РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.09.2020Справа № 910/7626/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Новий Час»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Житомирські ласощі»

про стягнення 47 885,80 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін: без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім «Новий Час» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім «Житомирські ласощі» 47 885,80 грн., з яких: 45 280,80 грн. основний борг та 2 605 грн. 3% річних за договором поставки №6 від 28.03.2018.

09.06.2020 на підставі ухвали суду відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.06.2020 була відправлена за адресою місцезнаходження відповідача, визначена в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 9-11.

22.07.2020 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач повідомив суд, що сплатив суму основного боргу в розмірі 45 280680 грн., про що свідчить платіжне доручення №4051 від 13.07.2020. У зв`язку з викладеними обставинами справи та сплатою суму заборгованості заперечив проти стягнення 3% річних, а також заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

28.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Новий Час» (Постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Житомирські ласощі» (Покупцем) було укладено Договір поставки №16 (надалі - Договір).

Відповідно до положень п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується виготовити та передати у власність Покупця Товар, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п.3.1. Договору, обов`язки Постачальника по передачі Товару вважаються виконаними в момент передачі Товару Покупцеві, який підтверджується підписанням Покупцем видаткової накладної. Право власності на поставлений товар переходить до Покупця в момент отримання Товару від Постачальника, що підтверджується підписанням видаткової накладної (п.4.1. Договору).

Вартість Товару, згідно п.7.1. Договору, узгоджується Сторонами під час оформлення заявки й вказується у видатковій накладній або рахунку-фактурі. Покупець зобов`язаний сплатити Товар на протязі 21 (двадцяти одного) календарних днів з моменту поставки товару в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в національній валюті України (п.7.2. Договору).

На виконання своїх зобов`язань за Договором, у травні 2018 року Постачальником було поставлено Покупцеві Товар, а саме Пакет п/е 500*(2*100)*700 мм у кількості 163 000 000 шт. на загальну суму 66 504,00 грн. (шістдесят шість тисяч п`ятсот' чотири гривні 00 копійок) в тому числі ПДВ в сумі 11 084,00 грн. (одинадцять тисяч вісімдесят чотири гривні 00 копійок), що підтверджується видатковою накладною №РН-000443 від 30.05.2018 року, підписаною та скріпленою печатками Сторін Договору.

У зв`язку з цим, 30.05.2018 Постачальником було виставлено Покупцеві рахунок- фактуру №СФ-0000437 на загальну суму 66 504,00 грн. в тому числі ПДВ в сумі 11084,00 грн. для оплати, який Покупцем було частково сплачено лише 28.02.2019 в сумі 21223,20 грн.

Таким чином, сума основного боргу Відповідача складала 45 280, 80 грн.

Як було зазначено раніше, відповідач зобов`язаний був оплатити поставлений Товар в порядку та строки визначені п.7.2. Договору, а саме шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позивача протягом 21 календарного дня з моменту поставки Товару. Відтак, за умовами договору строк оплати є таким, що настав.

Окрім іншого факт наявності боргу в розмірі 45 280,80 грн. відображається в акті звірки взаєморозрахунків складений та підписаний сторонами.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих ГК України, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з ч.1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, оскільки Позивач поставив товар, а Відповідач отримав товар згідно з видатковою накладною №РН-000443 від 30.07.2018, то у Відповідача виник обов`язок щодо його оплати до 20.06.2018 включно. Отже, строк виконання обов`язку Відповідачем щодо оплати поставленого товару є таким, що настав.

Як встановлено судом, після звернення позивача з позовом та відкриття провадження у справі (ухвала від 09.06.2018) відповідач оплатив суму основного боргу в розмірі 45 280,80 грн., про що свідчить платіжне доручення №4051 від 13.07.2020.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, зважаючи на те, що відповідачем, після відкриття провадження у справі вчинено дії щодо погашення суми основного боргу, суд на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України закриває провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 45 280,80 грн.

Разом з тим, оскільки відповідач у встановлені строки не виконав свого обов`язку щодо оплати отриманого товару, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 2 605,00 грн.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіряючи наданий розрахунок 3% річних, вказує, що позивачем не вірно визначено початок виникнення прострочення грошового зобов`язання.

Як вбачається з договору, відповідач зобов`язаний був оплатити поставлений Товар в порядку та строки визначені п.7.2. Договору, а саме шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позивача протягом 21 календарного дня з моменту поставки Товару.

Відтак, прострочення виникнення грошового зобов`язання починається, з урахуванням умов п. 7.2 договору, з 21.06.2018.

За перерахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних, нарахованих за період з 21.06.2018 по 01.05.2020 в розмірі 2 530,76 грн.

Щодо витрат на правову допомогу, суд вказує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.123 ГПК України).

Положеннями статті 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України):

визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду , збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, шо підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Позивачем до позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження понесення витрат на оплату послуг адвоката, в тому числі документів, які підтверджують надання відповідної правничої допомоги, а саме: договору про надання професійної правничої допомоги для розробки необхідних для захисту інтересів позивача юридичних документів, підготовки правового обґрунтування позиції в суді та представлення його інтересів при розгляді справи в судах судової системи України, детального опису виконаних робіт та будь - які підтвердження виконаної роботи у долучених до позовної заяви документах відсутні, тому позовні вимоги у частині відшкодування витрат на правничу допомогу є безпідставними та задоволенню не підлягають.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати суд покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також в частині стягнення основного боргу, оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, з його вини, дії щодо погашення суми основного боргу були вчинені відповідачем лише після відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 129, 233, 231, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 45 280,80 грн. за відсутністю предмета спору.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім «Новий Час» задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім «Житомирські ласощі» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 9-11, ідентифікаційний код 38092323) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім «Новий Час» (49000, м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграду, 45/37, ідентифікаційний код 39235689) 2 530 (дві тисячі п`ятсот тридцять) грн. 76 коп. 3% річних, 2 042 (дві тисячі сорок дві) грн. 10 коп. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

В решті в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.09.2020

Суддя І.І. Борисенко