ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
15.09.2020р. Справа №905/1135/18
про визнання недійсними рішення тендерного комітету виконавчого комітету Вугледарської міської ради про визнання переможця переговорної процедури Комунального підприємства «Благоустрій» Вугледарської міської ради» про закупівлю послуг з прибирання та підмітання вулиць №б/н від 16.01.2018р. та договору про закупівлю послуг від 29.01.2018р. №14 та додаткової угоди до договору №1 від 27.04.2018р.
Суддя Паляниця Ю.О.
Секретар судового засідання: Клименко Ю.О.
У засіданні брали участь:
прокурор: Горгуль Н.В. за посв.
від позивача: не з`явився
від відповідача 1: не з`явився
від відповідача 2: не з`явився
В провадженні господарського суду Донецької області знаходилась справа №905/1135/18 за позовом Заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури Донецької області, м.Волноваха в інтересах держави в особі Вугледарської міської ради, м.Вугледар до відповідачів, Виконавчого комітету Вугледарської міської ради, м.Вугледар, Комунального підприємства «Благоустрій» Вугледарської міської ради», м.Вугледар про:
- визнання недійсним рішення тендерного комітету Виконавчого комітету Вугледарської міської ради про визначення переможця процедури закупівлі послуг з прибирання та підмітання вулиць б/н від 16.01.2018р.;
- визнання недійсним договору №14 від 29.01.2018р. про закупівлю послуг щодо благоустрою території м.Вугледар Донецької області та додаткової угоди №1 від 27.04.2018р. до цього договору, укладених між Виконавчим комітетом Вугледарської міської ради та Комунальним підприємством «Благоустрій» Вугледарської міської ради» за кошти місцевого бюджету.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що рішення про визначення переможця переговорної процедури, на підставі якого укладено договір №14 від 29.01.2018р. про закупівлі послуг щодо благоустрою території м.Вугледар Донецької області та додаткову угоду №1 від 27.04.2018р. до цього договору, прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, що є підставою для визнання вказаного правочину недійсним.
При цьому, оскільки закупівля замовником (Виконавчим комітетом Вугледарської міської ради) послуг щодо благоустрою території міста Вугледар Донецькорї області («послуги з прибирання та підмітання вулиць: ДК 021-2015:90610000-6») є публічною закупівлею, то правильне застосування Закону України «Про публічне закупівлі» входить до поняття «інтерес держави», на захист якого прокурором подано цей позов.
Рішенням господарського суду Донецької області від 04.10.2018р. у справі №905/1135/18 позов Заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Вугледарської міської ради до Виконавчого комітету Вугледарської міської ради та Комунального підприємства «Благоустрій» Вугледарської міської ради» задоволено: визнано недійсним рішення тендерного комітету Виконавчого комітету Вугледарської міської ради про визнання переможця переговорної процедури Комунального підприємства «Благоустрій» Вугледарської міської ради» про закупівлю послуг з прибирання та підмітання вулиць №б/н від 16.01.2018р.; визнано недійсними договір про закупівлю послуг від 29.01.2018р. №14 та додаткову угоду до договору №1 від 27.04.2018р., укладені між Виконавчим комітетом Вугледарської міської ради та Комунальним підприємством «Благоустрій» Вугледарської міської ради».

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.01.2019р. вказане рішення залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.03.2019р. попередні судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У постанові від 20.03.2019р. суд касаційної інстанції вказав, що судами не було належним чином досліджено, у чому саме полягає завідомо суперечна інтересам держави та суспільства мета прийняття рішення тендерним комітетом та вчинення на підставі тендерного рішення спірного правочину та додаткової угоди, оскільки самі по собі посилання на порушення при укладанні спірного правочину вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та невжиття зазначеними органами (Вугледарською міською радою) відповідних заходів щодо усунення порушень при використанні бюджетних коштів, не є безумовними правовими підставами для здійснення представництва в суді інтересів держави прокурором.

Водночас, Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначалось, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином не досліджувалось і обставини щодо належності коштів (державного та місцевого бюджету), з використанням яких була проведена така переговорна процедура закупівлі, та, порушення в такому разі саме «інтересів держави» при проведення такої процедури, укладенні договору та додаткової угоди до нього.

Крім того, судом касаційної інстанції вказувалось, що місцевим та апеляційним судами не надано належної правової оцінки обставинам, які б свідчили про неналежне здійснення уповноваженими органами належних їм повноважень, а, відповідно, і обґрунтованість прокурором наявності підстав для здійснення представництва; не з`ясовано, чи потребують захисту державні інтереси у цьому випадку, чи замінює прокурор у цьому судовому провадженні орган, уповноважений на виконання відповідних функцій, який не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з цим, у постанові від 20.03.2019р. також зазначалось, що суди не перевірили причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду, як і не з`ясували, чи вжито прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно з ухвалою суду від 22.04.2019р. справу №905/1135/18 прийнято до свого провадження суддею Паляницею Ю.О., запропоновано учасникам справи надати письмові пояснення з урахуванням змісту постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.03.2019р.

На виконання вимог вказаного вище процесуального документа суду, 23.05.2019р. прокурором надані пояснення №01-35/1563вих19 від 20.05.2019р., за змістом яких останній наголошував на правомірності та обґрунтованості власного звернення в інтересах держави в особі Вугледарської міської ради Донецької області з посиланням на те, що укладання сторонами спірного договору про закупівлю товарів за державні кошти з порушенням визначених Законом України «Про публічне закупівлі» принципів порушує інтереси держави, а його виконання може призвести до неналежного та неефективного використання бюджетних коштів.

Крім того, прокурор зазначав, що про факт нездійснення відповідним органом своїх повноважень також свідчить подання Вугледарською міською радою при первісному розгляді справи клопотання про відмову від позову прокурора.

Разом з цим, прокурор наголошував, оскільки фінансування робіт за оспорюваним правочином здійснювалось за рахунок коштів місцевого бюджету територіальної громади міста, то, в цьому випадку, звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання правомірності використання бюджетних коштів, у спосіб визначений законом.

Інші учасники розгляду справи пояснень при новому розгляді справи надано не було.

Відповідно до ухвали суду від 01.07.2019р. зупинено провадження у справі №905/1135/18 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц.

Враховуючи закінчення перегляду в касаційному порядку справи №587/430/16-ц, ухвалою суду від 29.11.2019р. поновлено провадження у справі №905/1135/18.

Разом з тим, на підставі ухвали суду від 02.12.2019р. провадження у справі №905/1135/18 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

Ухвалою суду від 07.08.2020р. поновлено провадження у справі №905/1135/18.

Прокурор у судове засідання 15.09.2020р. з`явився, позовні вимоги підтримав.

Представники позивача та відповідачів у судове засідання 15.09.2020р. не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст.16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.2 ст.2 вказаного кодексу України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статей 167, 170 Цивільного кодексу України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст.19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні №4-рп/2008від 01.04.2008р., неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Згідно із п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч.4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує:

1) в чому полягає порушення інтересів держави,

2) необхідність їх захисту,

3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст.23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз.1-3 ч.4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (ч.7).

Варто зауважити, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, яке охоплює широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, а тому їхня наявність має бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора до суду згідно із принципом jura novit curia (суд знає закони).

Тобто, за приписами ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган;

2) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Як свідчать матеріали справи, прокурор обґрунтував наявність «інтересів держави» порушенням законності у сфері публічних закупівель в результаті укладання правочину всупереч визначеному законом порядку проведення публічних закупівель, що призводить до неправомірного витрачання коштів місцевого бюджету. За твердженням прокурора, зазначені у позові порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі» завдають шкоди територіальній громаді у вигляді незаконних витрат коштів, у незабезпеченні наповнення місцевого бюджету, унеможливлює раціональне та ефективне використання місцевих коштів.

При цьому, у позові прокурор посилався на нездійснення Вугледарською міською радою, як компетентним органом (позивачем у справі), захисту законних інтересів територіальної громади у спірних правовідносинах, що полягає у не зверненні до суду з відповідним позовом (оскарження рішення про визначення переможця переговорної процедури та укладеного в результаті договору №14 від 29.01.2018р. про закупівлі послуг щодо благоустрою території м.Вугледар Донецької області та додаткової угоди №1 від 27.04.2018р. до цього договору) у розумний строк.

В той же час, відповідачами у розглядуваному спорі прокурором визначено Виконавчий комітет Вугледарської міської ради («замовник» в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі», «замовник» за договором №14 від 29.01.2018р.) та Комунальне підприємство «Благоустрій» Вугледарської міської ради» («переможець процедури закупівлі» в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі», «виконавець» за договором №14 від 29.01.2018р.).

Відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами (ст.1 вказаного нормативно-правового акту України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Аналіз вказаного дає підстави стверджувати, що Виконавчий комітет Вугледарської міської ради (відповідач 1) є виконавчим органом Вугледарської міської ради (позивач), який створено цією міською радою для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування.

Тобто, при звернені до суду із позовом у цій справі, зокрема, до Виконавчого комітету Вугледарської міської ради та, визначаючи в якості органу, що уповноважений на здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах саме Вугледарську міську раду, прокурором створено ситуацію за якої позивачем та одним з відповідачів у розглядуваному спорі є рада та її виконавчий комітет, через який самою ж радою реалізуються виконавчі функції і повноваження місцевого самоврядування.

Згідно зі ст.45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Отже, господарське процесуальне законодавство України не передбачає можливості поєднання сторін судового процесу в одній особі, не передбачає і Господарський процесуальний кодекс України і поняття «неналежний позивач», не визначає й механізму заміни останнього, позаяк положення Кодексу спрямовані на вирішення спору, якого не може бути із «самим собою».

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України передбачає залучення до участі у справі належного відповідача за клопотанням позивача (ст.48), але за сформульованих позовних вимог та характеру спірних правовідносин, підстав для вчинення такої процесуальної дії не було.

Близьку за змістом правову позицію викладено у постанові від 07.09.2020р. Касаційного господарського суду у складі Верховного суду по справі №917/468/19.

В силу вимог ч.3 ст.7 Закону України «Про публічні закупівлі» (у відповідній редакції) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією, цим Законом та іншими законами України. Антимонопольний комітет України та Рахункова палата здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Відповідно до ст.1 вказаного Закону України здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

У ч.2 ст.2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» встановлено, що державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; усуненням виявлених недоліків і порушень; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб (ст.8 Закону).

Органу державного фінансового контролю надається право в т.ч.: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»).

Як визначено у підп.9 п.4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою №43 від 03.02.2016р. Кабінету Міністрів України, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до постанови №266 від 06.04.2016р. Кабінету Міністрів України «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» утворено юридичні особи публічного права - міжрегіональні територіальні органи Державної аудиотрської служби України, у тому числі, Східний офіс Держаудитслужби, функції і повноваження якого визначені Положенням про Східний офіс Держаудитслужби, який затверджено наказом №23 від 02.06.2016р. Держаудитслужби. Східний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі. Офіс є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки.

Отже, Східний офіс Державної аудиторської служби України наділений правом на звернення до суду в інтересах держави з позовом у разі встановлення порушень законодавства при проведенні публічних закупівель за рахунок бюджетних коштів з бюджетів усіх рівнів, та є органом, уповноваженим державою на звернення до господарського суду із позовами про визнання недійсними рішень тендерного комітету, договорів про закупівлю робіт за державні кошти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18 наведено такі правові висновки.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Отже, з наведеного вище слідує:

1) прокурор має повідомити компетентний орган про виявлене порушення інтересів держави;

2) надати компетентному органу можливість відреагувати на вказане повідомлення протягом розумного строку (зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення).

Тобто, прокурор повинен направити попередньо, до звернення до суду, до відповідного суб`єкта владних повноважень лист про намір звернутися до суду, дочекатись протягом розумного строку реакції або відсутності реакції відповідного органу на отриманий лист прокурора, і вже тільки потім подати відповідний позов до суду за наявності бездіяльності компетентного органу.

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Оскільки прокурором невірно визначено позивача у цій справі, то вимоги законодавства щодо повідомлення компетентного органу не можна вважати виконаними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18 також висловлено правову позицію, що процесуальна дієздатність це здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (ст.44 Господарського процесуального кодексу України). У випадку звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі компетентного органу фактичним позивачем є держава, і саме вона набуває процесуальної дієздатності і є учасником справи. Для цілей залишення позову без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст 226 Господарського процесуального кодексу України процесуальна дієздатність має бути відсутня саме в учасника справи (позивача або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), а не його представника. З огляду на вказане помилковим є залишення без розгляду на підставі цього припису позову, поданого прокурором в особі компетентного органу в інтересах держави, через відсутність у прокурора як представника держави процесуальної дієздатності або через відсутність у нього підстав для звернення до суду.

Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора необхідно вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. В таких справах виникають підстави для застосування положень п.2 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України (залишення позову без розгляду).

Отже, зважаючи на суб`єктний склад сторін поданого прокурором позову, суд вважає безпідставним здійснення останнім представництва інтересів держави у цій справі.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.2 ст.226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано. Про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

З огляду на те, що прокурором не доведено бездіяльності уповноваженого органу, а судом встановлено відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави, суд дійшов висновку, що позовну заяву прокурора необхідно вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати.

Враховуючи наведене, позовна заява Заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Вугледарської міської рали до Виконавчого комітету Вугледарської міської ради та Комунального підприємства «Благоустрій» Вугледарської міської ради» про визнання недійсним рішення тендерного комітету, договору про закупівлі послуг щодо благоустрою території м.Вугледар Донецької області та додаткової угоди до нього залишається господарським судом без розгляду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, господарський суд виходить з того, що відповідно до положень п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). Тобто, питання щодо повернення судового збору з державного бюджету може буде вирішено господарським судом після надходження до суду відповідного клопотання заявника позову.

В межах розгляду цієї справи та з урахуванням висновків суду щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду суд не надає оцінку всім іншим обставинам, на які у своїй постанові від 20.03.2019р. звертав увагу Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, оскільки відповідні вказівки мають враховуватись місцевим судом під час розгляду справи по суті спору.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч.4 ст.226 Господарського процесуального кодексу України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці на визначену згідно з процесуальним законодавством кінцеву дату складання повного тексту ухвали, підписання останнього здійснено у перший робочий день після закінчення відпустки судді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.226, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду позовну заяву Заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури Донецької області, м.Волноваха в інтересах держави в особі Вугледарської міської ради, м.Вугледар до Виконавчого комітету Вугледарської міської ради, м.Вугледар, Комунального підприємства «Благоустрій» Вугледарської міської ради», м.Вугледар про:

- визнання недійсним рішення тендерного комітету Виконавчого комітету Вугледарської міської ради про визначення переможця процедури закупівлі послуг з прибирання та підмітання вулиць б/н від 16.01.2018р.;

- визнання недійсним договору №14 від 29.01.2018р. про закупівлі послуг щодо благоустрою території м.Вугледар Донецької області та додаткової угоди №1 від 27.04.2018р. до цього договору, укладених між Виконавчим комітетом Вугледарської міської ради та Комунальним підприємством «Благоустрій» Вугледарської міської ради» за кошти місцевого бюджету.

Вступну та резолютивну частину ухвали складено 15.09.2020р.

Повний текст ухвали складено 06.10.2020р.

Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Ю.О.Паляниця