РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2020Справа № 910/6747/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортіс-Фарма"

до Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард"

про стягнення 350 000, 00 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фортіс-Фарма" (далі - ТОВ "Фортіс-Фарма", позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (далі - ПрАТ "Агрохолдинг Авангард", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 350 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки № 0801/19-3 від 08.01.2019 р. в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

У позові ТОВ "Фортіс-Фарма" просить стягнути з відповідача основний борг у сумі 350 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2020 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що враховуючи надані позивачем докази (які різняться із наявними у відповідача) у ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" за договором поставки № 0801/19-3 від 08.01.2019 р. борг відсутній. Також відповідач зазначив, що податкові накладні не можуть свідчити про належну поставку товару, в той час, як специфікації за договором позивачем не надані.

Позивач, зі свого боку, надав відповідь на відзив, у якому проти таких доводів заперечив, також зазначив, що відзив підписаний неуповноваженою особою, а саме - представником позивача, який не є адвокатом, а діє від імені ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" на підставі довіреності від 06.12.2019 р., виданої директором, тому просив відзив повернути відповідачу як неналежно поданий.

Розглянувши вказане клопотання суд вирішив його відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Зокрема, згідно зі ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив підписується відповідачем або його представником.

Частиною 1 ст. 56 ГПК України передбачено, що cторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу (ч. 2 статті 58 ГПК України).

За змістом ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 247 ГПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд вважав за необхідне здійснювати розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження, прийнявши до уваги положення ч. 3 ст. 247 ГПК України та врахувавши, що ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму, тобто є малозначною, а справа не є складною.

За таких обставин суд вважає, що представник відповідача - ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" Філіппова О. О. має право представляти інтереси відповідача у даній справі на підставі довіреності від 06.12.2019 р., виданої директором ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" Руденко В. В., зокрема, вправі підписувати відзив.

Отже, розглянувши заяви учасників справи по суті позову та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 08.01.2019 р. між ТОВ "Фортіс-Фарма" (постачальник) та ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" (покупець) був укладений договір поставки № 0801/19-03 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується поставити ветеринарні препарати (далі - товар), а покупець прийняти та оплати товар (п. 1.1).

Одержаний товар вважається зданим постачальником та прийнятим покупцем за кількістю - відповідно до даних, зазначених у видаткових накладних. Остаточна кількість поставленого товару визначається згідно даних, вказаних у накладній на товар (п. 2.4 договору).

Поставка товару здійснюється на умовах «СРТ» правил Інкотермс-2010, а саме - постачальник зобов`язаний замовити і оплатити поставку товару до покупця згідно з умовами договору (п. 3.1 договору). Датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної постачальника на поставку товару, що проводиться після розвантаження в місці призначення за адресою: Хмельницька обл., с. Гуменці, вул. Вербецьке шосе, буд. 1 (п. 3.6 договору). Право власності на товар переходить від постачальника до покупця після підписання видаткової накладної (п. 3.5 договору).

Розрахунки за поставлений товар здійснюються шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок постачальника шляхом попередньої оплати товару, або за іншою (письмовою чи усною) домовленістю (п. 4.2 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2019 р. (п. 13.2).

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору позивач, на підставі видаткових накладних № 21 від 08.01.2019 р., № 45 від 11.01.2019 р., № 106 від 18.01.2019 р., № 107 від 18.01.2019 р., № 202 від 01.02.2019 р., № 328 від 18.02.2019 р., № 338 від 19.02.2019 р., № 417 від 01.03.2019 р., № 552 від 20.03.2019 р., підписаних сторонами без зауважень, поставив відповідачу продукцію на загальну суму 773 883,00 грн.

Указана обставина також підтверджується товарно-транспортними накладними перевізника ТОВ «Нова пошта», рахунками на оплату № 25 від 08.01.2019 р., № 55 від 08.01.2019 р., № 109 від 17.01.2019 р., № 110 від 17.01.2019 р., № 215 від 01.02.2019 р., № 274 від 08.02.2019 р., № 351 від 18.02.2019 р., № 364 від 19.02.2019 р., № 445 від 01.03.2019 р., № 547 від 15.03.2019 р. та податковими накладними № 21 від 08.01.2020 р., № 45 від 11.01.2019 р., № 109 від 18.01.2019 р., № 110 від 18.01.2019 р., № 205 від 01.02.2019 р., № 267 від 11.02.2019 р., № 332 від 18.02.2019 р., № 342 від 19.02.2019 р., № 426 від 01.03.2019 р., № 560 від 20.03.2019 р., зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Проте, відповідач свої зобов`язання зі сплати вартості поставленого товару виконав неналежним чином, вказану вартість товару сплатив частково - на суму 423 883,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 01.03.2019 р., від 13.03.2019 р., від 21.03.2019 р., від 28.03.2019 р., від 19.07.2019 р., копії яких наявні у матеріалах справи. Відтак, у відповідача виникла заборгованість у сумі 350 000,00 грн. (773 883,00 грн. - 423 883,00 грн.).

У відзиві на позов відповідач заперечив проти загальної суми поставленого товару та зазначив, що видаткові накладні № 21 від 08.01.2019 р., № 45 від 11.01.2019 р., № 106 від 18.01.2019 р., № 107 від 18.01.2019 р., № 202 від 01.02.2019 р., № 264 від 11.02.2019 р. на суму 468 963,00 грн. не є належними доказами поставки товару за договором № 0801/19-03 від 08.01.2019 р., оскільки у них зазначено, що вони складені на виконання іншого договору - № 19 від 08.01.2019 р.

Розглянувши вказані доводи ПрАТ "Агрохолдинг Авангард", суд зазначає, що дійсно, у названих відповідачем видаткових накладних був вказаний договір № 19 від 08.01.2019 р., проте, він і є договором № 0801/19-3 від 08.01.2019 р., що вбачається з указаних накладних, де міститься посилання на рахунки № 19 від 08.01.2019 р., № 55 від 08.01.2019 р., № 109 від 17.01.2019 р., № 110 від 17.01.2019 р., № 215 від 01.02.2019 р., № 274 від 08.02.2019 р., виставлених саме за договором поставки № 0801/19-3 від 08.01.2019 р. Також про це вказував позивач у відповіді на відзив, зокрема, і про те, що договір № 19 від 08.01.2019 р. із ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" ніколи не укладався, а посилання на нього у первинних документах (на договір № 19 від 08.01.2019 р.) обумовлене бухгалтерською програмою позивача.

Посилання відповідача на відсутність у матеріалах справи специфікацій до договору також не приймається судом до уваги, оскільки підписання специфікації до договору є лише попереднім погодженням кількості та вартості товару, що має бути поставлений продавцем у майбутньому, а сама поставка (відпуск) товару оформлюється видатковими накладними відповідно до п. 3.4, 3.5 договору, які є первинними бухгалтерськими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому зауважень щодо кількості товару на суму 773 883,00 грн. під час поставки відповідачем заявлено не було.

Також згідно з пунктом 3.11 договору якщо при прийманні товару покупцем буде виявлена невідповідність якості товару вимогам стандартів або супровідним документам, то покупець у присутності представника постачальника зобов`язаний не приймати товар, склавши відповідний акт у простій письмовій формі про невідповідність товару умовам, передбаченим договором.

У матеріалах справи відсутній будь-який акт, складений від імені відповідача, у якому б останній зафіксував факт про невідповідність кількості поставленого йому товару або про невідповідність товару супровідним документам, зокрема, специфікації.

Крім того, з наявної у матеріалах справи електронної переписки сторін вбачається, що позивачем, на прохання відповідача, направлявся (листами від 02.07.2019 р., від 08.07.2019 р., від 09.12.2019 р.) акт звірки взаєморозрахунків за договором № 0801/19-3 від 08.01.2019 р., у якому були відображені господарські операції з поставки товару на загальну суму 773 883,00 грн. У той же час, заперечень проти даної суми відповідач не висловив, напроти, здійснив часткову сплату боргу з посиланням на указаний акт звірки взаєморозрахунків, що підтверджується платіжним дорученням від 19.07.2019 р.

Стосовно доводів відповідача про те, що надані позивачем податкові накладні не можуть бути належними доказами поставки товару, суд зазначає, що податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте, не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі суд повинен враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01.06.2020 р. у справі № 906/355/19.

Так, пункт 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України передбачає, які саме обов`язкові реквізити повинні бути зазначені в податковій накладній, а саме: опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; - ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку. Отже, хоча податкове законодавство не визначає обов`язку сторін зазначати реквізити договору, на підставі якого здійснювалась господарська операція, однак, виходячи з інших обов`язкових реквізитів податкової накладної (опису товару, його вартості та кількості) можна ідентифікувати господарські операції з поставки товару на загальну суму 773 883,00 грн. саме за договором № 0801/19-3 від 08.01.2019 р.

Згідно зі ст. 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вирогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Указані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивачем надані більш вірогідні докази поставки товару за договором № 0801/19-3 від 08.01.2019 р. на суму 773 883,00 грн., у той час, як позивачем доказів на підтвердження своїх доводів щодо відсутності поставки на цю суму не надано.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки доказів належної сплати вартості товару відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" боргу в сумі 350 000,00 грн. підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортіс-Фарма" до Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" про стягнення заборгованості у сумі 350 000, 00 грн. задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 121В, ідентифікаційний код 00851519) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортіс-Фарма" (09100, м. Біла Церква, вул. Павліченко, буд. 34, кв. 84, ідентифікаційний код 40398314) основний борг у сумі 350 000 (триста пятдесят тисяч) грн. 40 коп., судовий збір у сумі 5 250 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складене 28 вересня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.