пропуском встановлених процесуальних строків, однак судом першої інстанції не застосовано наслідків подання заяви з пропуском строку.

28.09.2020 до суду апеляційної інстанції від скаржника надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких сторона вважає помилковим посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013, оскільки воно не поширюється на відповідача. Також скаржник вважає безпідставними посилання відповідача на арешт рахунків, наявність заборгованості перед іншими кредиторами, оскільки такі обставини не свідчить про дотримання критеріїв розумності та справедливості по відношенню до нього.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та пояснень

25.09.2020 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить відмовити в її задоволенні. Відзив прийнято до розгляду в порядку ст. 263 ГПК України.

Відповідач зазначає, що його підприємство є одним із найбільших підприємств хімічної галузі в Україні, яке у зв`язку із вимушеною зупинкою виробництва на тривалий час опинилося у дуже скрутному фінансовому становищі. Зокрема, відповідач зазначає про значну заборгованість підприємства перед бюджетом щодо сплати податків, перед іншими контрагентами (по яким вже відкрито виконавчі провадження). Також сторона зазначає про непокритий збиток в розмірі понад 15 мільярдів гривень.

При цьому відповідач зазначає, що основна сума заборгованості за надані послуги з транспортування газу погашена ним хоч із затримкою, проте добровільно. А тому, на переконання відповідача, суд першої інстанції враховуючи принципи та критерії розумності, співмірності та справедливості дійшов обґрунтованого висновку про зменшення пені на 80 %.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вірно з`ясовано судом першої інстанції, 27.12.2016 між ПАТ «Укртрансгаз» (газотранспортне підприємство) та ПАТ «Азот» (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/12-49743/ПЗ, у відповідності до якого газотранспортне підприємство зобов`язалось надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов`язався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору (п. 1.1. договору).

Річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає 1 114 407, 231 тис. куб. м. (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1., 2.2. договору підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтверджені в установленому порядку оператором Єдиної газотранспортної системи України місячні номінації природного газу для забезпечення споживачів замовника або на власні потреби замовника. Замовник передає газотранспортному підприємству газ в загальному потоці в підтверджених обсягах у пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи газотранспортного підприємства.

Пунктом 2.4. договору сторони узгодили, що газотранспортне підприємство приймає газ від замовника на пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи та здійснює його транспортування по території України до ГРС, де передає газ замовнику в загальному потоці з газорозподільної мережі.

Згідно з п. 3.1. договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Газотранспортне підприємство до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акту наданих послуг за звітний місяць, підписані повноважним представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства (пункт 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний повноважним представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг.

Розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (п. 5.1. договору).

Згідно з п. 5.3. договору розрахунковий період за договором становить один місяць з 08:00 год. першого дня місяця до 08:00 год. першого дня наступного місяця включно.

Вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного згідно розділу 4 договору та податку на додану вартість.

Відповідно до п. 5.4., 5.5. договору вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг. Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватись транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу на плановий обсяг газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місця послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням перерахованих раніше коштів.

Пунктом 7.3. договору сторони погодили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 11.1. договору він набирає чинності з дати його підписання і діє в частині надання послуг транспортування газу до 31 грудня 2017 року включно, а в частині проведення розрахунків за надані послуги - до повного виконання Замовником своїх зобов`язань за цим договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менш, ніж за місяць до закінчення строку його дії жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

До договору укладалися додаткові угоди. Так, зокрема, додатковими угодами № 1 від 27.03.2017, № 2 від 31.01.2018, № 3 від 04.07.2018, № 4 від серпня 2018 року були внесені зміни до банківських реквізитів газотранспортного підприємства та замовника в розділі 12 договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного між сторонами договору, позивач надав відповідачу послугу з транспортування природного газу у грудні 2018 року, січні та квітні 2019 року в обсязі 236 354, 122 тис. м3 на загальну суму 118 044 702, 70 грн, що підтверджується наступними актами надання послуг за підписами обох сторін: № 12-18-/12-49743/ПЗ від 31.12.2018 на суму 43 255 312, 73 грн з ПДВ; № 01-19-/12-49743/ПЗ від 31.01.2019 на суму 35 676 595, 42 грн з ПДВ; № 04-19-/12-49743/ПЗ від 30.04.2019 на суму 39 112 794, 55 грн з ПДВ. Указані обставини не заперечувалися сторонами.

За умовами п. 5.5., 6.3.2 договору кінцевий термін виконання обов`язку відповідача з оплати послуг з транспортування природного газу припадає: у грудні 2018 року в сумі 43 255 312, 73 грн на 21.01.2019; у січні 2019 у сумі 35 676 595,42 грн на 19.02.2019; у квітні 2019 року в сумі 39 122 794, 55 грн на 20.05.2019.

Як вказує сам скаржник, борг за транспортування природного газу на час вирішення спору між сторонами відсутній. Однак відповідач оплату за послугу транспортування здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови п. 5.5., 6.3.2 договору.

Так відповідач здійснив розрахунки з позивачем таким чином: за послуги, надані в грудні 2018 року остаточна оплата проведена 28.01.2019; за послуги, надані в січні 2019 року остаточна оплата проведена 04.03.2019; за послуги, надані в квітні 2019 року остаточна оплата проведена 17.07.2019.

Доказів про своєчасність виконання зобов`язання по сплаті за послугу транспортування газу матеріали справи не містять, що не заперечувалося сторонами.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини з транспортування природного газу. Спір стосується стягнення пені та 3 % річних внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

При цьому скаржник оскаржує судове рішення в частині відмови в стягненні пені в розмірі 764 246, 26 грн. Під час апеляційного перегляду справи Північним апеляційним господарським судом порушення норм процесуального права і обов`язкових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції в не оскаржуваній частині, передбачених ч. 2, 3 ст. 277 ГПК України, не встановлено. А тому в силу приписів ч. 1 ст. 269 ГПК України апеляційний перегляд здійснюється в межах вимог апеляційної скарги (відмови у стягненні 764 246, 26 грн пені).

За змістом п. 1 ст. 199 Господарського кодексу України та п. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Положення п. 7.3. договору кореспондує наведеним нормам, відповідно до якого у разі порушення замовником строків оплати, передбачених п. 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Так, скаржник просив стягнути з відповідача за прострочення розрахунків з оплати послуг з транспортування природного газу пеню в загальній сумі 955 307, 82 грн.

Відповідно до положень ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач не надав доказів своєчасної оплати послуг з транспортування природного газу, сплати коштів у більших сумах, ніж обліковує позивач, що б унеможливлювало нарахування скаржником пені за прострочення розрахунків чи змінювало розмір нарахувань.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення пені до стягнення її в розмірі лише 10 %, в сумі 95 530, 78 грн. Так, заявник просив врахувати скрутне матеріальне становище ПАТ «Азот», про що свідчить 15 812 420 000, 00 грн непокритого збитку за даними 2018 року, значну кількість виконавчих проваджень про стягнення заборгованості за відкритими виконавчими провадженнями з арештом рахунків ПАТ «Азот», відсутність збитків у позивача, загрозу залишитися без роботи працівникам ПАТ «Азот» у випадку зупинення виробництва, передачу міських стоків на очисні споруди ПАТ «Азот», що потребує значних фінансових витрат, об`єктивність, а не навмисність причин несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем. Крім того, на переконання відповідача, свої втрати позивач компенсує за рахунок стягнення 3% річних.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про зменшення розміру пені надійшло до суду першої інстанції 07.10.2019, що підтверджується вхідним штемпелем суду першої інстанції (№30438/19). Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 03.09.2019 у даній справі було відкрито провадження та, зокрема, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов зі всіма клопотанням до 08.10.2019. А тому посилання скаржника на подачу указаного клопотання з пропуском строку відхиляються як безпідставні. При цьому доводи скаржника про те, що відповідач не вказав про незгоду з позовом по суті у відзиві, що позбавляє його права заявити клопотання про зменшення розміру пені є також необґрунтованим, оскільки такі обставини не ставляться в залежність стосовно одна одної.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Згідно із ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами ст. 530, 610 - 612 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Матеріалами справи підтверджено, що сума основного боргу відповідача перед позивачем за договором поставки складає 350 000 грн. Тобто позивачем доведено порушення відповідачем умов договору та наявність заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 551 Цивільного кодексу України у випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, у випадку нарахування санкцій, які є явно завищеними, не відповідають передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зокрема, такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. 549 - 552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 Господарського кодекс України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За ч. 2 ст. 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (ч. 3 ст. 216 Господарського кодексу України).

За ч. 1, 2 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

За змістом п. 7.3 договору із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору. Так, відповідачем нарахована пеню в сумі 955 307, 82 грн.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Саме таким і обґрунтовано рішення суду першої інстанції. Тому доводи скаржника відхиляються.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка та проценти річних перетворюються на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення врахував, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Статтею 15 ГПК України визначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, 13.01.2020 у справі № 902/855/18. А тому посилання скаржника на судові рішення, ухвалені Верховним Судом, відхиляються судом як безпідставні з огляду на те, що питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації та залежать від обставин справи, що розглядаються. Натомість, обставини справ, наведені скаржником, не є подібними до даних, оскільки винятковість випадку залежить від діяльності конкретного суб`єкта господарювання.

Суд першої інстанції правомірно врахував такі обставини: скрутне матеріальне становище ПАТ «Азот», про що свідчить 15 812 420 000, 00 грн непокритого збитку за даними 2018 року, значну кількість виконавчих проваджень про стягнення заборгованості за відкритими виконавчими провадженнями з арештом рахунків ПАТ «Азот»; загрозу звільнення працівників ПАТ «Азот» у випадку зупинення виробництва; погашення основної заборгованості з відносно незначною прострочкою - від одного до трьох місяців. При цьому, враховуючи необхідність дотримання балансу інтересів обох сторін, суд апеляційної інстанції зазначає, що належних доказів на підтвердження понесення збитків до суду першої інстанції саме у зв`язку з діями відповідача, скаржником не надано, як і фактичного їх розміру. Так, стороною зазначено лише їх загальний розмір за 2018 рік та 1 півріччя 2019 року. А тому такі доводи не можуть визнаватися обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам даної конкретної справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, є зменшення розміру нарахованої пені до 20 %.

У рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013 зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, що правомірно враховано судом першої інстанції при оцінці клопотання відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 916/2586/19.

При цьому посилання скаржника на неможливість застосування такого рішення відхиляється з огляду на те, що у вказаному рішенні надано трактування нормам права щодо можливості застосування зменшення заявленої неустойки (наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар) та не залежить від суб`єктного складу сторін зобов`язання.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Черкаської області про те, що заперечення позивача щодо необхідності відмови в зменшенні штрафу є безпідставними, а доводи відповідача про необхідність зменшення розміру штрафу більш ґрунтовними, що також відповідає дотриманню балансу інтересів сторін. При цьому посилання скаржника на відсутність винятковості випадку є необґрунтованим, оскільки зводиться до власної суб`єктивної оцінки обставин, яка полягає у фактичній незгоді з частковою відмовою у стягненні пені. Доказів понесення збитків або ж додаткових витрат стороною не надано.

Суд першої інстанції правомірно врахував інтереси сторін, поведінку винної сторони та ступінь виконання зобов`язання, відсутність у матеріалах справи доказів спричинення збитків позивачу та компенсацій розміру стягнення річних, пені; взяв до уваги скрутний фінансовий стан відповідача та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення його клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій і зменшив пеню на суму 764 246, 26 грн до суми 191 061,56 грн, яка становить 20% від заявленої до стягнення.

Отже, оскільки відповідач, в порушення ст. 525, 526, 615 Цивільного кодексу України, взяті на себе зобов`язання по своєчасній оплаті товару в повному розмірі не виконав, враховуючи часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: 191 061,56 грн пені та 81 327, 95 грн як 3 % річних на підставі договору.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог кредитора про стягнення 3% річних та часткового задоволення вимог про стягнення пені (20 % від заявленої суми) за порушення зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України. При цьому суд першої інстанції, враховуючи положення ч. 9 ст. 129 ГПК України обґрунтовано поклав судові витрати (судовий збір) на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2020 у справі № 925/1066/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2020 у справі №925/1066/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 15.07.2020 у справі № 925/1066/19 в оскаржуваній частині, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2020.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.10.2020

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім