ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1708/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "ВТБ Банк", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Батискаф", м. Харків
про витребування майна
за участю представників учасників справи:

позивача - не з`явився

відповідача - Житєньова К.Є.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Акціонерне товариство "ВТБ Банк" (далі АТ "ВТБ Банк") звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Батискаф" (далі ТОВ "Батискаф") про витребування з чужого незаконного володіння відповідача нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень 4-го поверху № 106-121, І в літ. "Р-5", розташованих за адресою: м. Харків, вул. Конєва, 4 загальною площею 537,8 м2, після уточнення під час поточної інвентаризації нумерація приміщень та їх площа змінилися з "нежитлові приміщення 4-го поверху № 106-121, І в літ. "Р-5" загальною площею 537,8 м2" на "нежитлові приміщення 4-го поверху № 106-121, 122а, 123а, 124а, 187-201, І, ІІа в літ. "Р-5" загальною площею 565,7 м2 (далі-спірні приміщення) та повернення спірних приміщень у власність позивача.

Позовні вимоги з посиланням на положення статей 387, 388, 392 Цивільного кодексу України обґрунтовані вибуттям спірних приміщень з власності АТ "ВТБ Банк" поза його волею.

ТОВ "Батискаф", заперечуючи проти позову, акцентував, що є законним власником спірних приміщень, придбаних згідно з договором купівлі-продажу від 23.09.2015 у Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт Техніка" (далі ТОВ "Комфорт Техніка"). ТОВ "Батискаф" наголошувало, що АТ "ВТБ Банк" не надав жодного доказу на підтвердження свого права власності на спірні приміщення.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.10.2018, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 28.03.2019, відмовлено у задоволенні позову повністю.

Постановою Верховного Суду від 11.07.2019 судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.11.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2020 позовні вимоги задоволено, витребувано майно, а саме: нежитлові приміщення 4-го поверху № 106-121, І в літ. Р-5, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Конєва, 4, загальною площею 537,8 м2 у зв`язку з уточненням при поточній інвентаризації змінилася нумерація приміщень та їх площа з нежитлові приміщення 4-го поверху № 106-121, 122а, 123а, 124а, 187-201, І, ІІа в літ. Р-5 загальною площею 537,8 м2 на нежитлові приміщення 4-го поверху № 106-121, І в літ. Р-5 загальною площею 565,7 м2 з чужого незаконного володіння ТОВ Батискаф та повернуто їх у власність АТ ВТБ Банк.

Постановою Верховного Суду від 26.05.2020 судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №922/1708/18 визначено суддю Погорелову О.В.

Ухвалою суду від 25.06.2020 справа прийнята на новий розгляд, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено у справі підготовче засідання.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Представник позивача у судове засідання 24.09.2020 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст. ст. 120, 121 ГПК України.

У судовому засіданні 24.09.2020 представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

10.08.2009 між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" (правонаступником якого є АТ "ВТБ Банк") (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Горизонт" (далі ТОВ "Горизонт") (іпотекодавець, майновий поручитель) укладено іпотечний договір № 15.08-08/09-ДІ02, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевченко В.Ю., з метою забезпечення виконання зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю "Горизонт КЦ" (позичальник) за кредитним договором від 10.08.2009 № 15.08-08/09-СК.

Згідно з пунктами 1.3, 4.1 іпотечного договору від 10.08.2009 № 15.08-08/09-ДІ02, іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку спірні приміщення (предмет іпотеки). За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі, включаючи сплату основної суми боргу, неустойки, процентів та інших платежів, витрат, пов`язаних із пред`явленням вимоги і звернення стягнення на предмет іпотеки, збитки завдані порушенням основного зобов`язання та/або цього договору іпотеки.

25.02.2011 АТ "ВТБ Банк" (іпотекодержатель) зареєстрував право власності на спірні приміщення на підставі іпотечного договору, що підтверджується витягом Комунального підприємства Харківське міське бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) про державну реєстрацію прав № 29137267.

25.02.2011 за результатами перевірки, проведеної прокуратурою міста Харкова за зверненням ТОВ "Горизонт" щодо неправомірних дій БТІ під час реєстрації права власності за АТ "ВТБ Банк" (іпотекодержателем), реєстрацію права власності на спірні приміщення за АТ "ВТБ Банк" скасовано.

У червні 2011 АТ ВТБ Банк звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дії БТІ щодо скасування реєстрації права власності на спірні приміщення та зобов`язання БТІ внести до Реєстру права власності на нерухоме майно запису про реєстрацію за іпотекодержателем права власності на ці приміщення.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2015 у справі № 2а-6586/11/2070 скасовано судові рішення попередніх інстанцій та прийнято нове, яким позов АТ ВТБ Банк задоволено частково, а саме визнано протиправними дії БТІ зі скасування реєстрації права власності, зокрема, на спірні приміщення на підставі відповідних протестів заступника прокурора м. Харкова. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно з договором купівлі-продажу від 23.09.2015 ТОВ "Батискаф" придбало у Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт Техніка" (далі ТОВ "Комфорт Техніка") спірні приміщення, а 23.09.2015 ТОВ "Батискаф" зареєструвало своє право власності на ці приміщення у встановленому законом порядку.

Крім того, 10.03.2010 АТ "ВТБ Банк" звернулося до ліквідатора ТОВ Горизонт КЦ (боржника за кредитним договором) з претензією про визнання майнових вимог вих. № 854/400-08-2, в якій просило визнати банк кредитором першої черги у справі про банкрутство ТОВ Горизонт КЦ та задовольнити грошові вимоги банка за кредитним договором від 10.08.2009 № 15.08-08/09-СК у розмірі 4 977 520,90 грн.

02.04.2010 ТОВ Горизонт КЦ направило АТ "ВТБ Банк" повідомлення № 44 про результати розгляду претензії кредитора, в якому заявлені вимоги кредитора були частково визнані, а саме в сумі 4 916 297,77 грн.

Згідно з платіжними дорученнями від 27.09.2010 № 4 і від 17.12.2010 № 14 в ході ліквідаційної процедури на рахунок АТ ВТБ Банк перераховано 519 980,67 грн., як погашення заявлених вимог кредитора, отже за рахунок реалізованого майна боржником були погашені частково вимоги кредитора АТ ВТБ Банк.

Зазначені обставини підтверджено також ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.07.2011 у справі № Б-24/22-10, якою було затверджено звіт ліквідатора та ліквідовано ТОВ Горизонт КЦ, провадження по справі припинено.

Крім того, зі змісту ухвали від 13.07.2011 у справі № Б-24/22-10 вбачається, що вимоги кредитора АТ ВТБ Банк, які не задоволено за недостатністю майна банкрута, у сумі 4 396 317,10 грн. визнано погашеними.

Позичальник ТОВ Горизонт КЦ, за кредитним зобов`язанням якого було укладено іпотечні договори від 10.08.2009 із ТОВ Горизонт - є припиненим, про що 28.07.2011 зроблено запис в Єдиному державному реєстрі, на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 13.07.2011 у справі № Б-24/22-10 про ліквідацію ТОВ Горизонт КЦ, а зобов`язання ТОВ Горизонт КЦ перед АТ ВТБ Банк за кредитним договором від 10.08.2009 № 15.08-08/09-СК, є такими, що припинилися.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимоги АТ ВТБ Банк про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ "Батискаф" спірних приміщень та повернення їх у власність позивача, на підставі статей 387, 388, 392 Цивільного кодексу України, оскільки спірні приміщення вибули з власності АТ "ВТБ Банк" поза його волею, а дії БТІ зі скасування реєстрації права власності на спірні приміщення за АТ ВТБ Банк на підставі відповідних протестів заступника прокурора м. Харкова визнані неправомірними у судовому порядку (справа № 2а-6586/11/2070).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом статей 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 328 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже зазначена норма встановлює презумпцію правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом частин 1, 3 статті 33 цього Закону (у редакції, чинній станом на дату реєстрації позивачем права власності на спірні приміщення - 25.02.2011) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до пункту 5.1 іпотечного договору від 10.08.2009 № 15.08-08/09-ДІ02, укладеного між АТ "ВТБ Банк" і ТОВ "Горизонт" звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекожержателем від свого імені). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється способом за вибором іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які налягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку" (позасудове врегулювання) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Харківської області від 01.11.2011 у справі № 61/206-10 (провадження у якій відкрито згідно з ухвалою від 19.08.2010) відмовлено у задоволенні позову АТ "ВТБ Банк" до ТОВ "Горизонт" про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10.08.2009 № 15.09-19/09-СК шляхом звернення стягнення на заставлене відповідно до іпотечного договору від 10.08.2009 № 15.08-08/09-ДІ01 нерухоме майно (спірні приміщення).

Водночас, реєстрацію прав на спірні приміщення АТ "ВТБ Банк" проведено 25.02.2011 згідно з витягом про державну реєстрацію прав на спірні приміщення.

У подальшому, за протестами прокурора м. Харкова реєстрацію права власності за АТ "ВТБ Банк" на спірні приміщення скасовано.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2015 у справі №2а-6586/11/2070 скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2011, ухвалено нове рішення, яким позов АТ "ВТБ Банк" задоволено частково, а саме визнано протиправними дії БТІ зі скасування реєстрації права власності на спірні нежитлові приміщення за АТ "ВТБ Банк" на підставі протестів заступника прокурора м. Харкова від 17.05.2011 № 1283, від 17.05.2011 № 1280, від 17.05.2011 № 1282 та від 17.05.2011 № 1288.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ "ВТБ Банк" про зобов`язання Комунальне підприємство "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" внести до Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію за АТ "ВТБ Банк" права власності на спірні нежитлові приміщення.

Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Для набуття набувачем права власності на майно передбачена наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 Цивільного кодексу України випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація.

Отже, за діючим законодавством момент виникнення права власності на нерухоме майно збігається з моментом проведення державної реєстрації права власності та відраховується з дня проведення такої реєстрації.

За змістом частини 1 статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Тобто витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речево-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України, зокрема якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (було загублено, викрадено, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України залежить від того, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 зазначено, що згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України та положеннями процесуального законодавства особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази щодо неправомірного набуття права власності відповідачем, а також відсутнє рішення суду, яким встановлена така незаконність.

Позивачем належними засобами доказування не доведено право власності на спірне майно, наявність майна у незаконному володінні відповідача та відсутність у відповідача правових підстав для володіння ним.

Суд вважає, що позивачем не доведено, що останній є власником спірного майна, а ст. 388 ЦК України надає право витребувати саме власнику.

За змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази та пояснення сторін, суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства "ВТБ Банк" про витребування майна з чужого незаконного володіння, задоволенню не підлягають, з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

При ухваленні даного рішення судом враховано, що згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"; рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України").

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

07.07.2020 ТОВ "Батискаф" до суду була подана заява про поворот виконання рішення, в якій останнє просить суд в порядку повороту виконання рішення стягнути з АТ "ВТБ Банк" на користь ТОВ "Батискаф" 32635,50 грн. судового збору, що був безпідставно стягнутий за судовим наказом №922/1708/18 від 02.03.2020, а також суми виконавчого збору та витрат у розмірі 3463,55 грн., разом 36100,05 грн.

Згідно ч. 2 ст. 333 ГПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно ч.ч. 5, 6 названої статті питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Дослідивши подану заяву та докази, подані на підтвердження списання коштів на виконання рішення господарського суду Харківської області від 11.11.2019 у справі №922/1708/18, враховуючи відмову у задоволенні позову у повному обсязі, суд дійшов висновку про задоволення поданої заяви ТОВ "Батискаф" та здійснення повороту виконання рішення господарського суду Харківської області від 11.11.2019 у справі №922/1708/18.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Батискаф" про поворот виконання рішення господарського суду Харківської області від 11.11.2019 у справі №922/1708/18 - задовольнити.

Здійснити поворот виконання рішення господарського суду Харківської області від 11.11.2019 у справі №922/1708/18.

Стягнути з Акціонерного товариства "ВТБ Банк" (01024, м. Київ, вул. Т. Шевченка/вул. Пушкінська, 8/26, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Батискаф" (61050, м. Харків, пр. Московський, 51, ) - 36100,05 грн., стягнутих на виконання рішення господарського суду Харківської області від 11.11.2019 у справі №922/1708/18.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Акціонерне товариство "ВТБ Банк" (01024, м. Київ, вул. Т. Шевченка/вул. Пушкінська, 8/26, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Батискаф" (61050, м. Харків, пр. Московський, 51, ).

Повне рішення підписано 01 жовтня 2020 року.

Суддя О.В. Погорелова