ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
05.10.2020 Справа №905/1734/20
Господарський суд Донецької області у складі судді Шилової О.М.
розглянув заяву б/н від 30.09.2020 Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ-СЕРВІС КОМПАНІ» про забезпечення позову
у справі №905/1734/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ-СЕРВІС КОМПАНІ», м.Маріуполь Донецької області
до Маріупольської міської ради Донецької області, м.Маріуполь Донецької області
про: - визнання протиправним та скасування рішення №7/50-5103 від 26.02.2020 Маріупольської міської ради Донецької області;
- визнання укладеною в редакції позивача додаткової угоди до договору від 17.09.2014 оренди земельної ділянки
без повідомлення сторін.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ-СЕРВІС КОМПАНІ», м.Маріуполь Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області, м.Маріуполь Донецької області, про визнання протиправним та скасування рішення №7/50-5103 від 26.02.2020; визнання укладеною в редакції позивача додаткової угоди до договору від 17.09.2014 оренди земельної ділянки. Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.10.2020 позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі №905/1734/20 за правилами загального позовного провадження.
Розглянувши матеріали Заяви, господарський суд
Арешт і заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору два окремі заходи забезпечення позову (п.1 та п.4 ч.1 ст.137 ГПК України відповідно).
Відповідно до ч.7 ст.140 ГПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Отже, в частині клопотання накласти арешт на земельну ділянку як захід забезпечення позову Заява підлягає поверненню, а тому не розглядається судом.
В цій частині Заява обґрунтована тим, що відповідач може вчинити дії щодо реєстрації припинення права оренди вказаної земельної ділянки за позивачем, що в подальшому призведе до неможливості виконання рішення суду.
В п.п.22-25 постанови від 25.09.2020 у справі №921/40/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виклав таку позицію: «Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії».
Позивач (заявник) стверджує та у позові надає докази того, що відповідач у справі є власником земельної ділянки, щодо якої прийняте оспорюване у позові рішення.
Надавши правову оцінку доказам та обставинам справи, на підставі яких заявник просить вжити заходи забезпечення позову, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення Заяви, адже заборона на вчинення реєстраційних дій в цілому щодо об`єкта нерухомого майна може призвести до істотних негативних наслідків, а саме до порушення прав та охоронюваних законом інтересів власника земельної ділянки.
Крім того, позивач стверджує, що припинення за ним права оренди земельної ділянки потягне відмову у державній реєстрації іншого речового права (поновлення права оренди) та може утруднити виконання рішення суду про задоволення позову і призвести до виникнення майбутнього спору про скасування запису про припинення права оренди.
Суд зауважує, що саме лише посилання на потенційну можливість ускладнення виконання судового рішення та порушення законних прав заявника без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення Заяви.
Заявник не навів жодних обставин та не подав жодних доказів на підтвердження реального існування таких обставин, які б свідчили про наміри відповідача розпорядитися спірною земельною ділянкою на користь третіх осіб у будь-який спосіб. Навпаки, заявник стверджує, що передання ділянки в оренду іншій особі є неможливим.
Відтак, наведені посилання позивача фактично є припущеннями, однак судові рішення не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, позивач не надав належних доказів на підтвердження викладених у Заяві вимог та не довів адекватність і співмірність обраного ним заходу забезпечення позову, у зв`язку з чим Заява задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.74, 137, 139, 140, 234, 235, 255 (п.4 ч.1) Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до п.4 ч.1 ст.255 та ч.8 ст.140 ГПК України може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.М. Шилова

Надруковано 3 прим.:

1 до справи, 2 сторонам