ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2020 р. м. Київ

Справа № 911/1244/20

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Белишевої А.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства теплових мереж Бориспільтепломережа про стягнення 257 735,97грн, за участю представників від:

позивача Пясецький Д.В. (довіреність №14-416 від 27.11.2019);

відповідача Свєчкіна Т.С (наказ від 20.07.2011 №01/к-0075, посадова інструкція)

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" (далі НАК Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства теплових мереж Бориспільтепломережа (далі КПТМ Бориспільтепломережа) про стягнення 257 735,97грн, що складається з: 201986,32грн пеня та 22 708,95грн 3% річних, які нараховані за період з 27.12.2016 по 28.09.2017; 33040,70грн - втрати від інфляції за період з 01.03.2017 по 31.08.2017.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №1685/1617-ТЕ-17 від 20.09.2016 в частині оплати природного газу у встановлений договором строк (т.1 а.с.1-8).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.05.2020 відкрито провадження у даній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 10:45 12.06.2020, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій (т.1 а.с.194-195).

Копія відповідної ухвали отримана сторонами, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№710, 760: позивачу 18.05.2020; відповідачу - 19.05.2020 (враховуючи інформацію з сайту АТ «Укрпошта) (т.1 а.с.197,198).

09.06.2020 від відповідача, з дотриманням встановленого строку, надійшов відзив на позовну заяву (здано для відправлення до суду відділенню зв`язку м. Бориспіль №1 04.06.2020) з доказами направлення його копії позивачу. У відзиві відповідач не погоджується з доводами позивача та зазначає про відсутність основного боргу на час звернення НАК Нафтогаз України" до суду з позовом. Відхиляючи позовні вимоги, відповідач зазначає, що:

- розрахунки з позивачем за поставлений природний газ залежать напряму від здійснення оплати бюджетними організаціями спожитої теплової енергії;

- державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні грошових коштів, які надходять від споживачів за поставлену теплову енергію зі спеціальних рахунків, куди вони зараховуються, на рахунки позивача за встановленим алгоритмом;

- відсутні докази, які б підтверджували той факт, що несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за договором завдало збитків позивачу.

Крім того, відповідач вказує, що умови договору про збільшення строку позовної давності внесені позивачем до договору внаслідок зловживання ним своїм монопольним становищем.

Також, відповідач просить суд зменшити розмір пені, яка нарахована позивачем на 100%, та відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення втрат від інфляції та 3% річних в повному обсязі, вказуючи, що такі нарахування здійснені частково поза межами строку позовної давності, а до інфляційних нарахувань враховані суми інфляційного збільшення за попередні періоди, що не відповідає вимогам законодавства (т.1 а.с.199-202).

12.06.2020 учасники справи у підготовче засідання не з`явилися; про дату, час і місце підготовчого засідання сторони повідомлені шляхом направлення копії ухвали від 13.05.2020.

Ухвалою від 12.06.2020 підготовче засідання відкладено на 14:00 08.07.2020 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті відповіді на відзив та заперечення (т.2 а.с.219-221).

15.06.2020 до суду від імені НАК Нафтогаз України" надійшла відповідь на відзив (т.1 а.с.223-226), яка не підписана, про що складено акт канцелярією суду 15.06.2020 (т.1 а.с.233).

30.06.2020 від імені позивача на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив (т.1 а.с.236-237), яка підписана електронним цифровим підписом Незнамової Т.О. (т.1 а.с.239), яка є адвокатом та діє від імені позивача відповідно до довіреності (т.1 а.с.238).

У відповіді на відзив позивач вказує на відсутність підстав для зменшення пені, посилається на умови договору, які передбачають збільшення строку позовної давності до 5 років. Також, позивач вказує, що втрати від інфляції нараховані у відповідності з судовою практикою.

08.07.2020 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу засідання, якою продовжено відповідачу строк для подання заперечень, враховуючи прийняття відповіді на відзив, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 14:50 21.07.2020 (т.1 а.с.247-249).

20.07.2020 від відповідача, з дотриманням встановленого строку, надійшли заперечення, в яких відповідач зазначив, що наявність у нього боргу за поставлений природний газ не могла вплинули на нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача для закупівлі природного газу протягом опалювального сезону 2017-2018 року, оскільки борг погашено повністю 29.09.2017- до початку вказаного опалювального сезону. Також відповідач посилається на те, що умови договору визначені позивачем односторонньо і він був змушений підписати договір у відповідній редакції. Поряд з цим, відповідач вважає, що наведена у відповіді на відзив судова практика стосується відносин, які є відмінними від відносин сторін у справі (т.2 а.с.1-3).

21.07.2020 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 12:00 28.08.2020 (т.2 а.с.10-12).

28.08.2020 ухвалою, яка занесена до протоколу засідання, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 15:30 16.09.2020 (т.2 а.с.14-15).

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, представник відповідача підтримав доводи, викладені у заявах по суті та просив зменшити пеню, а у задоволенні інших вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами доказами, судом встановлено наступне.

20.09.2016 між позивачем - Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (назва якого змінена на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») та КПТМ Бориспільтепломережа укладено договір постачання природного газу №1685/1617-БО-17 (т.1 а.с.13-21), за умовами якого позивач (постачальник) взяв на себе зобов`язання поставити відповідачу природний газ у 2016-2017 роках, а відповідач (споживач) оплатити його на умовах договору (т.1 а.с.13-21, далі - договір).

Згідно п. 1.2 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 28.10.2016 а.с.22-25) газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

В силу п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 28.10.2016) позивач передає відповідачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 природний газ обсягом до 2807 тис.куб.м.

Як визначено п. 5.2 договору, ціна за 1000куб.м складає 7099,20грн з ПДВ.

Договором встановлено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі (п.3.4 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (в редакції додаткової угоди №2 від 28.10.2016 вказаний пункт договору став пунктом 5.5).

Сторонами у п. 6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно пп. 6 п. 7.2 договору, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірах та порядку, що передбачені договором.

Відповідно до п. 10.3 договору, строк, в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за вказаним договором (строк позовної давнсоті), у т.ч. щодо стягнення основного боргу, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Вищевказаним договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 договору).

Крім того, додатковими угодами №3 від 28.10.2016, №4 від 23.11.2016 та №5 від 30.12.2016 сторонами вносились зміни до ціни природного газу за 1000 куб.м. (т.1 а.с.26-28).

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, позивачем за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 13 419 710,94грн, що підтверджується актами приймання-передачі (т.1 а.с.34-39).

Вказаний природний газ оплачений відповідачем станом на 29.09.2017, що підтверджується листом відповідача про зміну призначення платежу, виписками з рахунку позивача (т.1 а.с.40, 46-174) та відповідні операції відображено в бухгалтерському обліку позивача (т.1 а.с.41-45).

При цьому, відповідач розрахувався за поставлений у відповідному періоді природний газ не завжди дотримуючись встановленого договором строку.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобов`язання.

Так, укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, не дотримуючись строків проведення розрахунків за поставлений природний газ, відповідач допустив порушення зобов`язань.

Посилання відповідача на відсутність вини у порушенні відповідного зобов`язання, оскільки оплата здійснювалась у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 «Про Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» (у редакціях, чинних на момент здійснення поставки газу та проведення розрахунків) не впливають на висновок суду про порушення зобов`язання з оплати, з урахуванням встановлення фактів не дотримання відповідачем строку розрахунків за поставлений позивачем природний газ, встановленого договором.

Так, аналіз положень відповідних норм дозволяє дійти висновку про те, що, не зважаючи на визначення такими нормативними актами певного механізму проведення розрахунків, який усуває теплопостачальне підприємство від розподілу коштів, сплачених споживачами за послуги з теплопостачання, однак: не обмежує відповідне підприємство виконати свої обов`язки з оплати отриманого газу за договором, укладеним з позивачем шляхом здійснення розрахунків у інший спосіб, ніж з поточних рахунків із спеціальним режимом використання; не ставлять повноту та своєчасність виконання договірних обов`язків з оплати отриманого від позивача природного газу; не змінюють строку здійснення розрахунків, який встановлено договором.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 22 708, 95грн - 3% річних за період з 26.12.2016 по 28.09.2017, а також 33040,70грн втрат від інфляції з квітня 2016 року по серпень 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, суд зазначає, що здійснені позивачем розрахунки є арифметично вірними.

Висновок відповідача на неправильний розрахунок втрат від інфляції, а саме необґрунтоване включення втрат від інфляції попереднього періоду до періодів, за які проводились нарахування є хибним з огляду на наступне.

Так, ч. 2 ст. 625 ЦК України не обмежує кредитора включати до боргу втрати від інфляції попередніх періодів, оскільки такі нарахування є складовою частиною такого основного боргу.

Методика розрахунку інфляційних збитків відповідно до ст.625 ЦК України передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції).

Відповідний висновок щодо застосування ст. 625 ЦК України викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.06.2020 у справі №905/21/19.

В силу ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 201 986,32грн пені за період з 26.12.2016 по 28.09.2017.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу чч. 2, 3 вказаної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження щодо розміру пені встановлено також ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Договором визначено, що у разі невиконання споживачем п.6.1 договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2 договору).

Поряд з цим, додатковою угодою №2 від 28.10.2016 сторонами внесено зміни до вказаного пункту договору та визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 договору, він зобов`язується сплати постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

Встановлений п.8.2 договору розмір пені сторони обмежили подвійною обліковою ставкою НБУ, що відповідає положенням ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" у період, за який нарахована пеня; пеня позивачем нарахована у межах строку, встановленого ч.6 ст.232 ГК України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що він є арифметично вірним.

Однак, суд вважає за можливе частково задовольнити заявлене відповідачем клопотання та зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до чч.2, 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У даній справі позивачем не доведено того, що порушенням виконання зобов`язань з оплати природного газу у встановлений строк, відповідач заподіяв йому збитків, розмір яких перевищує або дорівнює заявленому розміру пені. При цьому, посилання позивача на те, що саме відповідач має доводити збитки позивача безпідставне, оскільки відповідач не вказує на наявність таких збитків, а навпаки посилається на їх відсутність.

Так, в силу ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, в силу ч.2 ст.74 ГПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події; у разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Під час розгляду справи по суті суд запитував представника позивача про те, чи заподіяно позивачу збитків і у якому розмірі внаслідок порушення зобов`язань саме відповідачем. Однак, позивач не зміг сказати яких саме збитків та у якому розмірі заподіяно відповідачем.

Посилання позивача на те, що відповідач не звільняється від відповідальності за порушення відповідних зобов`язань слушні.

Так, згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Однак, у даному випадку суд не звільняє відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання з оплати, а лише зменшує розмір пені, нарахованої у зв`язку з порушенням зобов`язань.

Зменшуючи розмір пені, суд враховує також те, що відповідач не є фактичним кінцевим споживачем газу і такий газ використовується ним для виробництва теплової енергії, яка за умовами договору споживається бюджетними установами та організаціями, які не завжди вчасно розраховуються за спожиту теплову енергію. При цьому, встановлений алгоритм розрахунків передбачає автоматичне перерахування коштів за природний газ з відкритого рахунку відповідача на користь позивача і відповідач фактично не може притримувати отримані від споживачів кошти.

З матеріалів справи вбачається, що прострочення виконання зобов`язань за договором в частині оплати природного газу не мало місце у повному обсязі. Так, відповідач повністю розрахувався до закінчення строку для остаточного розрахунку за газ, поставлений у жовтні 2016 року та частково за газ поставлений у листопаді 2016 року та січня 2017 року.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50%, а саме до 100 993,16грн.

При цьому, враховуючи зменшення розміру штрафних санкцій, у задоволенні вимог про стягнення 100 993,16грн пені суд відмовляє.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, не враховуючи зменшення розміру пені (зважаючи на те, що відповідні вимоги обґрунтовані, однак, суд скористався правом зменшити розмір пені), що складає 3866,04грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж Бориспільтепломережа (ідентифікаційний код 13712452; 08301, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, буд. 41 А) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (ідентифікаційний код 20077720; 01601, м. Київ, вул.Б.Хмельницького, 6) 33 040,70грн втрат від інфляції, 22 708,95грн - 3% річних, 100993,16грн пені, а також 3866,04грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 100 993,16грн пені відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 01.10.2020.

Суддя А.Р. Ейвазова