ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2020 р. м.Київ Справа№ 911/333/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Мартюк А.І.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

учасники справи в судове засідання не з`явились.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області

на рішення Господарського суду Київської області від 09.07.20, повний текст якого складено 16.07.2020

у справі №911/333/20 (суддя Сокуренко Л.В.)

за позовом Дочірнього підприємства Комерційне підприємство "АТААС" ВАТ "Автотранспортна акціонерна співдружність "Славутич"

до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області

про стягнення 240 433,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Комерційне підприємство "АТААС" ВАТ "Автотранспортна акціонерна співдружність "Славутич" звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області про стягнення 240 433,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він надав послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів, у зв`язку з чим поніс витрати в розмірі заявленої до стягнення суми, котрі відповідач зобов`язаний відшкодувати відповідно до умов договору № 26 від 26.12.2014 про порядок відшкодування витрат за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом за рахунок субвенцій з державного бюджету. У зв`язку із цим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 240 433,78 грн. витрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.07.20 у справі №911/333/20 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області на користь Дочірнього підприємства Комерційне підприємство "АТААС" ВАТ "Автотранспортна акціонерна співдружність "Славутич" 240 433,78 грн. основного боргу та 3 606,51 грн. судового збору.

Приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції вказав на те, що право позивача на отримання компенсації вартості послуг з автомобільного перевезення, наданих пільговим категоріям громадян виникає безпосередньо із норм законодавства, а укладення відповідного договору не є обов`язковим, у зв`язку з чим, встановивши, що відповідач є розпорядник коштів місцевого бюджету, перевіривши надані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості суми, заявленої до стягнення, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, скаржник звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області у справі №911/333/20 від 09.07.2020 і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви Дочірнього підприємства Комерційне підприємство "АТААС" ВАТ "Автотранспортна акціонерна співдружність "Славутич" в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що позивач здійснює перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах, однак, діючим законодавством не передбачено укладення договору між автоперевізником і органом місцевої влади при здійсненні міжобласних перевезень, а тому, витрати за пільговий проїзд окремих категорій громадян при здійсненні міжобласних перевезень не підлягають компенсації відповідачем.

Також, апелянт зазначає, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12.08.2020, справу №911/333/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді - Мартюк А.І., Шаптала В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 09.07.2020 у справі №911/333/20 залишено без руху. Повідомлено Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області про те, що воно має право усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

31.08.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків у відповідності до ухвали Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020, а саме докази сплати судового збору у розмірі 5 409,76 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 09.07.2020 у справі №911/333/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 30.09.2020

21.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від організації Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області надійшло клопотання про розгляд справи, призначеної на 30.09.2020, без участі представника.

24.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Дочірнього підприємства "Комерційне підприємство "АТАСС" Відкритого акціонерного товариства "Автотранспортна акціонерна співдружність "Славутич" надійшов відзив на апеляційну скаргу та повідомлення про проведення засідання, призначеного на 30.09.2020, без участі представника.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до п.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи подані сторонами заяви та те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та позивача.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Дочірнє підприємство Комерційне підприємство "АТААС" ВАТ "Автотранспортна акціонерна співдружність "Славутич" здійснює, на підставі відповідної ліцензії, діяльність у сфері пасажирських перевезень автомобільним транспортом на автобусних маршрутах загального користування.

26.12.2014 між Управлінням соціального захисту населення Виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області (далі - платник, відповідач) та Дочірнім підприємством ДП "ПРП" "АТАСС" (далі - виконавець, позивач) укладено договір про порядок відшкодування витрат за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом за рахунок субвенцій з державного бюджету №25 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, цей договір регламентує взаємовідносини сторін щодо перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом, яке здійснюється виконавцем, та відшкодування платником витрат пов`язаних з пільговим перевезенням громадян, з урахуванням ПДВ, у межах затверджених бюджетних призначень на 2015 рік в сумі 100000,00 грн. за рахунок субвенції з державного бюджету місцевому бюджету відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (із змінами) та від 29.01.2003 року №117 "Про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" (із змінами) за видами пільг відповідних категорій громадян (далі - пільговики) визначених вищезазначеними постановами Кабінету Міністрів України.

Згідно пп. 2.2.1. п. 2.2. договору, виконавець зобов`язується здійснювати надання послуг з перевезення пільгових категорій громадян, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до пп.2.4.1. п. 2.4. договору, платник зобов`язується перераховувати виконавцю кошти, передбачені для відшкодування витрат, пов`язаних з пільговим перевезенням громадян після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк.

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що виконавець щомісяця до 5 робочого дня наступного за звітним, подає платнику наступні документи: на паперових та електронних носіях форму 2-Пільга "Розрахунок на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг окремим категоріям громадян", з підписами уповноважених осіб та печаткою виконавця. Формат форми визначається виключно нормативними документами Міністерства соціальної політики України; на паперових носіях форму 3-Пільга "Акт звіряння розрахунків", у якій виділяти в тому числі суму ПДВ, з підписами уповноважених осіб та печаткою виконавця. Формат форми визначається виключно нормативними документами Міністерства соціальної політики України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, позивачем, у період з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року (включно) були надані послуги щодо перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом на пільгових умовах категоріям осіб, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та мають право пільги з їх оплати згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про охорону дитинства" на загальну суму 240 433,78 грн.

На виконання умов договору та п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117(надалі - Положення № 117), позивач подавав на паперових носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці.

Розрахунки за формою "2-пільга" та "3-пільга" щомісячно надсилались позивачем на адресу відповідача, що підтверджується повідомленнями про вручення та описами вкладення (копії містяться у матеріалах справи).

Доказів відшкодування відповідачем позивачу грошових коштів у сумі 240 433,78 грн. за надані послуги перевезення пільгових категорій громадян матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (ч.ч. 3, 4 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо строку дії укладеного між сторонами договору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з 5.1. договору останній набуває законної сили з 01.01.2015 року і діє до 31.12.2015 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну однією із сторін не буде виявлено бажання про відмову від цього договору (п. 5.2. договору).

Так, у матеріалах справи наявні копії листа відповідача про розірвання договору № 07-12/331 від 01.02.2017, відповідно до якого відповідач повідомив позивача про розірвання договору № 26 від 26.12.2014 у зв`язку із внесенням змін до Бюджетного кодексу України та відсутністю кошторисних призначень на 2016-2017 роки.

Як визначено частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 5.3 договору передбачено можливість виключно за погодженням сторін змінити чи розірвати договір достроково.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази погодження розірвання договору позивачем.

Таким чином, заява відповідача щодо розірвання договору не була погоджена позивачем, і, відтак, спірний договір не було розірвано.

При цьому, відповідно до п. 5.2 договору, а також, з урахуванням відсутності звернення відповідача із заявою щодо відмови від договору до позивача за місяць до закінчення терміну дії договору, спірний договір був автоматично продовженим на наступні 2016 та 2017 роки.

Приписами ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» унормовано, що автобусний маршрут міжміський - автобусний маршрут, який з`єднує населені пункти і протяжність якого перевищує 50 км; автобусний маршрут загального користування - автобусний маршрут, на якому здійснюють регулярні пасажирські перевезення; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів і вантажів між населеними пунктами, розташованими на території однієї держави.

Автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону (ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати внаслідок надання послуг з перевезення автомобільним транспортом на пільгових умовах, згідно складених позивачем розрахунків за формою № 2-пільга та актів за формою №3-пільга.

Умови та порядок надання пільг вказаним категоріям осіб нормативно врегульовано наступними законодавчими актами: Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України «Про транспорт».

Відтак, встановлений приписами статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» обов`язок перевізника надавати послуги з пільгового перевезення автомобільним транспортом тих категорій осіб, які мають передбачені законодавством пільги, відповідно тягне за собою обов`язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких послуг суб`єкту господарювання, який надає такі послуги.

Згідно з ч. 6 ст. 48, підпункту «б» п. 4 ч. 1 ст. 89, п. 204 ч. 1 ст. 90, ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) бюджетні зобов`язання щодо, зокрема, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

До видатків, що здійснюються з бюджетів міст, республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення - державні програми соціального захисту, а саме: пільги окремим категоріям громадян, що надаються: ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; багатодітним сім`ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім`ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім`ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування.

До видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на: інші передбачені законодавством пільги, що надаються, зокрема, особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю та особам, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше одного супроводжуючого); громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

Видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 1, 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, (надалі - Порядок) (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання, зокрема, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктами 3, 10 та 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (далі - уповноважені органи), зокрема, організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної у пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги.

Підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга».

Уповноважений орган щомісяця, зокрема:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою « 5-пільга» та реєстр розрахунків згідно з формою « 7-пільга»; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою « 3-пільга».

Таким чином, як вірно встановив суд першої інстанції, саме відповідач, як розпорядник коштів місцевого бюджету, відповідно до законодавчих приписів зобов`язаний здійснювати відшкодування перевізнику - ДП «ПРП «АТАСС» витрат, понесених за надання послуг з перевезення автомобільним транспортом на пільгових умовах.

Згідно ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Положення ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.05.2018 у справі №903/321/17, від 10.10.2018 у справі №904/9488/17.

Перевезення пасажирів на пільгових умовах ДП «ПРП «АТАСС» виконано не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі в силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

Закон України "Про автомобільний транспорт" та закони, якими встановлено право певних категорій громадян на отримання пільг щодо проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) автомобільного транспорту, у тому числі на міжміських та міжобласних маршрутах, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі, а тому, відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки в 2017 році не є підставами для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов`язання.

Так, скаржник зазначає, що позивач здійснює перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах, однак, діючим законодавством не передбачено укладення договору між автоперевізником і органом місцевої влади при здійсненні міжобласних перевезень, а тому, витрати за пільговий проїзд окремих категорій громадян при здійсненні міжобласних перевезень не підлягають компенсації відповідачем.

Вказані доводи апелянта відхиляються колегією суддів, оскільки відповідач будучи обізнаним про здійснення ДП «ПРП «АТАСС» перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування, уклав з перевізником договір №25 від 26.12.2014 про порядок відшкодування витрат за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом за рахунок субвенції з державного бюджету, умовами якого не передбачено, що пільговий проїзд на міжобласних перевезеннях Управлінням соціального захисту не підлягатиме відшкодуванню.

Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 09.07.2020 у справі №911/333/20 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Київської області Києва від 09.07.2020 у справі №911/333/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №911/333/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 06.10.2020.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді А.І. Мартюк

Є.Ю. Шаптала