ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1448/20

Розглянувши матеріали справи за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради

прo стягнення 196 634,03 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

За участю представників:

позивача: Поліщук В.О.

відповідача: не з`явився.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі позивач) до Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради (надалі відповідач) прo стягнення 196 634,03 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.06.2020 року відкрито провадження у справі № 911/1448/20 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 02.07.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.07.2020 року розгляд справи відкладено на 16.07.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.07.2020 року розгляд справи відкладено на 30.07.2020 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 30.07.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву б/н б/д та клопотання б/н від 29.07.2020 року про зменшення розміру штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.07.2020 року розгляд справи відкладено на 13.08.2020 року.

У судовому засіданні 13.08.2020 року оголошено перерву на 03.09.2020 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 02.09.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив № 39/5-1541-20 від 02.09.2020 року та заперечення щодо клопотання про зменшення неустойки № 39/5-1540-20 від 02.09.2020 року.

У судовому засіданні 03.09.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Крім того, з врахуванням викладених у відзиві обставин, суд дійшов висновку про необхідність витребування додаткових пояснень та доказів. Зокрема, для встановлення фактичних обставин розрахунків між сторонами, позивачу необхідно надати обґрунтований розрахунок позову з поясненнями щодо наведених у відзиві сплат відповідача (з посиланням на первинні платіжні документи по кожному платежу, зазначеному в розрахунку). Відповідачу необхідно надати платіжні доручення про оплату поставки природного газу у жовтні 2017 року.

В судовому засіданні 03.09.2020 року розгляд справи відкладався на 17.09.2020 року. В судовому засіданні 17.09.2020 року оголошувалась перерва на 24.09.2020 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та надав пояснення до розрахунку позову. Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 24.09.2020 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) та Комунально-побутовим підприємством «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради (далі - відповідач) 10.10.2017 року укладено Договір №2281/1718-БО-17 постачання природного газу (далі - Договір).

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 року №1044 «Питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року N 226 було змінено тип Компанії на приватне акціонерне товариство та змінено найменування Компанії, а саме повне найменування українською мовою - акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», скорочене українською мовою - НАК «Нафтогаз України».

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору він передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 11 776 958,39 грн.

Відповідно до пункту 6.1. Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2. Договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивач в позові зазначає, що відповідач в порушення договірних зобов`язань оплату природного газу проводив з простроченнями, що є порушенням пункту 6.1. Договору та підставою для застосування до відповідача відповідальності.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Позивач в позові просить стягнути з відповідача 124 161,87 грн. пені, 44 569,80 грн. інфляційних, 27 902,36 грн. 3% річних. Як вбачається з доданого до позову розрахунку, нарахування штрафних санкцій проведено за прострочені зобов`язання жовтня-грудня 2017 року, січня-квітня 2018 року.

Відповідач в ході розгляду спору подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, посилаючись на неврахування позивачем в розрахунку всіх здійснених відповідачем проплат в розрахунку заборгованості за природний газ, отриманий у жовтні 2017 року. Відповідач стверджує, що у жовтні 2017 року ним було отримано природний газ на суму 799 731,05 грн., при цьому, позивач отримав на свій рахунок оплати в сумі 753 059,95 грн. і повинен був врахувати відповідні проплати в рахунок оплати вартості отриманого газу.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, посилаючись на скрутне фінансове становище та просив зменшити неустойку.

Позивач у відповіді на відзив пояснив, що ним проплати враховувались за призначеннями платежів і доданий до позову розрахунок є обґрунтованим. Позивач у відповіді на відзив заперечував зменшення пені на підставі ст.233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

З метою з`ясування непорозуміння та фактичних обставин розрахунків між сторонами, судом було витребувано у позивача обґрунтований розрахунок позову з поясненнями щодо наведених у відзиві сплат відповідача. У відповідача було витребувано платіжні доручення про оплату поставки природного газу у жовтні 2017 року.

В ході розгляду справи позивач надав пояснення до розрахунку позову, відповідач без поважних причин не надав платіжні доручення про оплату поставки природного газу у жовтні 2017 року.

Суд не приймає твердження відповідача, що з огляду на п. 6.4. Договору позивач був зобов`язаний зараховувати всі проплати в рахунок погашення поточної заборгованості за газ не залежно від призначення платежу. Крім того, п. 6.4. Договору визначає черговість погашення, яка відповідачем не обґрунтована відповідним контр розрахунком.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором купівлі-продажу, за яким згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та збезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи наведені в розрахунку позивача періоди прострочення оплат спожитого природного газу, які відповідачем не спростовані, згідно з п. 8.2. Договору та п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати природного газу за актами жовтня-грудня 2017 року, січня-квітня 2018 року 124 161,87 грн. пені, 44 569,80 грн. інфляційних, 27 902,36 грн. 3% річних.

Судом відхилено клопотання відповідача про зменшення неустойки як не обґрунтоване. До клопотання про зменшення неустойки не додано жодного документу в його обґрунтування.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради прo стягнення 196 634,03 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Ярославська, 9, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 124 161,87 грн. пені, 44 569,80 грн. інфляційних, 27 902,36 грн. 3% річних та 2949,51 грн. вират по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 02.10.2020 року