РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2020 року м. Чернігів справа № 927/440/20
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О. М.

За позовом: Заступника прокурора Чернігівської області,

вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000 в інтересах держави в особі

Позивача: Північного офісу Державної аудиторської служби,

, вул. Січових Стрільців, 18, м. Київ, 04053

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»,

, вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021

2. Талалаївської селищної ради,

, вул. Вокзальна, 3, смт Талалаївка, Чернігівська область, 17200

Предмет спору: про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 28 801,58 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: Прохоренко М. М., довіреність від 28.12.2019 №007.2Др-38-1219, представник;

від відповідача-2: не з`явився;

за участю прокурора: Рибалко Н. В., посвідчення від 24.09.2018,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» та Талалаївської селищної ради, у якому прокурор просить суд:

- визнати недійсною додаткову угоду від 21.02.2020 до договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 28.01.2020 №41FB147-514-20 на закупівлю природного газу, укладену між Талалаївською селищною радою Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» на користь Талалаївської селищної ради кошти у розмірі 28 801,58 грн.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 01.06.2020 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 02.07.2020 та встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID 19» (зі змінами, внесеними постановами КМУ №239 від 25.03.2020, №255 від 02.04.2020, №291 від 22.04.2020, №343 від 04.05.2020) відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 12 березня до 22 травня 2020 року в Україні введено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» з подальшими змінами продовжено дію карантину на всій території України до 31.07.2020.

Відповідно до пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, який був чинний на дату постановлення ухвали суду від 10.06.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, відповідно до вказаної редакції п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України процесуальні строки, зокрема на подання відзиву, були автоматично продовжені на період дії карантину.

22.06.2020 відповідач-1, а 23.06.2020 відповідач-2 направили до суду відзиви на позовну заяву з доданими до них документами.

17.06.2020 від позивача до суду надійшли письмові пояснення, а 06.07.2020 - відповідь на відзив.

14.07.2020 прокурор направив до суду відповідь на відзив відповідача-1 з доказами її направлення іншим учасникам справи.

У зв`язку з перебуванням судді Шморгуна В. В. у відпустці, підготовче засідання, призначене на 02.07.2020, не відбулось.

Ухвалою суду від 14.07.2020 призначено підготовче засідання на 21.07.2020, визнано обов`язковою явку прокурора у це підготовче засідання, явка позивача та відповідачів обов`язковою не визнавалась.

Ухвала суду від 14.07.2020 була направлена учасникам справи електронною поштою у зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг.

20.07.2020 від відповідача-1 надійшла заява про продовження строку для подання заперечень на відповідь на відзив прокурора.

Відповідач-2 у підготовче засідання 21.07.2020 не з`явився, жодних пояснень, клопотань щодо неможливості його явки у це судове засідання до суду не надходило.

Оскільки прокурор та представники позивача і відповідача-1 вважали за можливе розпочати підготовче засідання без участі представника Талалаївської селищної ради, підготовче засідання 21.07.2020 проводилось за відсутності відповідача-2 (його представника).

У підготовчому засіданні 21.07.2020 суд долучив до матеріалів справи відзиви відповідачів на позовну заяву з доданими до них документами, як такі, що подані у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

Як вбачається з наданих позивачем письмових пояснень та відповіді на відзив, вони підписані представником позивача за довіреністю Юлією Кожемякою. На підтвердження повноважень на підписання пояснень та відповіді на відзив представником позивача надано копію довіреності від 10.01.2020 №26-16-17-17/165/2020, виданої начальнику юридичного відділу Кожемяці Ю. М.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України відповідь на відзив підписується позивачем або його представником.

Згідно з ч. 2 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

За змістом ч. 1, 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Тобто представляти інтереси органу державної влади у суді може керівник державного органу, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво), або особа, що не пов`язана трудовими відносинами з таким державним органом (представництво).

При цьому підписання та/або подання відповіді на відзив, письмових пояснень є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва.

Документів, які б підтверджували правовий статус Кожемяки Ю. М. як адвоката до письмових пояснень та відповіді на відзив не додано.

Документів, які б підтверджували, що Кожемяка Ю. уповноважена представляти інтереси Північного офісу Держаудитслужби у суді на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) у порядку, визначеному ст. 56 ГПК України, позивачем також не надано.

Відтак довіреність від 10.01.2020 №26-16-17-17/165/2020, видана начальнику юридичного відділу Кожемяці Ю. М., за відсутності у неї статусу адвоката, а також за відсутності передбачених ч. 3 ст. 56 ГПК України доказів, не може належним чином підтверджувати, що представник є уповноваженою особою на підписання та подання заяв по суті та письмових пояснень від імені позивача у цій справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, шо письмові пояснення та відповідь на відзив Північного офісу Держаудитслужби підписані не уповноваженою особою, а тому суд у підготовчому засіданні 21.07.2020 не прийняв їх до розгляду, а спір вирішується без їх урахування.

У підготовчому засіданні 21.07.2020 суд встановив, що відзив на позов відповідач-1 направив заступнику прокурора 22.06.2020, який було отримано 23.06.2020.

Таким чином, останнім днем для подання прокурором відповіді на відзив є 30.06.2020.

Відповідь на відзив відповідача-1 направлена до суду 14.07.2020, отже вона подана прокурором з пропущенням строку, встановленого для її подання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року, автоматичне продовження строків на подання відповіді на відзив передбачено не було.

Згідно з ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи те, що відповідь на відзив прокурором подана не у встановлений судом строк, заяви про поновлення пропущеного процесуального строку для подання такої заяви по суті та пояснень щодо поважності причин несвоєчасного її подання прокурор суду не надав, суд у підготовчому засіданні 21.07.2020 на підставі положень ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України залишив подану відповідь на відзив без розгляду, а спір вирішується без її урахування.

У підготовчому засіданні 21.07.2020 представник відповідача-1 заявила, що не підтримує подану нею заяву про продовження строку для подання заперечень на відповідь на відзив прокурора, оскільки така відповідь не була прийнята судом.

Суд у підготовчому засіданні 21.07.2020 залишив заяву відповідача-1 про продовження строку для подання заперечень без розгляду.

У зв`язку з необхідністю з`ясувати питання щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в суді при зверненні із цим позовом, у підготовчому засіданні 21.07.2020 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 04.08.2020 на 14:00.

Ухвалою суду від 21.07.2020 повідомлено учасників справи про час та місце проведення підготовчого засідання 04.08.2020.

До початку підготовчого засідання від позивача надійшла заява від 29.07.2020 з доданими до неї документами, у якій він зазначає наступне. Відповідно до норм Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» орган державного фінансового контролю наділений лише правом порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, за результатами проведених заходів державного фінансового контролю. Протягом січня-червня 2020 року заходи державного фінансового контролю (державний аудит, інспектування, перевірка та моніторинг закупівель) у Талалаївській селищній раді не проводились, процедура закупівлі не перевірялась. Листами від 30.03.2020 та від 30.04.2020 повідомлено Прокуратуру Чернігівської області, що здійснення аналізу ціни з метою визначення її «завищення» чи «заниження» не належить до компетенції Північного офісу; правові підстави для здійснення моніторингу та перевірки процедури закупівлі відсутні.

До початку підготовчого засідання від відповідача-1 надійшли письмові пояснення від 31.07.2020 з доданими до них документами, у яких зазначено про те, що спірна додаткова угода від 21.02.2020 укладена відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та про укладання 24.06.2020 додаткової угоди щодо зміни ціни до договору на постачання природного газу від 28.01.2020.

Позивач та відповідач-2 були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення, але у підготовче засідання 04.08.2020 не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання 04.08.2020 проводилось за відсутності позивача та відповідача-2 (їх представників).

У підготовчому засіданні 04.08.2020 суд постановив ухвалу про відкладення вирішення питання про долучення до матеріалів справи і прийняття до розгляду письмових пояснень відповідача-1 з доданими до них документами та про відкладення підготовчого засідання на 11.08.2020 на 11:00.

Ухвалою суду від 04.08.2020 повідомлено учасників справи про час та місце проведення підготовчого засідання 11.08.2020.

До початку підготовчого засідання від відповідача-1 надійшли:

- письмові пояснення від 10.08.2020, у яких він просить залишити позов без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, оскільки прокурор передчасно звернувся до суду із цим позовом, не дотримавшись розумного строку, протягом якого уповноважений орган мав самостійно вжити заходів щодо захисту інтересів держави. У поданих поясненнях відповідач-1 вважає, що такий розумний строк розпочне свій перебіг після закінчення терміну дії договору від 28.01.2020;

- клопотання про призначення судово-економічної експертизи, на вирішення якої поставити питання:

1. Чи підтверджено документально коливання ціни на ринку природного газу в бік збільшення згідно з інформацією, викладеної у листі №232/19 від 07.02.2020 Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків зовнішінформ» в момент укладання додаткової угоди щодо зміни ціни до договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41FB147-514-20 від 28.01.2020?

Відповідач-1 вважає, що для з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а саме наявності коливання вартості газового палива на ринку після укладання договору від 28.01.2020, необхідні спеціальні знання та просить доручити проведення експертизи експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз;

- клопотання про продовження строку підготовчого провадження у зв`язку з поданням клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

Позивач та відповідач-2 у підготовче засідання 11.08.2020 не з`явились, про причини неявки не повідомили. Як свідчать підтвердження про отримання ухвали суду від 04.08.2020, яка була направлена на електронні адреси позивача та відповідача-2, ця ухвала була отримана останніми, а тому вони вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання 11.08.2020 проводилось за відсутності позивача та відповідача-2 (їх представників).

У підготовчому засіданні 11.08.2020 суд долучив до матеріалів справи заяву позивача від 29.07.2020 з доданими до неї документами та письмові пояснення відповідача-1 від 10.08.2020, оскільки вони стосуються питання представництва прокурором інтересів держави в суді.

Розглянувши надані прокурором у позовній заяві обґрунтування та доводи позивача і відповідача-1, викладені у поданих ними заяві, відзиві та письмових поясненнях, суд у підготовчому засіданні 11.08.2020 встановив наступне.

Прокурором у позовній заяві зазначено, що необхідність звернення з цим позовом зумовлена потребою захистити інтереси держави у зв`язку із нездійсненням відповідних повноважень органом Державної аудиторської служби України - Північним офісом Держаудитслужби, який держава наділила повноваженнями щодо реалізації державної політики у сфері державного фінансового контролю, зокрема при здійсненні державних закупівель (ст. 7 Закону України "Про публічні закупівлі", ст. 5, 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", Положення про Державну аудиторську службу України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43). Прокурор вважає, що укладання додаткової угоди з порушенням вимог законодавства може призвести до необхідності додаткового витрачання коштів з бюджету та свідчить про нераціональне і неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення інтересів держави у бюджетній сфері.

У відзиві на позов відповідач-1 вважає, що прокурор не довів невиконання або неналежне виконання Північним офісом Держаудитслужби своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави, а тому відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Відповідно до ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Згідно з ч. 4, 7 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (далі - Положення), визначено що реалізуючи державний фінансовий контроль через здійснення моніторингу закупівель, Державна аудиторська служба України, яка є центральними органами виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, має право звертатися до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 цього Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (п. 7 Положення).

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 826/9672/17).

З урахуванням наведеного, Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель (аналогічний висновок у подібних правовідносинах щодо визначення позивачем у справі офісу Держаудитслужби викладено у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі 911/1497/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18).

За наведених мотивів суд погоджується з доводами прокурора, що Північний офіс Держаудитслужби є компетентним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, та відхиляє відповідні доводи позивача про відсутність у нього таких повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, Прокуратурою Чернігівської області на адресу Північного офісу Держаудитслужби направлялись листи від 12.03.2020 №05/1-188вих20, від 22.04.2020 №05/1-485вих20 щодо проведення контрольних заходів, зокрема моніторингу публічної закупівлі (UA-2019-11-21-002018-b), із зазначенням виявлених порушень.

Управління Північного офісу Держаудитслужби листами від 31.03.2020 №26-25-31-17/1264-2020 та від 30.04.2020 №26-25-31-17/1624-2020 повідомило прокурора, що протягом січня-червня 2020 року заходи державного фінансового контролю (державний аудит, інспектування, перевірка та моніторинг закупівель) у Талалаївській селищній раді не проводились, процедура закупівлі не перевірялась; здійснення аналізу ціни з метою визначення її «завищення» чи «заниження» не належить до компетенції Північного офісу; правові підстави для здійснення моніторингу та перевірки процедури закупівлі, а також для звернення до суду із позовом про визнання спірної додаткової угоди недійсною - відсутні.

Оскільки ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» форми відповідного повідомлення уповноваженого органу не визначено, вказані листи прокурора з посиланням на таку норму, які були направлені позивачу з метою з`ясування підстав представництва, відповідають приписам цієї статті, а тому підпадають під розуміння повідомлень, обумовлених у ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Враховуючи те, що з моменту направлення прокурором позивачу листа від 12.03.2020 та до подання позову минуло більше двох місяців, позивач у категоричній формі повідомляв про відсутність у нього повноважень на звернення до суду із відповідним позовом, суд доходить висновку про невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про можливе порушення інтересів держави, а відтак і про його бездіяльність.

Доводи відповідача-1 про те, що розумний строк буде дотримано лише після закінчення терміну дії договору відхиляються судом, оскільки є необґрунтованими, а наділення прокурора правом на звернення до суду із позовом про визнання недійсною додаткової угоди до договору лише після закінчення строку його дії жодним нормативно-правовим актом не передбачено. Навпаки, звернення прокурора до суду із таким позовом після припинення дії договору призведе до затягування вирішення спірного питання, зокрема щодо повернення коштів.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду, а відтак клопотання відповідача-1 про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Щодо поданих відповідачем-1 письмових пояснень від 31.07.2020 суд зазначає наступне.

17.07.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року № 731-IX (далі - Закон № 731-IX), яким було змінено положення пункту 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України та встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Тобто законодавцем скасовано правову норму щодо автоматичного продовження процесуальних строків на час дії карантину.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 731-IX процесуальні строки, які були продовжені, зокрема, відповідно до пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, процесуальний строк на подання відзиву, який продовжувався на час дії карантину, закінчується 06.08.2020, незалежно від періоду його дії.

Оскільки ГПК України не забороняє подавати заяви по суті, зокрема відзив, окремими частинами у межах встановленого строку, суд розцінює надані відповідачем-1 письмові пояснення як відзив на позов, який поданий у встановлений строк, а тому у підготовчому засіданні 11.08.2020 суд долучив вказані письмові пояснення з доданими до них документами до матеріалів справи, а спір вирішується з їх урахуванням.

Щодо поданого відповідачем-1 клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

При цьому судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Як встановив суд, відповідач-1 подав клопотання про призначення судово-економічної експертизи після закінчення строку, встановленого для подання доказів, поважних причин неможливості подання цього клопотання у зазначені строки відповідач-1 не зазначив, а відтак суд доходить висновку, що ТОВ «Чернігівгаз Збут» порушило строк, встановлений у п. 2 ч. 1 ст. 99 ГПК України.

Крім того, суд вважає, що клопотання відповідача-1 зводиться саме до правової оцінки певного доказу, що безпосередньо повинен зробити суд, а тому суд у підготовчому засіданні 11.08.2020 дійшов висновку про відсутність підстав для призначення заявленої відповідачем-1 судово-економічної експертизи та відмовив у задоволенні відповідного клопотання.

Оскільки клопотання відповідача-1 про продовження строку підготовчого провадження обґрунтовується саме поданим клопотанням про призначення судово-економічної експертизи, тобто є похідним від цього клопотання, суд у підготовчому засіданні 11.08.2020 відмовив у задоволенні вказаного клопотання відповідача-1.

У підготовчому засіданні 11.08.2020 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.09.2020 на 12:00.

Ухвалою суду від 11.08.2020 повідомлено учасників справи про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті 03.09.2020.

До початку судового засідання від прокурора надійшла відповідь на письмові пояснення (відзив) відповідача-1 з доказами її направлення іншим учасникам справи, від відповідача-1 - заперечення на відповідь на письмове пояснення (відзив) прокурора з доказами їх направлення іншим учасникам справи, а від позивача - письмові пояснення з доданими до них документами.

У судове засідання 03.09.2020 від позивача з`явилась начальник юридичного відділу Кожемяка Ю. М., яка не була допущена судом до участі у справі як представник позивача у зв`язку з ненаданням належних документів, які підтверджують повноваження представляти інтереси органу державної влади у порядку самопредставництва.

Відповідач-2 у судове засідання 03.09.2020 не з`явився, про причини неявки не повідомив. У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, ухвала суду від 11.08.2020 була направлена на електронну адресу відповідача-2 та отримана ним, а тому він вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України судове засідання 03.09.2020 проводилось за відсутності позивача та відповідача-2 (їх представників).

У судовому засіданні 03.09.2020 суд долучив до матеріалів справи відповідь прокурора на письмові пояснення (відзив) відповідача-1 та заперечення відповідача-1 на відповідь на письмове пояснення (відзив) прокурора, як такі, що подані у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а спір вирішується з їх урахуванням.

Оскільки письмові пояснення позивача підписані начальником юридичного відділу Кожемякою Ю., проте позивачем не надано доказів наявності у неї повноважень представляти інтереси державного органу у суді у порядку самопредставництва, а відтак і повноважень на підписання письмових пояснень, суд у судовому засіданні 03.09.2020 не прийняв їх до розгляду, а спір вирішується без їх урахування.

У судовому засіданні 03.09.2020 суд оголосив перерву до 24.09.2020 до 11:00.

Ухвалою суду від 03.09.2020 повідомлено позивача та відповідача-2 про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті 24.09.2020.

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивач та відповідач-2 у судове засідання 24.09.2020 не з`явились, про причини неявки не повідомили. У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, ухвала суду від 03.09.2020 була направлена на електронні адреси позивача та відповідача-2 та отримана ними, а тому вони вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України судове засідання 24.09.2020 проводилось за відсутності позивача та відповідача-2 (їх представників).

У судовому засіданні 24.09.2020 представник відповідача-1 просила залишити клопотання про відкладення розгляду справи без розгляду.

У судовому засіданні 24.09.2020 суд задовольнив клопотання представника відповідача-1 та залишив без розгляду подане клопотання про відкладення судового засідання.

Оскільки попередньою редакцією п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України було передбачено продовження процесуальних строків під час карантину, зокрема, щодо судового розгляду справи, тобто законодавцем фактично було зупинено перебіг відповідних процесуальних строків на час дії карантину, то саме з 07.08.2020 продовжується перебіг процесуальних строків щодо судового розгляду справи, провадження у яких відкрито до 17.07.2020.

Таким чином, справу судом розглянуто у встановлені законом строки.

У судовому засіданні 24.09.2020 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладанні відповідачами додаткової угоди від 21.02.2020 до договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 28.01.2020 №41FB147-514-20 було порушено ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме змінено ціну за одиницю товару у бік збільшення при відсутності відповідного коливання ціни такого товару на ринку, внаслідок чого безпідставно зменшено обсяги закупівлі. Враховуючи, що додаткова угода від 21.02.2020 укладена з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", прокурор, посилаючись на приписи ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, просить визнати її недійсною. Оскільки відповідач-2 сплачував кошти за поставлений природний газ відповідно до ціни, вказаній у спірній додатковій угоді, тобто за збільшеною ціною, прокурор на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача-1 28 801,58 грн надмірно сплачених відповідачем-2 коштів.

Відповідач-1 проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав:

- додаткова угода від 21.02.2020 укладена без порушення вимог ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки станом на лютий 2020 року відбулось коливання ціни на природний газ у бік збільшення, а ціна на природний газ змінилась у межах 10%, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» та договором від 28.01.2020, а тому підстави для визнання спірної додаткової угоди відсутні;

- коливання ціни на природний газ підтверджується листом ДП «Держзовнішінформ» №232/19 від 07.02.2020, який є належним та допустимим доказом у розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України;

- підписання сторонами спірної додаткової угоди не завдало збитків у розумінні чинного законодавства України, а тому вимога прокурора про зобов`язання відповідача-1 повернути відповідачу-2 кошти у розмірі 28 801,58 грн є необґрунтованою.

У письмових поясненнях, які суд розцінив як відзив на позов, відповідач-1 зазначає, що відповідно до спірної додаткової угоди від 21.02.2020 ціна на природний газ зросла на 10%, проте 24.06.2020 між ТОВ «Чернігівгаз Збут» та Талалаївською селищною радою було укладено додаткову угоду до договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41FB147-514-20 від 28.01.2020, згідно з якою ціна на природний газ зменшилась на 10%. Як вказує відповідач-1, коливання ціни на природний газ на ринку України за період з грудня 2019 року по лютий 2020 року у бік збільшення підтверджується інформацією Львівської торгово-промислової палати, на підтвердження чого надано копію листа від 31.07.2020 №19-09/671.

Відповідач-2 у своєму відзиві вважає, що додаткова угода від 21.02.2020 укладена відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Прокурор у своїй відповіді на письмові пояснення (відзив) відповідача-1 зазначає, що лист ДП «Держзовнішінформ» від 07.02.2020, на який посилається відповідач-1 як на доказ коливання ціни на природний газ у бік збільшення, містить інформацію про діапазон відпускних цін на природний газ за один місяць - лютий 2020 року, а не про коливання ціни на ринку. Таким чином, прокурор вважає, що цей документ не підтверджує коливання ціни на природний газ та не є підставою для внесення змін до договору від 28.01.2020 в частині збільшення вартості газу. Реальне коливання ціни на природний газ за січень-березень 2020 року можна прослідкувати за інформацією АТ НАК «Нафтогаз України», розміщеною на офіційному веб-сайті. Щодо укладеної між сторонами додаткової угоди від 24.06.2020 прокурор вказує, що ця угода розповсюджує свою дію на відносини, що склалися з 01.06.2020, а її укладення не впливає на суть спору. Стосовно посилання відповідача-1 на лист Львівської торгово-промислової палати від 31.07.2020 прокурор зазначає, що вказана у цьому листі зміна ціна на газ відбулась не в період дії договору від 28.01.2020, а тому не може враховуватись як підстава для перегляду його ціни згідно з вимогами ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

У наданих запереченнях на відповідь на письмове пояснення (відзив) відповідач-1 вказує, що, посилаючись лише на інформацію з офіційного сайту АТ НАК «Нафтогаз України», прокурор не наводить правових підстав обов`язкового застосування такої інформації; лист Львівської торгово-промислової палати від 31.07.2020 містить інформацію про коливання ціни на природний газ з грудня 2019 року по лютий 2020 року у бік збільшення.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Талалаївською селищною радою проводилась процедура закупівлі (відкриті торги) газового палива (природного газу).

Оголошення про проведення відкритих торгів UA-2019-11-21-002018-b на закупівлю природного газу ДК021:2015: 09120000-6 - Газове паливо, у кількості 220 000 м3, розмір бюджетного призначення або очікувана вартість предмета закупівлі - 3 168 000,00 грн, строк поставки - до 31.12.2020, замовник - Талалаївська селищна рада, оприлюднено на веб-сайті публічних закупівель Prozorro (т. 1 а.с. 25).

Рішенням тендерного комітету Талалаївської селищної ради від 21.11.2019 було затверджено тендерну документацію на закупівлю по предмету: ДК 021:2015, код 09120000-6 - Газове паливо (Природний газ) (т. 1 а.с. 26-49).

ТОВ «Чернігівгаз Збут» (учасник відкритих торгів) надало тендерному комітету Талалаївської селищної ради свою тендерну пропозицію щодо участі у відкритих торгах на закупівлю за предметом: ДК021:2015: 09120000-6 - Газове паливо (Природний газ). Так, ТОВ «Чернігівгаз Збут» погодилось виконати вимоги замовника за наступною ціною: природний газ, в тому числі тариф на послуги із замовлення (бронювання) потужності/транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, у кількості 220 000 м3 за ціною 6,50 грн за 1 м3 (з урахуванням ПДВ); загальна вартість пропозиції - 1 430 000,00 грн (з урахуванням ПДВ) (т. 1 а. с. 64-65).

Крім того, ТОВ «Чернігівгаз Збут» у складі тендерної пропозиції надало лист ДП «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» (далі - ДП «Держзовнішінформ») № 23/141 від 02.12.2019 про те, що за інформацією ПАТ HAK «Нафтогаз України», наявною на офіційному сайті компанії станом на 29.11.2019, рівень цін на природний газ як товар для промислових споживачів (в тому числі для установ і організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів на території України) без урахування тарифів на послуги з транспортування природного газу, з урахуванням ПДВ, складає: за умови, якщо місячні обсяги використання природного газу від 50 тис. куб. м (за відсутності заборгованості перед компанією за попередні періоди): за умови попередньої оплати до періоду (календарний місяць) поставки газу з 1 грудня 2019 року - 7033,20 грн за 1000 м3; за умови оплати протягом або після періоду (календарний місяць) поставки газу - 7755,60 грн за 1000 м3 (т. 1 а. с. 66).

Відповідно до протоколу засідання тендерного комітету Талалаївської селищної ради № 4 від 16.12.2019 року пропозиція ТОВ «Чернігівгаз Збут» визнана такою, що відповідає встановленим вимогам тендерної документації; визначено переможцем торгів ТОВ «Чернігівгаз Збут»; прийнято рішення про намір укласти договір про закупівлю із переможцем; ціна пропозиції - 1 430 000,00 грн з ПДВ (т. 1 а.с. 53-55).

Повідомлення про намір укласти договір опубліковано в електронній системі Prozorro.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом діяльності ТОВ «Чернігівгаз Збут» є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (т. 1 а.с. 56-60).

28.01.2020 між ТОВ «Чернігівгаз Збут» (далі - Постачальник) та Талалаївською селищною радою (далі - Споживач) укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41FB147-514-20 (далі - Договір від 28.01.2020) (т. 1 а.с. 68-80).

Відповідно до п. 1.1 Договору від 28.01.2020 Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу, що є бюджетною організацією та є кінцевим споживачем, 09120000-6 - Газове паливо (Природний газ) (далі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором, з урахуванням послуг, передбачених Кодексом газотранспортної системи.

Річний плановий обсяг постачання газу - до 220 000,00 куб. м (п.1.2 Договору від 28.01.2020).

Планові обсяги постачання газу по місяцях: січень - 50 000 м3, лютий - 50 000 м3, березень - 30 000 м3, квітень - 10 000 м3, травень - вересень - 0 м3, жовтень - 10 000 м3, листопад - 30 000 м3, грудень - 40 000 м3 (п. 1.3 Договору від 28.01.2020).

Згідно з п. 3.2 Договору від 28.01.2020 ціна 1 куб. метру газу становить 6,31137 грн, в т.ч. ПДВ - 20%. Вартість послуги доступу до потужності за 1 м3 - 0,18863 грн, в т.ч. ПДВ - 20%. Разом до сплати за 1 м3 - 6,50 грн, в т.ч. ПДВ - 20 %.

Загальна сума Договору складає 1 430 000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 20% (п. 3.3 Договору від 28.01.2020).

Ціна, зазначена в п. 3.2 Договору, може змінюватись протягом дії Договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору (п. 3.4 Договору від 28.01.2020).

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газовою доби, з якої Споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ «Чернігівгаз Збут» в інформаційній платформі оператора ГТС, а саме з 01 лютого 2020 року до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору від 28.01.2020).

Будь-які зміни та доповнення до цього Договору вважаються дійсними, якщо вони здійснені в письмовій формі та підписані уповноваженими на це представниками Сторін шляхом укладання додаткової угоди. Будь-які зміни, доповнення та додатки до цього Договору, внесені належним чином, є його невід`ємними частинами (п. 11.5, 11.6 Договору від 28.01.2020).

Відповідно до п. 11.7 Договору від 28.01.2020 істотні умови цього Договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в цьому Договорі.

ТОВ «Чернігівгаз Збут» направило Талалаївській селищній раді лист № 14703-Сл-2372-0220 від 12.02.2020 «Щодо зміни вартості послуги доступу до потужності з 01.01.2020 року», у якому зазначає, що Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013 затверджено тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи на регуляторний період 2020-2024 роки для ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (вартість послуги доступу до потужності), який складає: за 1 тис. м куб 148,992 грн, в т.ч. ПДВ - 20 %. У зв`язку з вищевикладеним, для приведення договору у відповідність до чинного законодавства, направлено два примірники підписаних та скріплених печаткою з боку TOB «Чернігівгаз Збут», додаткових угод на зміну вартості послуги доступу до потужності з 01.01.2020 та просить підписати зазначену додаткову угоду, підписи скріпити печаткою та в найкоротші терміни повернути на адресу для листування TOB «Чернігівгаз Збут» (т. 1 а. с. 87).

На підтвердження зміни вартості послуги доступу до потужності з 01.01.2020 відповідач-1 до листа № 14703-Сл-2372-0220 від 12.02.2020 додав Постанову НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013 з Додатком № 2 (т. 1 а. с. 89-90, 92).

18.02.2020 між ТОВ «Чернігівгаз Збут» (далі - Постачальник) та Талалаївською селищною радою (далі - Споживач) укладено додаткову угоду щодо зміни ціни до Договору від 28.01.2020 (т. 1 а. с. 88), відповідно до якої п. 3.2 Договору від 28.01.2020 викладено у такій редакції:

« 3.2. Ціна 1 куб. метрів газу становить 6,351008 грн, в т.ч. ПДВ-20%.

Вартість послуги доступу до потужності (Тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи на регуляторний період 2020-2024 роки для ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», затверджений Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013) за 1 м. куб. 0,148992 грн, в т.ч. ПДВ-20%.

Разом до сплати за 1 м. куб. 6,50 грн, в т. ч. ПДВ - 20%».

Відповідно до п. 2 додаткової угоди від 18.02.2020 дана додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання та розповсюджує свою дію між сторонами з 01.01.2020.

Отже, змінивши вартість складових, загальна ціна за одиницю продукції (1м3 газу) залишилась незмінною.

Також ТОВ «Чернігівгаз Збут» направило Талалаївській селищній раді лист № 14703-Сл-2477-0220 від 14.02.2020 «Щодо зміни вартості природного газу», у якому зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» ціна ТОВ «Чернігівгаз Збут» за 1000 куб. м природного газу з урахуванням тарифу на транспортування магістральними мережами та податку на додану вартість з 01.02.2020 становить 7 150,00 грн за 1000 куб. м, в т. ч. ПДВ 20%. У зв`язку з вищевикладеним, направлено два примірники підписаних та скріплених печаткою з боку TOB «Чернігівгаз Збут» додаткових угод на зміну ціни з 01.02.2020 та просить підписати зазначену додаткову угоду, підписи скріпити печаткою та в найкоротші терміни повернути на адресу для листування TOB «Чернігівгаз Збут» (т. 1 а. с. 96).

Для підтвердження зміни вартості природного газу на ринку України TOB «Чернігівгаз Збут» надало лист ДП «Держзовнішінформ» №232/19 від 07.02.2020 року (т. 1 а. с. 97).

Відповідно до листа ДП «Держзовнішінформ» №232/19 від 07.02.2020 на запит TOB «Чернігівгаз Збут» за наявною на 07 лютого 2020 року інформацією щодо цін на природний газ суб`єктів ринку природного газу відпускний рівень цін на природний газ для установ і організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів на території України, в залежності від обсягу споживання та умов оплати, з урахуванням тарифу на послугу транспортування природного газу для точки виходу з газотранспортної системи АТ «Укртрансгаз», без урахування витрат на транспортування розподільними трубопроводами, складав: за лютий 2020 року - 6351,18-8188,628 грн/1000 м3 з ПДВ, в т.ч.: - за умов попередньої оплати до періоду (календарний місяць) поставки природного газу: за лютий 2020 року - 6351,18-6630,00 грн/1000 м3 з ПДВ; - за умов оплати протягом або після періоду (календарний місяць) поставки природного газу: за лютий 2020 року - 6548,99-8148,99 грн/1000 м3 з ПДВ; - умови оплати не вказані: - за лютий 2020 року - 6554,83-8188,628 грн/1000 м3 з ПДВ.

21.02.2020 між ТОВ «Чернігівгаз Збут» (далі - Постачальник) та Талалаївською селищною радою (далі - Споживач) укладено додаткову угоду щодо зміни ціни до Договору від 28.01.2020 (т. 1 а. с. 95), відповідно до якої п. 1.2, 1.3, 3.2, 3.3 Договору від 28.01.2020 викладено у такій редакції:

« 1.2 Річний плановий обсяг постачання газу - до 200 264,23 куб.м»

« 1.3 Планові обсяги постачання газу по місяцях:

січень - 2 906,54 м3, лютий - 50 000 м3, березень - 30 000 м3, квітень - 10 000 м3, травень - 0 м3, червень - 0 м3, липень - 0 м3, серпень - 0 м3, вересень - 0 м3, жовтень - 10 000 м3, листопад - 30 000 м3, грудень - 67 357,69 м3».

« 3.2 Ціна, з 01 лютого 2020 року, за 1 куб.м природного газу з урахуванням тарифу вартості послуги доступу до потужності (Тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи на регуляторний період 2020-2024 роки для ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», затверджений Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013) та податку на додану вартість становить: 7,15 грн за 1 куб. м, в т.ч. ПДВ 20%».

« 3.3 Загальна сума Договору складає 1 429 999,99 грн. в т.ч. ПДВ 20%».

Відповідно до п. 2 додаткової угоди від 21.02.2020 дана додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання та розповсюджує свою дію між сторонами з 01.02.2020.

Прокурор надав прейскуранти на природний газ із ресурсів Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на період поставки з 01 по 31 січня 2020 року (включно), з 01 по 29 лютого 2020 року (включно), з 01 по 31 березня 2020 року (включно), з 01 по 30 квітня 2020 року (включно) (т. 1 а. с. 81-84).

У вказаних прейскурантах зазначена ціна природного газу постачальникам для подальшої реалізації газу установам та організаціям, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, яка становить, за умови оплати протягом або після періоду (календарний місяць) поставки газу: з 01 по 31 січня 2020 року - 7 286,40 грн за 1000 куб.м, з 01 по 29 лютого 2020 року - 6 249,60 грн за 1000 куб.м, з 01 по 31 березня 2020 року - 5 527,20 грн за 1000 куб.м, з 01 по 30 квітня 2020 року - 5 536,80 грн.

На виконання умов Договору від 28.01.2020 відповідач-1 передав, а відповідач-2 прийняв природний газ згідно з:

- актом № ЧРЗ80001036 приймання-передачі природного газу від 18.02.2020 відповідачем-2 прийнято природний газ за січень 2020 року обсягом 2906,54 куб.м на загальну суму 18 892,51 грн (з ПДВ) (т. 1 а. с. 99);

- актом № ЧРЗ80002699 приймання-передачі природного газу від 29.02.2020 відповідачем-2 прийнято природний газ за лютий 2020 року в обсязі 32 515,44 куб.м на загальну суму 232 485,38 грн (з ПДВ) (т. 1 а. с. 102);

- актом № ЧРЗ80003355 приймання-передачі природного газу відповідачем-2 прийнято природний газ за березень 2020 року в обсязі 11 794,72 куб.м на загальну суму 84 332,24 грн (з ПДВ) (т. 1 а. с. 107).

Таким чином, у січні-березні 2020 року Талалаївській селищній раді фактично поставлено природний газ загальним обсягом 47 216,7 куб.м на загальну суму 335 710,13 грн.

На оплату поставленого природного газу у спірний період відповідачем-1 виставлено відповідачу-2 рахунки: № 60000564 від 18.02.2020 на суму 18 892,51 грн, № 60001111 від 19.03.2020 на суму 232 485,38 грн, № 60001539 на суму 84 332,24 грн (т. 1 а. с. 100, 103, 108).

Платіжними дорученнями № 189 від 24.02.2020, № 171-176 від 24.03.2020, № 171-176 від 13.04.2020 відповідач-2 перерахував відповідачу-1 кошти за поставлений природний газ на загальну суму 335 710,13 грн (т. 1 а.с. 101, 104-106, 109-111).

Прокурор зазначає, що відповідач-2 відповідно до первісної ціни газу, зазначеної у Договорі від 28.01.2020, повинен був сплатити за поставлений природний газ кошти у розмірі 306 908,55 грн, натомість сплатив 335 710,13 грн, а отже розмір надмірно сплачених коштів становить 28 801,58 грн, які прокурор просить стягнути з відповідача-1 на користь відповідача-2.

24.06.2020 між ТОВ «Чернігівгаз Збут» (далі - Постачальник) та Талалаївською селищною радою (далі - Споживач) укладено додаткову угоду щодо зміни ціни до Договору від 28.01.2020 (т. 2 а. с. 24), відповідно до якої п. 1.2, 1.3, 3.2, 3.3 Договору від 28.01.2020 викладено у такій редакції:

« 1.2 Річний плановий обсяг постачання газу - до 200 264,23 куб.м»

« 1.3 Планові обсяги постачання газу по місяцях:

січень - 2 906,54 м3, лютий - 32 515,44 м3, березень - 11 794,72 м3, квітень - 991,53 м3, травень - 0 м3, червень - 0 м3, липень - 0 м3, серпень - 0 м3, вересень - 0 м3, жовтень - 22 056,00 м3, листопад - 50 000 м3, грудень - 80 000 м3».

« 3.2 Ціна, з 01 червня 2020 року, за 1 куб.м природного газу з урахуванням тарифу вартості послуги доступу до потужності (Тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи на регуляторний період 2020-2024 роки для ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», затверджений Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013) та податку на додану вартість становить: 6,435 грн за 1 куб. м, в т.ч. ПДВ 20%».

« 3.3 Загальна сума Договору складає 1 321 279,93 грн. в т.ч. ПДВ 20%».

Відповідно до п. 2 додаткової угоди від 24.06.2020 дана додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання та розповсюджує свою дію між сторонами з 01.06.2020.

Львівська торгово-промислова палата у листі від 31.07.2020 №19-09/671 надала відповідь на запит ТОВ «Чернігівгаз Збут», у якому повідомила інформацію про середньозважені ціни на природний газ за результатами укладених угод на ТБ «Українська енергетична біржа» станом на 30.07.2020: грудень 2019 року - 5 307,08 грн/тис. куб. м, січень 2020 року - 5 763,78 грн/тис. куб. м, лютий 2020 року - 5 764,30 грн/тис. куб. м (т. 2 а.с. 33).

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України «Про публічні закупівлі» (тут і далі - у редакції, чинній на момент укладання Договору від 28.01.2020 та додаткової угоди від 21.02.2020).

Цей Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Згідно з пунктами 5, 9, 18, 32 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі»: договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари; замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі. При цьому предмет закупівлі - це товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

За приписами ч. 4 ст. 36 вказаного Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі (п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Отже, Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за п. 2 ч. 4 наведеної норми - у випадку коливання цін на ринку товару, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому не більше ніж на 10% та не збільшуючи загальну суму договору.

Відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю» роз`яснено, що згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому, норма пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов. Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Щодо визнання недійсною Додаткової угоди від 21.02.2020.

Відповідач-1 направив відповідачу-2 лист №14703-Сл-2477-0220 від 14.02.2020, у якому повідомив, що відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» ціна ТОВ «Чернігівгаз Збут» за 1000 куб. м природного газу з урахуванням тарифу на транспортування магістральними мережами та податку на додану вартість з 01.02.2020 становить 7 150,00 грн за 1000 куб. м, в т. ч. ПДВ 20% та просив підписати додаткову угоду до Договору від 28.01.2020.

21.02.2020 між відповідачем-1 та відповідачем-2 підписано додаткову угоду до Договору від 28.01.2020, відповідно до якої ціна на природний газ з 01.02.2020 становила 7,15 грн за м3 .

Отже, фактично відповідач-1 збільшив ціну на газ на 10% у порівнянні з ціною, вказаною у Договорі від 28.01.2020.

У листі №14703-Сл-2477-0220 від 14.02.2020 відповідач-1 зазначає, що на підтвердження зміни вартості природного газу на ринку України TOB «Чернігівгаз Збут» надало лист ДП «Держзовнішінформ» №232/19 від 07.02.2020 року.

Як вбачається зі змісту листа ДП «Держзовнішінформ» №232/19 від 07.02.2020 року, у ньому наводиться інформація різних суб`єктів ринку природного газу щодо діапазону відпускних цін на природний газ для установ і організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів на території України, в залежності від обсягу споживання та умов оплати за лютий 2020 року.

Таким чином, наданий лист не може підтверджувати коливання цін на природний газ після укладення Договору від 28.01.2020 ані на початок періоду застосування нової ціни - 01.02.2020, ані на момент звернення відповідача-1 з листом щодо укладення додаткової угоди про зміну ціни (14.02.2020), ані станом на дату укладення спірної додаткової угоди (21.02.2020), оскільки констатує лише рівень загальних ринкових цін на газ у різних суб`єктів ринку природного газу у лютому 2020 році.

При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження ринкової вартості газу на момент укладення Договору від 28.01.2020, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни за період з моменту укладення Договору від 28.01.2020 і до внесення до нього змін за спірною додатковою угодою.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 у справі №907/788/18.

Натомість, із наданих прокурором прейскурантів на природний газ із ресурсів Акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України» за період з 01.01.2020 по 30.04.2020 вбачається тенденція зниження ціни на природний газ впродовж зазначених чотирьох місяців.

Разом з тим, не може підтверджувати коливання цін на природний газ і наданий відповідачем-1 лист Львівської торгово-промислової палати №19-09/671, оскільки він датований 31.07.2020, а відтак відповідач-1 не міг керуватись цією інформацією на момент звернення до відповідача-2 (14.02.2020) з пропозицією укласти додаткову угоду щодо зміни ціни на природний газ, та що, у свою чергу, також суперечить принципу необхідності відповідного обґрунтування та документального підтвердження саме на момент внесення змін до договору, як це відображено у Роз`ясненнях Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, а не під час судового розгляду справи.

Оскільки відповідно до умов додаткової угоди від 21.02.2020 до Договору від 28.01.2020 ця угода, у тому числі щодо ціни природного газу, розповсюджує свою дію з 01.02.2020, фактично вартість природного газу була змінена через чотири дні з моменту укладення Договору від 28.01.2020.

Надаючи оцінку таким діям ТОВ «Чернігівгаз Збут», суд дійшов висновку, що товариство мало на меті збільшення ціни договору на 10 %, а не на реальний відсоток коливання, який існував протягом дії договору. Саме тому поданий товариством у підтвердження коливання ціни на газ доказ - лист ДП «Держзовнішінформ» №232/19 від 07.02.2020 року містить загальну цифру - вартість газу за лютий 2020 року та не містить доказів реального відсотку здорожчання такого товару. Товариство мало можливість звернутись до компетентної організації із завданням провести дослідження, аналіз ринку газу протягом дії договору та отримати за результатами такого дослідження висновок з реальним відсотком коливання ціни, однак таким правом та можливістю ТОВ «Чернігівгаз Збут» не скористалось.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідач-1 не надав документального підтвердження підвищення ціни на природний газ ані станом на 01.02.2020 (початок періоду застосування нової ціни), ані на момент звернення до відповідача-2 з листом про укладення додаткової угоди (14.02.2020).

При цьому суд також зазначає, що укладення додаткової угоди до Договору від 28.01.2020 щодо зміни ціни на природний газ за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання Договору.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України «Про публічні закупівлі» (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 зі справи № 915/1868/18).

Отже, оскільки ТОВ «Чернігівгаз Збут», направляючи лист про укладення додаткової угоди щодо зміни ціни до Договору від 28.01.2020, не надало доказів наявності коливання ціни на ринку на природний газ у відсотковому співвідношенні до ринкової вартості газу на момент укладення Договору від 28.01.2020, суд дійшов висновку про те, що у сторін не було підстав для збільшення ціни Договору на підставі п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відтак зміни, внесені до Договору від 28.01.2020 додатковою угодою від 21.02.2020 суперечать ст. 3, 36 Закону України "Про публічні закупівлі", що має наслідком визнання цієї додаткової угоди недійсною у порядку статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Щодо укладеної між відповідачем-1 та відповідачем-2 додаткової угоди від 24.06.2020, відповідно до якої відбулось зменшення ціни на газ у порівнянні з ціною, вказаною у Договорі від 28.01.2020, суд зазначає, що дана додаткова угода розповсюджує свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.06.2020, та не спростовує невідповідність спірної додаткової угоди приписам ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Укладення між відповідачами додаткової угоди, якою фактично припинено дію спірної редакції додаткової угоди, не позбавляє права на звернення з позовом про визнання такої додаткової угоди недійсною.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №924/1220/17, від 20.03.2019 у справі 587/2110/16-ц.

Щодо стягнення з відповідача-1 грошових коштів у розмірі 28 801,58 грн.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому згідно із п. 1 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №912/898/18.

Внаслідок неправомірного збільшення ціни на газ шляхом укладання спірної додаткової угоди з порушенням законодавства мала місце переплата відповідачем-2 коштів у розмірі 28 801,58 грн.

Отже, суд доходить висновку, що вимога прокурора про стягнення з відповідача-1 зазначених коштів у розмірі 28 801,58 грн є правомірною та підлягає задоволенню.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідачів у рівних частинах.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 126, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною додаткову угоду від 21.02.2020 до договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 28.01.2020 №41FB147-514-20 на закупівлю природного газу, укладену між Талалаївською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (, вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021) на користь Талалаївської селищної ради (, вул. Вокзальна, 3, смт Талалаївка, Чернігівська область, 17200) кошти у розмірі 28 801,58 грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (, вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021) та Талалаївської селищної ради (, вул. Вокзальна, 3, смт Талалаївка, Чернігівська область, 17200) у рівних частинах на користь Прокуратури Чернігівської області (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 4 204,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Повне рішення складено 05.10.2020.

Суддя В. В. Шморгун