ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.10.2020м. ДніпроСправа № 904/4175/20
за позовом Фізичної особи-підприємця Діденко Анатолія Івановича

до Фізичної особи-підприємця Волошина Сергія Вікторовича

про стягнення 57 293,97 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 54 860,48 грн. - основного боргу, 1 334,80 грн. - індексу інфляції, 1 098,69 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2020 призначено справу №904/4175/20 до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Заперечень щодо порядку розгляду справи від сторін не надходило. Судом зобов`язано: Відповідача, протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заява; Позивача, протягом 5 днів з дня одержання відзиву, надати відповідь на відзив.

Про розгляд даної справи Відповідач повідомлявся на адресу, вказану у позові та ЄДР, хоча на адресу суду повернулося поштове відправлення з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч.7 ст. 120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місяця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Секретарем судового засідання, для вжиття всіх необхідних заходів повідомлення сторони про розгляд справи, передавалися телефонограма Відповідачеві за номером, зазначеним у позові, за вказаним номером, телефонограму прийняв ФОП Волошин С.В.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Дніпропетровської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Всупереч вимог суду, викладених в ухвалі від 05.08.2020, Відповідач відзив на позовну заву не надав, фактично відмовившись від захисту від вимог Позивача, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, справа розглядається за наявними матеріалами.

У судовому засіданні досліджено надані Позивачем докази.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВТАНОВИВ:

03.12.2019 Позивач (Виконавець) з Відповідачем (Замовником) уклали Договір-заявку на перевезення вантажу №0312615 (далі Договір), за п.1.1. якого даний Договір регулює взаємовідносини сторін при організації транспортних вантажоперевезень по Україні та за її межами.

У п.1.3. Договору сторони узгодили, серед іншого, такі умови перевезення:

Замовник: ФОП Волошин С.В.

Перевізник: RENAULT НОМЕР_4 - SCHMITZ НОМЕР_1 .

Місце завантаження: ПрАТ "Вентиляційні системи", Україна, Київська обл., м. Боярка.

Місце розвантаження і одержувач: Вірменія, Єреван.

Імпорт митниця: згідно з CMR

Дата завантаження: 04.12.2019

Дата вивантаження: 11.12.2019 (орієнтовно)

Вартість перевезення: 2900 USD за курсом НБУ в гривнях

Строк оплати: після надання CMR копії з обов`язковим донаправленням оригіналу з датою вивантаження вантажу та ім`ям, прізвищем і підписом отримувача за адресою Нова Пошта 19, Волошин Сергій .

Сума Договору складається з сум актів виконаних робіт, валютою Договору є USD або EUR. Грошові кошти, перераховані Виконавцеві Замовником за послуги перевезення, мають транзитний характер, крім винагороди Виконавця, які підлягають оподаткування, як прибуток Виконавця (п.1.4. Договору).

На виконання умов Договору, Позивач надав Відповідачеві послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом м. Боярка Київської області - Єреван (Вірменія), що підтверджується наявною в матеріалах справи міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №010513, з відмітками про завантаження вантажу вантажовідправником та одержання вантажу вантажоодержувачем (ООО Буст).

Вартість перевезення становить 68 060,48 грн. (еквівалент 2 900 USD за курсом НБУ).

Позивач виставив Відповідачеві рахунок №7 від 18.12.2019 на суму 68 060,48 грн.

Позивачем з Відповідачем підписано Акт надання послуг №6 від 23.12.2019 на суму 68 060,48 грн., з якого вбачається, що Замовник претензій щодо об`єму, якості та строків виконаних робіт (наданих послуг) не має.

Відповідач частково розрахувався за надані послуги, сплативши 13 200,00 грн. (платіжне дорученням №12/06 від 12.06.2020 на суму 13 200,00 грн.), у зв`язку з чим за Відповідачем обліковується борг у розмірі 54 860,48 грн. У графі платіжного доручення "призначення платежу" Відповідач зазначив, що оплата проводиться згідно з рахунком №7 від 18.12.2019, одержувачем у платіжному дорученні зазначений Позивач.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України на прострочений борг Відповідача за період прострочки з 26.12.2019 по 15.07.2020 Позивач нарахував 1 334,80 грн. - індексу інфляції, 1 098,69 грн. - 3 % річних.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є: факт надання послуг перевезення, наявності (відсутності) боргу за перевезення, прострочення оплати, обґрунтованість нарахування основного боргу і штрафних санкцій.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввіреній їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Аналогічні положення містить ст. 909 ЦК України.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи Позивача не спростував, заперечень щодо якості наданих послуг, суми боргу та штрафних санкцій не надав.

З урахуванням наведених вище доказів, наданих Позивачем (договору-заявки, міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR), рахунку № 7, акту надання послуг, підписного сторонами, платіжного доручення Відповідача № 12/06) суд визнає обґрунтованою та підтвердженою матеріалами справи суму основного боргу в розмірі 54 860,48 грн.

Судом встановлено, що розрахунки 3% річних проведено неправильно, за перерахунком суду 3 % річних з простроченої суми становить 1 095,79 грн.

Нарахування індексу інфляції, Позивачем проведено всупереч Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", тому, за перерахунком суду, індекс інфляції становить 1 231,01 грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково, до стягнення з Відповідача належать: 54 860,48 грн. - основного боргу, 1 231,01 грн. - індексу інфляції, 1 095,79 грн. - 3% річних.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір у справі слід покласти на сторін, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця Діденко Анатолія Івановича до Фізичної особи-підприємця Волошина Сергія Вікторовича - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Волошина Сергія Вікторовича, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Діденко Анатолія Івановича, АДРЕСА_2 (код НОМЕР_3 ) 54 860,48 грн. - основного боргу, 1 231,01 грн. - індексу інфляції, 1 095,79 грн. - 3% річних, 2 361,75 грн. - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк, передбачений статтею 256 ГПК України з урахуванням частини четвертої розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 02.10.2020

Суддя С.Г. Юзіков