номер провадження справи 33/31/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 Справа № 908/715/20

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В.

При секретарі судового засідання Хилько Ю.І.

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/715/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Запоріжжя Наш Дім (69095, м. Запоріжжя, вул. Козача, буд. 5, офіс 137)

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Сеченова 48 (69067, м. Запоріжжя, вул. Сеченова, буд. 48/64, кв. 41)

про стягнення суми

За участю представників сторін:

від позивача: Стадніченко С.В.- Ордер серія АР № 1024611 від 29.09.2020

від відповідача: Фісун В.В.- довіреність б/н від 23.03.2020

СУТЬ СПОРУ:

17.03.2020 у Господарський суд Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № б/н від 13.03.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Наш Дім - Запоріжжя до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Сеченова 48 про стягнення 129973,61 грн. основного боргу, 6149,40 грн. пені, 4058,99 грн. 3% річних, 5809,79 грн. інфляційних витрат, всього 145991,79 грн. Позов обґрунтований невиконанням договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 39/01.01.2018-У від 01.01.2018.

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 17.03.2020 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/715/20 та визначено до розгляду судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.03.2020 у справі № 908/715/20 вказана позовна зава залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.

До суду від позивача надійшла письмова заява, якою усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.04.2020 вказану позовну заяву суддею Мірошниченко М.В. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/715/20, присвоєно справі номер провадження 33/31/20, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 19.05.2020.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.05.2020 продовжено процесуальний строк, встановлений відповідачу для подання відзиву на позовну заяву на строк дії карантину, відзив з доданими до нього доказами прийнятий до розгляду та долучений до матеріалів справи. У судовому засіданні оголошено перерву до 11.06.2020.

Протокольною ухвалою від 11.06.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 16.06.2020.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.06.2020 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Наш Дім - Запоріжжя про процесуальне правонаступництво. Здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 908/715/20 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 01.07.2020.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 01.07.2020 відкладено підготовче засідання на 04.08.2020 .

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.08.2020 з власної ініціативи суду на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 16.09.2020 включно, відкладено підготовче засідання на 31.08.2020

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 31.08.2020 замінено у справі № 908/715/20 позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Наш Дім - Запоріжжя, , на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Запоріжжя Наш Дім, . Закрите підготовче провадження у справі № 908/715/20. Призначено справу до судового розгляду по суті на 29.09.2020.

У судове засідання 29.09.2020 з`явилися представники сторін.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні 29.09.2020 справу розглянуто, оголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо оплати послуг, наданих на підставі укладеного між сторонами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 39/01.01.2018-У. Згідно з прохальною частиною позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача на його користь 129973,61 грн. основного боргу, 6149,40 грн. пені, 4058,99 грн. 3% річних, 5809,79 грн. інфляційних витрат, всього 145991,79 грн.

16.06.2020 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, згідно з прохальною частиною вказаної заяви позивач просив стягнути з відповідача на його користь 48328,14 грн. основного боргу, 8490,24 грн. пені, 1279,98 грн. 3% річних, 1108,85 грн. інфляційних витрат.

01.07.2020 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, згідно з прохальною частиною вказаної заяви позивач просив стягнути з відповідача на його користь 130003,65 грн. основного боргу, 8490,24 грн. пені, 5440,30 грн. 3% річних.

31.08.2020 до суду від позивача надійшла заява про відмову від стягнення інфляційних втрат, яка прийнята судом до розгляду.

Таким чином, предметом позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача 130003,65 грн. основного боргу, 8490,24 грн. пені, 5440,30 грн. 3% річних.

Відповідач у відзиві, що надійшов до суду 17.07.2020, зазначив, що позивач не надав належних доказів на підтвердження факту надання послуг за січень-грудень 2018, січень 2020. Всі первинні бухгалтерські документи знаходяться у позивача і відповідачу не передавались. Надані позивачем акти звіряння не є належними доказами заборгованості відповідача в сумі, заявленій позивачем. Відповідач не погодився з розрахунком позивача суми 130003,65 грн. основного боргу. Документально підтвердженим є борг за 2019 (січень вересень 2019) у сумі 65682,19 грн. Акти виконаних робіт за жовтень-грудень 2019, додані позивачем до позовної заяви і взяті ним у розрахунок основного боргу, взагалі не містять підписів ані позивача, ані відповідача. Акт виконаних робіт за січень 2019 № 1040 від 31.01.2020 до матеріалів справи не наданий. Акти за жовтень грудень 2019, січень 2020 не були підписані відповідачем з причин відсутності надання послуг у цих періодах, про що було повідомлено позивача відповідними листами. Таки чином, відповідачем та позивачем складено та підписано акти наданих послуг за 2019 рік, що підтверджено документально, на суму 65682,19 грн. Відповідачем проведено оплату виконаних робіт за 2019 рік у сумі 34298,06 грн., що підтвердив позивач в уточненій позовній заяві від 16.06.2020. З урахуванням наданих позивачем доказів заборгованості відповідача та проведених оплат відповідачем, заборгованість відповідача за надані послуги по договору складає 31384,13 грн. (65682,19 34298,06), яку відповідач визнає. Позовні вимоги в частині стягнення пені та 3% річних відповідачем не визнані. Позивачем здійснюється розрахунок пені за січень-травень 2019. Проте, враховуючи дату подання уточненої позовної заяви, а саме 01.07.2020, та положення п. 6 ст. 232 ГК України, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, вимога про стягнення пені за вказані періоди є безпідставною, оскільки заявлена поза межами строку позовної давності. Вважає розрахунок 3% річних за 2019 рік некоректним, оскільки не враховано часткову оплату за надані послуги по договору. При цьому позивачем не надано документів на підтвердження надання послуг у 2018 році.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Наш Дім - Запоріжжя (управитель за договором, позивач) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку Сеченова 48 (замовник за договором, відповідач) укладений договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 39/01/01/2018-У, за умовами якого (п. 1.1) виконавець передає, а управитель приймає житловий будинок Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Сеченова 48, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сеченова, буд. 48/64, а також прибудинкову територію загальною площею будинку згідно інвентарної справи 5400,48 кв.м, загальною житловою площею 5062,68 кв.м, площа нежитлового фонду 518,6 кв.м, площа прибудинкової території 2325,9 кв.м, кількість житлових квартир 92, кількість під`їздів 8, кількість ліфтів 0, кількість поверхів 5 (надалі об`єкт) в управління для забезпечення сталого функціонування будинку та прибудинкової території відповідно до їх цільового призначення і збереження їх споживчих якостей, а також на організацію забезпечення потреби співвласників, наймачів окремих житлових і нежитлових приміщень (мешканців будинку) в отриманні житлово-комунальних послуг відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Приймання-передача об`єкта в управління засвідчується даним договором та підписаним актом приймання-передачі об`єкта в управління (підпункт 1.1.1 пункту 1.1).

Між сторонами у справі підписаний акт від 01.01.2018 прийому-передачі об`єкту в управління (додаток № 2 до договору).

Згідно з пп. 2.1.1 замовник зобов`язався оплачувати послуги в установлені договором строки, визначені в п. 3.1 цього договору.

Відповідно до п. 3.1 договору за надання послуг замовник щомісячно сплачує управителю загальну суму 7298,02 грн. без ПДВ, яка складається з 6651,75 грн. без ПДВ з жилих приміщень та 646,27 грн. без ПДВ з нежитлових приміщень без урахування вартості матеріалів (тобто окрім витратного матеріалу) згідно з затвердженим замовником переліком послуг (додаток 1) до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

За умовами п. 3.3 управитель та замовник щомісяця не пізніше кожного 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, підписують акт виконаних робіт, що свідчить про належне виконання послуг та робіт за цим договором. У разі не підписання акту виконаних робіт та ненадання зауважень до цих актів впродовж 10 робочих днів після вручення, але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, цей акт виконаних робіт вважається таким, що підписано.

Ціна, визначена в п. 3.1 цього договору, діє з 01.02.2018 по 31.12.2018 (п. 3.4).

Згідно п. 7.1 договір набуває чинності з 01.01.2018 і діє три роки.

Сторонами підписані додатки №№ 1-4 до договору.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно приписів статей 6, 627, 628 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Згідно ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В уточненій позовній заяві від 01.07.2020 позивач заявив до стягнення 130003,65 грн. основного боргу, який виник за актами з січня по грудень 2018, з січня по грудень 2019 та за січень 2020.

Позивачем подані підписані між сторонами у справі без зауважень та заперечень акти надання послуг за договором № 39/01/01/2018 від 01.01.2018: № 88 від 31.01.2018 на суму 7834,23 грн., № 89 від 28.02.2018, № 172 від 31.03.2018, № 163 від 30.04.2018, № 221 від 31.05.2018, № 270 від 30.06.2018, № 315 від 31.07.2018, № 368 від 31.08.2018, № 428 від 30.09.2018, № 479 від 31.10.2018, № 525 від 30.11.2018, № 576 від 28.12.2018, № 40 від 31.01.2019, № 90 від 28.02.2019, № 136 від 31.03.2019, № 185 від 30.04.2019, № 244 від 31.05.2019, № 302 від 30.06.2019, № 362 від 31.06.2019, № 450 від 31.08.2019, № 509 від 30.09.2019 на суму 7298,02 грн. кожен акт (а.с. 24 зі звортнього боку, а.с. 25-29 зі зворотнього боку, а.с. 191-202).

Також позивач подав акти надання послуг (а.с. 30-31): № 650 від 31.10.2019, № 1031 від 31.12.2019 на суму 7298,02 грн. кожен акт, № 729 від 25.11.2019 на суму 2977,98 грн., які підписані лише з боку позивача, відповідачем не підписані.

Акт надання послуг за січень 2020 взагалі до матеріалів справи не доданий.

Як вказав відповідач, акти за жовтень грудень 2019, січень 2020 не були підписані відповідачем з причин відсутності надання послуг у цих періодах, про що було повідомлено позивача відповідними листами.

Так, в матеріалах справи містяться листи відповідача, адресовані позивачу, з приводу обслуговування. У листі від 27.12.2019 вих. № 10 відповідач зазначає про неотримання акту за листопад 2019, зазначає про ненадання послуг. У листі вих. 12 від 09.01.2020 відповідач зазначає про несвоєчасне отримання акту за грудень 2019 та ненадання послуг у грудні, ненадання підтверджень обслуговування нежитлових приміщень у листопада та грудні. У листі вих. № 17 від 24.01.2020 зазначено про ненадання послуг за період з жовтня 2019 по січень 2020, вказано, що акти надання послуг № 1030 від 30.11.2019, № 1031 від 31.12.2019 отримані з порушенням строків, передбачених договором (обидва надані 09.01.2020). У листі вих. № 23 від 06.02.2020 відповідач зазначив про ненадання послуг у січні 2020.

Позивач, у свою чергу, направив відповідачу претензію про сплату пені.

У листі від 26.02.2020 вих. № 36-НД, адресованого відповідачу, позивач зазначив про здійснення у повному обсязі обслуговування протягом 2019 року, у тому числі у листопаді-грудні. Також зазначив щодо обслуговування протягом січня-лютого 2020, що у зв`язку з усною домовленістю нарахування для ОСББ буде здійснено лише щодо бухгалтерського супроводження, компанія даним листом підтверджує свій намір здійснити відповідний перерахунок за січень та лютий 2020.

За умовами п. 3.3 договору № 39/01/01/2018-У управитель та замовник щомісяця не пізніше кожного 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, підписують акт виконаних робіт, що свідчить про належне виконання послуг та робіт за цим договором. У разі не підписання акту виконаних робіт та ненадання зауважень до цих актів впродовж 10 робочих днів після вручення, але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, цей акт виконаних робіт вважається таким, що підписано.

Доказів вручення актів надання послуг за жовтень грудень 2019 та січень 2020 відповідачу матеріали дійсної справи не містять. Вказані акти відповідачем не підписані, відповідач заперечував у листах надання послуг. Акт надання послуг за січень 2020 взагалі позивачем до матеріалів справи не поданий.

Відтак, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості за послуги по актах із жовтня по грудень 2019 включно, по акту за січень 2020. Крім того, в уточненій позовній заяві від 01.07.2020 позивач посилається на акт за січень 2020, при цьому зазначає, що сума за договором складає 171368,65 грн., тобто без урахування послуг за січень 2020.

Сторонами підписані без зауважень та заперечень акти надання послуг за період із січня по грудень 2018 включно на загальну суму 88112,45 грн., та з січня по вересень 2019 включно на загальну суму 65682,18 грн., усього на загальну суму 153794,63 грн.

Як зазначили представники сторін та підтверджується матеріалами справи (а.с. 80-96), відповідачем було сплачено по договору № 39/01/01/2018-У загальну суму 41365,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача складає 112429,63 грн. (сума наданих послуг за підписаними сторонами актами) 153794,63 грн. 41365,00 грн. (оплата), яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. У стягненні 17574,02 грн. судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю позову у цій частині.

Позивачем також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 5440,30 грн. 3% річних за загальний період з 11.02.2018 по 01.07.2020.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання, вимога про стягнення з нього 3% річних заявлена позивачем обґрунтовано.

Разом з тим, розрахунок 3% річних, зроблений позивачем, судом перевірений та визнається неправильним. Так, у розрахунку позивачем не враховані здійснені відповідачем оплати, розрахунок зроблений по кожному акту окремо, без врахування проведених оплат.

Відповідно до п. 3.1 договору за надання послуг замовник щомісячно сплачує управителю загальну суму 7298,02 грн. без ПДВ до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відтак, останнім днем для оплати є 9 (дев`яте) число місяця, наступного за розрахунковим.

Позивач проводить нарахування 3% річних, починаючи з 11 числа місяця, наступного за розрахунковим за кожним актом.

За перерахунком суду, зробленого за допомогою інформаційної системи «Законодавство», загальна сума 3% річних у межах заявленого позивачем періоду складає 4164,17 коп., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. У стягненні 1276,13 грн. судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю позову у цій частині.

31.08.2020 позивач подав заяву вих. б/н від 31.08.2020 про відмову від стягнення інфляційних втрат.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши текст поданої заяви позивача, суд вважає за необхідне прийняти відмову від позову в частині стягнення інфляційних втрат.

Провадження у справі № 908/715/20 у частині стягнення інфляційних втрат підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь 8490,24 грн. пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Договором № 39/01/01/2018-У передбачено господарсько-правову відповідальність покупця у вигляді сплати неустойки - пені за порушення умов цього договору.

Відповідач, у порядку ст. 617 ЦК України, не навів обставин, які б могли свідчити про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з п. 4.8 договору у разі порушення п. 3.1 цього договору замовник сплачує управителю пеню у розмірі 5% за кожен день прострочення суми, несплаченої відповідно до п. 3.1 цього договору.

Згідно Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відтак, пеня повинна нараховуватися, виходячи з подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Позивач вказаної вимоги дотримався.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Сторони у договорі не встановили іншого (більшого) періоду часу, ніж передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України, за який може нараховуватися пеня.

Позивач нараховує пеню за актами надання послуг за період з січня по липень 2019 включно, окремо за кожним актом.

Відповідач у відзиві заявив про застосування строку позовної давності до стягнення пені.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 цього Кодексу позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Приписами ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1 ст.260 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 253, ч. 1 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд з`ясовує та зазначає в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за угодою сторін, тому, зокрема, умови договору, за якими сторони встановили, що така давність обчислюється не з моменту прострочення платежу, а з іншої дати, що визначається шляхом зворотного відрахування шести місяців від дати пред`явлення вимоги, суперечать вимогам закону і не застосовуються судом.

Умов щодо збільшення позовної давності, встановленої законом, укладений сторонами договір не містить. Не надано суду доказів досягнення згоди щодо такої умови й в інших документах, якими обмінювалися сторони, і які б свідчили про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

У даному випадку, перебіг позовної давності починається від наступного дня, коли повинен був бути оплачений кожний з вказаних вище актів та закінчується через рік, у відповідні місяць та число.

Позовна заява була подана до Господарського суду Запорізької області 13.03.2020, про що свідчить штамп на поштовому конверті, в якому позовна заява надійшла до суду. Відтак, у межах встановленого строку позовної давності позивач має право стягнути пеню, починаючи з 13.03.2019.

За актом за січень 2019 пеня складає 1290,85 грн. за період з 10.02.2019 по 11.08.2019. При цьому, пеня за період з 10.02.2019 по 12.03.2019 заявлена поза межами строку позовної давності. У межах строку позовної давності пеня за даним актом складає 1067,71 грн. Пеня за актом за лютий 2019 складає 1278,45 грн., у межах строку позовної давності пеня за даним актом складає 1264,06 грн. У стягненні 237,53 грн. пені судом відмовляється у зв`язку зі спливом позовної давності.

За іншими актами за березень липень 2019 пеня заявлена позивачем у межах строку позовної давності. Разом з тим, розрахунок пені зроблений позивачем неправильно, оскільки, як зазначено вище, останнім днем для оплати є 9 (дев`яте) число місяця, наступного за розрахунковим, відтак, пеню слід розраховувати, починаючи з 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Як зазначалося судом вище, приписом ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Також суд вважає за необхідне зазначити таке. Як слідує з уточненої позовної заяви від 01.07.2020 позивач відносить оплату, здійснену відповідачем у 2019 році, в оплату за акти надання послуг за 2019 рік. Однак, у призначенні платежу відповідач не зазначає за якими саме актами, чи-то за якими місяцями здійснює оплату, а посилається лише на договір. У договорі сторонами не визначено, яким саме чином здійснюється зарахування здійснених платежів, таким чином, оплата за загальним правилом повинна зараховуватися в погашення боргу, який виник раніше. При цьому позивач зазначає, що відповідач за жовтень, листопад, грудень 2019 розрахувався повністю, з урахуванням здійснених переплат. Однак, як встановлено судом, відповідач заперечив отримання послуг у вказаний період та не зазначав про їх оплату, акти надання послуг за вказаний період відповідачем не підписані.

Зробивши перерахунок пені за кожним актом за період з березня по липень 2019 окремо у межах заявленого позивачем періоду та з урахуванням сум боргу, на який нараховується пеня, судом встановлено, що загальна сума пені становить 5695,12 грн.

Загальна сума пені, що стягується з відповідача на користь позивача, становить 8026,89 грн. У іншій частині стягнення пені судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю.

Таким чином, позов у цілому задовольняється судом частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Сеченова 48 (69067, м. Запоріжжя, вул. Сеченова, буд. 48/64, кв. 41) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Запоріжжя Наш Дім (69095, м. Запоріжжя, вул. Козача, буд. 5, офіс 137, ) 112429 (сто дванадцять тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн. 63 грн. основного боргу, 8026 (вісім тисяч двадцять шість) грн. 89 коп. пені, 4164 (чотири тисячі сто шістдесят чотири) грн. 17 коп. - 3% річних, 1896 (одна тисяча вісімсот дев`яносто шість) грн. 04 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Прийняти відмову від позову Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Запоріжжя Наш Дім за вимогою про стягнення інфляційних втрат.

Провадження у справі № 908/715/20 в частині стягнення інфляційних втрат закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу XI Перехідних положень ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 01 жовтня 2020.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя М.В. Мірошниченко