ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1989/20

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В. за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К., розглянувши справу в судовому засіданні

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОСОЮЗ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Княжичі"

про стягнення 19 570,81 грн.

Учасники судового процесу:

від позивача: Пасько С.М.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОСОЮЗ" звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Княжичі" про стягнення 19 570,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем, як замовником, умов договору № 72 від 15.01.2016 про сервісно-технічне обслуговування в частині здійснення оплати за надані послуги. Враховуючи наявну заборгованість відповідача, позивачем подано зазначену позовну заяву про стягнення з останнього 10 445,26 грн. основного боргу, 591,97 грн. пені та 8 533,58 грн. штрафу.

Ухвалою суду від 16.07.2020 було відкрито провадження у справі № 911/1989/20. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив, призначено судове засідання на 03.09.2020.

29.07.2020 від позивача до канцелярії суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній повідомив суд, що відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості, а саме: сплачено повністю суму основного боргу у розмірі 10 445,26 грн. і тому, позивачем зменшено позовні вимоги на суму сплаченої основної заборгованості.

03.08.2020 від позивача до канцелярії суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

10.08.2020 до канцелярії суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву, відповідно до якого, останній, проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Крім того, разом із відзивом на позовну заяву, відповідачем подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

19.08.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній наводить спростування інформації, зазначеної відповідачем у відзиві на позов.

03.09.2020 в судовому засіданні судом розглянуто та прийнято до розгляду подану раніше заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, з огляду на її відповідність нормам ГПК України, а також, з урахуванням наявності відповідних прав у особи, яка її підписала.

Крім того, в судовому засіданні 03.09.2020, судом розглянуто та відхилено, раніше подане клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, з огляду на його необґрунтованість.

Представники позивача та відповідача в судовому засіданні 03.09.2020 надали суду усні пояснення по суті спору.

03.09.2020 в судовому засіданні судом оголошено ухвалу про відкладення судового засідання на 16.09.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

11.09.2020 від відповідача надійшли до суду письмові пояснення по справі.

14.09.2020 позивачем подано до суду письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 16.09.2020 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити повністю, з посиланням на наступне.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору № 72 від 15.01.2016 позивачем було надано відповідачу послуги з сервісного ремонту автомобіля SKODA OCTAVIA, № кузова НОМЕР_1 , що належить відповідачу, на загальну суму 28 445,26 грн. В свою чергу, на момент подачі позову до суду, відповідачем зобов`язання щодо оплати за надані послуги виконано частково в сумі 18 000,00 грн.

Враховуючи наявну заборгованість відповідача, позивач звернувся до Господарського суду Київської області із позовною заявою про стягнення суми основного боргу у розмірі 10 445,26 грн., нарахованої пені у розмірі 591,97 грн., а також 30 % штрафу в сумі 8 533,58 грн.

Під час розгляду справи, відповідачем здійснено оплату суми основного боргу у розмірі 10 445,26 грн., у зв`язку із чим позивачем зменшено позовні вимоги в зазначеній частині.

В свою чергу, представник відповідача, в судовому засіданні 16.09.2020 надав усні заперечення, відповідно до яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, з огляду на наступне.

За твердженнями відповідача, спірний договір № 72 від 15.01.2016, на який посилається позивач, як на підставу виникнення відносин між позивачем та відповідачем, припинив свою дію. А послуги з сервісного ремонту автомобіля відповідача, позивачем виконано на підставі наряда-замовлення № 291738 від 27.04.2020 та акта виконаних робіт від 28.04.2020. Отже, на думку відповідача, відсутність дійсного договору між сторонами, виключає можливість застосування до відповідача штрафних санкцій за прострочену оплату наданих позивачем послуг.

Приймаючи до уваги, що сторони скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 16.09.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

15.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОСОЮЗ" (далі - виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Княжичі" (далі - замовник, відповідач) був укладений договір № 72 про сервісно-технічне обслуговування (далі - договір).

Пунктом 1.1 зазначеного правочину сторони узгодили, що виконавець зобов`язується виконувати комплекс робіт (далі за текстом - роботи) по сервісно-технічному обслуговуванню і ремонту автомобілів замовника, вказаних у додатку № 1 до даного договору, згідно заявок замовника, а замовник зобов`язується приймати і своєчасно сплачувати роботи на умовах, визначених у даному договорі.

Відповідно до підпунктів 2.4 та 2.5 договору, замовник передає автомобіль виконавцю для проведення робіт за актом прийому-передачі. При цьому передача автомобіля здійснюється виключно при пред`явленні документа, що засвідчує особу замовника (паспорт або посвідчення водія для фізичних осіб і довіреність для представників юридичних осіб); свідоцтва про реєстрацію автомобіля; документа, який підтверджує право замовника на розпорядження автомобілем, якщо він не є його власником, комплекту ключів до автомобіля. Адреса місця виконання робіт: м. Київ, пр-т Московський, 28.

Матеріалами справи підтверджується, що 27.04.2020 позивачем, на підставі заявки відповіадча щодо здійснення технічного обслуговування у позивача автомобіля SKODA OCTAVIA, № кузова НОМЕР_1 (копія заявки на технічне обслуговування № W291738 від 27.04.2020 долучено до матеріалів справи) прийнято зазначений транспортний засіб на технічне обслуговування(копія акту приймання-передачі поточний ремонт № W291738 від 27.04.2020 наявна у матеріалах справи).

Відповідно до пунктів 3.1-3.3, 3.5 договору, приймання - здача робіт здійснюється після їх повного виконання. Приймання робіт здійснюється візуальною перевіркою замовником обсягу і якості виконаних робіт. Правовим документом, що підтверджує виконання робіт належним чином і підставою для взаєморозрахунків, є підписання сторонами акту виконаних робіт.

Передача автомобіля замовника після виконання робіт здійснюється виконавцем виключнопри пред`явленні замовником або представником замовника документа, що посвідчує особу (та довіреності від замовника на його представника) та документа, що посвідчує право розпоряджатися даним автомобілем.

Судом встановлено, що позивачем, на виконання умов договору, надано відповідачу послуги з технічного обслуговування автомобіля SKODA OCTAVIA, № кузова НОМЕР_1 на загальну суму 28 445,26 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № W291738/121060902 від 28.04.2020. Зазначений акт з боку відповідача підписано без будь-яких зауважень та заперечень.

Враховуючи відсутність будь-яких зауважень з боку відповідача щодо наданих послуг, а також, беручи до уваги відсутність жодних складених актів недоліків, господарський суд встановив, що акт виконаних робіт № W291738/121060902 від 28.04.2020 є погодженим, а послуги, надані позивачем відповідачу, є прийнятими.

Відповідно до п. 4.3 договору, замовник сплачує 100% вартості робіт, визначених в акті виконаних робіт, протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту виконаних робіт.

Судом встановлено, що, на момент розгляду справи, відповідачем здійснено повну оплату за надані послуги у розмірі 28 445,26 грн., а саме: 05.06.2020 у сумі 5 000,00 грн., 19.06.2020 у сумі 13 000,00 грн. та 15.07.2020 у сумі 10 445,26 грн. При цьому, судом враховано, що 18 000,00 грн. відповідачем було сплачено позивачу до подачі позовної заяви до суду, а грошові кошти у розмірі 10 445,26 грн., відповідач сплатив 15.07.2020, після відкриття провадження у справі № 911/1989/20, у зв`язку із чим, позивачем подано заяву про зменшення суми позову на суму основного боргу (10 445,26 грн.), яку прийнято судом.

Умовами пунктів 10.7 та 10.8 договору визначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє в частині прийняття виконавцем заявок на виконання робіт до 31.12.2016, а в інших випадках до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Дія договору продовжується на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявила про намір розірвати цей договір не менш ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку його дії.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 72 про сервісно-технічне обслуговування від 15.01.2016, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Одночасно, судом враховані заперечення відповідача щодо строку дії зазначеного договору. Разом із тим, судом відхиляються наведені твердження Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Княжичі", з огляду на наступне.

Як було встановлено судом вище, відповідно до пунктів 10.7 та 10.8 договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє в частині прийняття виконавцем заявок на виконання робіт до 31.12.2016, а в інших випадках до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Дія договору продовжується на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявила про намір розірвати цей договір не менш ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку його дії.

Наразі, господарський суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача із заявою про розірвання спірного договору. Протилженого суду не доведено. Доказів на спростування зазначеного не подано.

Крім того, відповідно до п. 10.1 договору, цей договір може бути змінений або доповнений або припинений за взаємною згодою сторін. Зміни або доповнення фіксуються в додаткових угодах, що підписуються уповноваженими представниками сторін.

Так само, матеріали справи не місять жодних доказів, які би свідчили про домовленість між сторонами щодо припинення дії договору, таких як, додаткові угоди тощо. Протилежного суду не доведено.

Отже, враховуючи все вищенаведене у сукупності, господарський суд встановив, що як на момент надання послуг позивачем відповідачу з технічного обслуговування автомобіля (27.04.2020-28.04.2020) так і на момент розгляду судом справи, договір № 72 про сервісно-технічне обслуговування від 15.01.2016 не є розірваним або припиненим, і, в свою чергу, є дійсним та чинним.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання виконав належним чином у відповідності до умов договору. Акт виконаних робіт № W291738/121060902 від 28.04.2020 на суму 28 445,26 грн. з боку відповідача підписано без зауважень та заперечень(копія наявна у матеріалах справи).

За умовами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до п. 4.3 договору, замовник сплачує 100% вартості робіт, визначених в акті виконаних робіт, протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту виконаних робіт.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, господарський суд зазначає, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав 04.05.2020 (28.04.2020+ 5 к.д., з урахуванням вихідних днів).

Відповідачем свої обов`язки в частині оплати за надані послуги у строк, який визначено умовами договору, належним чином виконано не було, оскільки відповідачем була здійснена оплата за надані послуги частинами, починаючи з 05.06.2020, а саме: 05.06.2020 у сумі 5 000,00 грн., 19.06.2020 у сумі 13 000,00 грн. та 15.07.2020 у сумі 10 445,26 грн. Щодо наведеного заперечень відповідачем не висловлено.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Одночасно, щодо обставин, заявлених відповідачем, в поданому відзиві на позовну заяву, відповідно до яких, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Княжичі" стверджувало, що ремонт автомобіля SKODA OCTAVIA, № кузова НОМЕР_1 здійснювався не на підставі спірного договору, а на підставі наряда-замовлення № 291738 від 27.04.2020 та акта виконаних робіт від 28.04.2020, суд зазначає наступне.

Господарським судом встановлено, що укладений між сторонами договір № 72 про сервісно-технічне обслуговування від 15.01.2016 на момент замовлення відповідачем у позивача здійснення технічного обслуговування автомобіля був чинним. І тому, підстав вважати, що спірні правовідносини виникли не на підставі наявного між сторонами договору № 72 від 15.01.2016, у суду відсутні. Доказів на спростування вищенаведеного відповідачем не подано, протилежного суду не доведено.

З огляду на все вищенавдене у сукупності, господарський суд встановив, що відповідачем здійснено оплату по договору з простроченням строків, визначених умовами договору.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 7.2 договору, у випадку порушення замовником зобов`язань щодо оплати робіт по договору, він зобов`язаний сплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. У разі прострочення оплати робіт за цим договором понад 30 календарних днів замовник сплачує штраф в розмірі 30% від суми прострочення.

Позивач за прострочення строків сплати коштів за договором, керуючись п. 7.2 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 591,97 грн., починаючи з 04.05.2020 та штраф у розмірі 8 533,58 грн.

Право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Одночасно, щодо нарахованої пені, господарський суд зазначає наступне.

При дослідженні розрахунку позивача суд встановив, що позивачем визначено початок прострочення з 04.05.2020.

Відповідно до п.2.5 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» пеня нараховуються починаючи з наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

За приписами ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У ст.254 вказаного нормативно-правового акту визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Проте, при визначенні періодів нарахування неустойки заявником не було враховано, що останній п`ятий к.д. припадає на 03.05.2020, який був вихідним днем, а отже, останнім днем строку оплати був 04.05.2020, тому право на нарахування неустойки у позивача виникло лише з 05.05.2020.

Отже, здійснивши власний перерахунок пені та штрафу, з урахуванням умов договору, прострочення по оплаті, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частково в сумі 579,54 грн., а в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню повністю.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що всі твердження відповідача у відзиві спростовуються вищенаведеним, а також наявними матеріалами справи.

Крім того, відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 099,14 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1 Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Княжичі" (місцезнаходження: 08143, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Княжичі, вул. Леніна, буд. 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОСОЮЗ" (місцезнаходження: 04073, Україна, м. Київ, проспект Степана Бандери, 28; ) 579,54 грн. нарахованої пені, 8 533,58 грн. штрафу та 2 099,14 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.10.2020.

Суддя Л.В. Сокуренко