ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 рокуСправа № 912/1061/20
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С., розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (вул. Промислова, 20, м. Обухів, Київська область, 08702)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОЛІТ-АГРО" (вул. Соборна, 1, м. Кропивницький, 25001)

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 6 284 457,34 грн

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (вул. Промислова, 20, м. Обухів, Київська область, 08702)

про визнання недійсним договору

секретар судового засідання Безчасна Н.Г.

Представники:

від позивача за первісним позовом (від відповідача за зустрічним позовом) - Бохан С.О., довіреність № 6 від 21.01.19 адвокат (в режимі відеоконференцзв`язку);

від відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 (позивача за зустрічним позовом) - участі не брали;

від відповідача за первісним позовом ТОВ "Моноліт-Агро" - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОЛІТ-АГРО" та ОСОБА_1 про стягнення солідарно 6 284 457,34 грн, з яких: 4 344 734,27 грн основного боргу, 42 365,03 грн відсотків за користування товарним кредитом; 434 888,30 грн пені, 580 527,27 грн 36 % річних, 12 995,61 грн індексу інфляції та 868 946,86 грн штрафу з покладенням на відповідачів судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" зазначило, що у зв`язку із невиконанням відповідачем 1 Договору поставки №211/19-КД від 23.03.2019 в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару з відповідачів підлягає стягненню зазначена заборгованість.

Ухвалою від 01.04.2020 господарський суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 29.04.2020 о 14:30.

29.04.2020 суд розпочав підготовче провадження.

Представники сторін в підготовче засідання 29.04.2020 не прибули.

29.04.2020 на електронну адресу суду від ТОВ "Спектр-Агро" надійшла заява № 2804/55 від 28.04.2020, за змістом якої представник позивача просить підготовче засідання, призначене на 29.04.2020 провести без участі представника позивача, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою від 29.04.2020 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 19.05.2020 об 11:00 год.

18.05.2020 до суду від відповідача 2 ( ОСОБА_1 ) надійшла заява про відкладення розгляду справи від 18.05.2020, у зв`язку з із неотриманням ним позовної заяви, що унеможливило подання відзиву на позов та зустрічного позову.

18.05.2020 на електронну адресу суду від ТОВ "Спектр-Агро" надійшла заява № 1805/55 від 18.05.2020, за змістом якої представник позивача просить підготовче засідання, призначене на 19.05.2020 провести без участі представника позивача, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

19.05.2020 суд продовжив підготовче засідання.

Представники сторін явку представників в підготовче засідання 19.05.2020 не забезпечили.

Ухвалою від 19.05.2020 господарський суд відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, відклав підготовче засідання у справі та постановив визначити дату наступного підготовчого засідання додатковою ухвалою суду з урахуванням оголошеного на території України карантину. Запропонував ОСОБА_1 в найкоротші терміни подати до суду відзив на позовну заяву та зустрічну позовну заяву з додатками їх надсилання іншим учасникам справи.

29.05.2020 до суду від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" про визнання недійсним договору поруки №П/211/19-КД від 23.04.2019.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що у нього відсутні зобов`язання за договором поруки №П/211/19-КД від 23.04.2019, а тому вказаний договір підлягає визнанню недійсним в межах розгляду даної судової справи.

Ухвалою від 03.06.2020 господарський суд залишив зустрічну позовну заяву без руху та встановив ОСОБА_1 строк на усунення недоліків.

В межах визначеного судом строку відповідачем 2 подано докази усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

Ухвалою від 16.06.2020 господарський суд прийняв зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 від 25.05.2020 об`єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом у справі № 912/1061/20; постановив вважати продовженим у справі № 912/1061/20 строк підготовчого провадження на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19); призначив підготовче засідання у справі № 912/1061/20 на 06.07.2020 о 14:30, встановив сторонам строк на подання заяв по суті.

30.06.2020 до суду від представника ТОВ "Спектр-Агро" надійшов відзив на зустрічну позовну заяву вих. № 2606/64 від 26.06.2020, відповідно до якого позивач просить відмовити ОСОБА_1 в зустрічному позові про визнання недійсним договору поруки № П/211/19-КД від 23.04.2019 в повному обсязі, а первісний позов ТОВ "Спектр-Агро" про стягнення 6 284 457,34 грн. задовольнити в повному обсязі.

06.07.2020 суд продовжив підготовче засідання.

Представники сторін явку представників в підготовче засідання 06.07.2020 не забезпечили.

06.07.2020 на електронну адресу суду від ТОВ "Спектр-Агро" надійшла заява № 1805/55 від 18.05.2020, за змістом якої представник позивача просить підготовче засідання, призначене на 06.07.2020 провести без участі представника позивача (відповідача за зустрічним позовом), закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 06.07.2020 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 912/1061/20 до судового розгляду по суті на 26.08.2020 об 11:00 год., продовжив учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи до 26.08.2020.

26.08.2020 господарський суд розпочав розгляд справи по суті.

Протокольною ухвалою від 26.08.2020 оголошено перерву в судовому засіданні до 22.09.2020 о 14:30 год.

Присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку представник позивача за первісним позов позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

ТОВ "Моноліт-Агро" та ОСОБА_1 в судове засідання не прибули. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

22.09.2020 до суду від представника ОСОБА_1 - Захарченка І.В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника та про підтримання в повному обсязі зустрічного позову про визнання недійсним договору поруки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини справи, оцінивши подані докази, господарський суд установив наступне.

23.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Моноліт - Агро" (Покупець, відповідач 1) укладено договір поставки № 211/19-КД, відповідно до умов п. 1.1 якого в строки, визначені Договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі-Товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов Договору (далі-Договір № 211/19-КД) (а.с. 8-10).

Відповідно до пункту 1.2 Договору № 211/19-КД найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки Покупцю та базис поставки, порядок та термін оплати товару, та нарахованих відсотків, інші умови, визначені в Додатках до Договору та у видаткових накладних, які є невід`ємною його частиною.

Згідно з п. 2.1 Договору № 211/19-КД загальна вартість Договору становить загальну вартість товару, визначену із врахуванням вимог п. п. 2.2-2.3 Договору, що передається за цим Договором та сума належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Вартість товару вказується у Додатках до Договору та у видаткових накладних, складених на підставі цього Договору. Ціна товару встановлюється у гривнях і відображається в Додатках до Договору. Вартість тари, упакування та маркування товару включена до ціни Товару.

Відповідно до пункту 2.4 Договору № 211/19-КД Покупець проводить розрахунки з Постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із врахуванням вимог п.п. 2.2-2.3, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних в Додатках до Договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на поточний рахунок Постачальника, вказаний в даному Договорі або в рахунку на оплату вартості товару. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок Постачальника, вказаного в тексті цього Договору.

Пунктом 2.6 Договору № 211/19-КД сторони передбачили, що за користування товарним кредитом, якщо інше не передбачено Додатком до Договору, Покупець сплачує на користь Постачальника відсотки, розмір яких передбачений Додатком до Договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов`язковій оплаті Покупцем.

Згідно з пункту 2.7 Договору № 211/19-КД строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого Додатком до Договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання товару Покупцем, та закінчується в день розрахунку Покупцем за поставлений товар.

Відсотки за користування товарним кредитом, нараховуються Постачальником відповідно до п. 2.6 Договору. Щомісячно з 01 вересня поточного року, або в день повного розрахунку, якщо такий настав раніше, Постачальник складає акт нарахування нарахування відсотків за користування товарним кредитом. Даний акт надсилається Постачальником на адресу Покупця, що вказана в тексті цього Договору. Покупець зобов`язується підписати акт та повернути його протягом 1 робочого дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається Постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним Покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) товару, і зараховуються Постачальником відповідно до п. 2.10. (п. 2.11 Договору № 211/19-КД).

Відповідно до п. 2.12 Договору № 211/19-КД моментом переходу права власності на товар від постачальника до покупця є дата складання видаткової накладної на товар та/або, при необхідності, складання інших документів, що посвідчують факт передачі товару покупцю.

Як визначено в п. 2.13 Договору № 211/19-КД, підписання представником покупця видаткових накладних, що складені в період дії даного договору, засвідчує факт передачі постачальником покупцю разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі сертифікату якості підприємства-виробника, інструкції щодо використання та застосування даного товару, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.1.1 п. 3.1 Договору № 211/19-КД постачальник зобов`язаний передати товар покупцеві в місці, вказаному в додатку.

Згідно з пп. 3.2.1, 3.2.3 п. 3.2 Договору № 211/19-КД покупець зобов`язаний провести оплату за товар та сплатити відсотки за користування товарним кредитом з дотриманням порядку та термінів, передбачених п. 2 договору та додатку до договору; отримати товар в місці, вказаному в графі "Базис поставки" додатку та в термін, вказаний в цьому ж додатку, а при достроковій поставці - в термін, вказаний в повідомленні постачальника.

У п. 3.3 Договору № 211/19-КД визначено, що для забезпечення виконання зобов`язання покупця, сторони погодили обов`язкове оформлення забезпечення зобов`язання у виді поруки третьої особи, прийнятної для постачальника, та/або в будь-якому іншому виді, передбаченому ст. 546 Цивільного кодексу України.

Пунктом 4.1 Договору № 211/19-КД передбачено, що приймання товару по кількості і якості проводиться покупцем в момент його передачі від постачальника. Для отримання товару покупець зобов`язується до моменту отримання товару надати постачальнику довіреності на уповноважених осіб, оформлені в порядку, передбаченому ст. 244-248 Цивільного кодексу України, які містять обсяг повноважень представника покупця на отримання товару, зразки підписів уповноважених осіб на отримання товару. Така довіреність підписується керівником покупця. Довіреність може бути складена за формою, узгодженою сторонами у додатку № 2 до договору.

Умовами п. 4.2 Договору № 211/19-КД визначено, що покупець повинен перевірити якість та кількість товару, а також відсутність пошкоджень товару, а при їх виявленні протягом трьох робочих днів з моменту його отримання, повідомити про це постачальника. Після прибуття представника постачальника, покупець зобов`язаний негайно скласти акт про недоліки товару, який є недійсним без підпису представника постачальника. Якщо постачальнику протягом трьох робочих днів з дня отримання товару не надходить повідомлень про недоліки товару, товар вважається прийнятий покупцем, як такий, що відповідає вимогам. Факт передачі товару покупцю підтверджується видатковою накладною на товар та/або, при необхідності, іншими документами, що посвідчують факт передачі товару покупцю.

Положеннями п. 5.1 Договору № 211/19-КД сторони погодили, що господарські зобов`язання сторін цього договору, які виникли на його основі, існують протягом одного року із дня його підписання уповноваженими представниками сторін, крім обов`язків покупця по виконанню грошових зобов`язань за договором та відповідальності, які припиняються лише їх належним виконанням, а в частині проведення розрахунків за товар, по штрафним санкціям - до повного їх виконання.

Відповідно до п. 7.2 Договору № 211/19-КД у випадках порушення умов даного Договору Постачальник має право притягти Покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за Договором. За порушення даних умов договору Покупець:

А) сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання;

Б) у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання;

В) сплачує на користь Постачальника 36 відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями п. 7.3 Договору № 211/19-КД, керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди про збільшення строку позовної давності по всім зобов`язанням (сплаті заборгованості, пені, штрафу, відсотків та індексу інфляції), що виникли на підставі цього договору до 3 років. Сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до п. 9.4 Договору № 211/19-КД всі зміни та доповнення до договору є обов`язковими для сторін, якщо вони викладені в належній письмовій формі та підписані повноважними представниками сторін.

Згідно з п. 9.13 Договору № 211/19-КД даний договір складений в двох оригінальних примірниках, по одному для кожної зі сторін та набирає чинності з моменту його підписання.

Додатковою угодою від 30.06.2019 до Договору поставки № 211/19-КД від 23.04.2019, сторони домовились п. 2.11 Договору поставки викласти в наступній редакції: "2.11. Відсотки за користування товарним кредитом, нараховуються Постачальником відповідно до п. 2.6 та п. 2.7 Договору. Щомісячно Постачальник складає акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом. Даний акт надсилається Постачальником на адресу Покупця, що вказана в тексті цього Договору. Покупець зобов`язується підписати акт та повернути його протягом 1 робочого дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається Постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним Покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) товару, і зараховуються Постачальником відповідно до вимог п. 2.10". Інші умови Договору залишаються без змін (а.с. 11).

Як вбачається із матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Моноліт-Агро" (покупець) укладено додатки до договору поставки № 211/19-КД від 23.04.2019, а саме: № 1/СА000013473 від 02.05.2019 р. про закупівлю насіння соняшника на загальну суму 208999,80 грн. зі строком оплати до 31.10.2019; № 1/СА000013479 від 02.05.2019 про закупівлю насіння Соя Абеліна, 1 репродукція на загальну суму 510 000,00 грн. зі строком оплати до 31.10.2019; № 1/СА000013544 від 02.05.2019 р. про закупівлю насіння соняшника НК Неома 150К та насіння соняшника НК Неома укр 150К Круїзер на загальну суму 784 579,58 грн. зі строком оплати до 31.10.2019 р.; № 1/СА000013554 від 02.05.2019 р. про закупівлю насіння соняшника НК Неома укр 150К Круїзер на загальну суму 89 827,93 грн. зі строком оплати до 02.05.2019; № 1/СА000013558 від 02.05.2019 р. (редакція № СА000003326 від 21.05.2019) про закупівлю Тілмор 240 ЕС, КЕ, Оріус 250 в.е., А-Зокс 320 КС, Раундап Енерджі, Центуріон, к.е. з ПАР Аміго Стар, Евро-лайтінг, Базагран, в.р., Хармоні 75 в.г. на загальну суму 1812269,72 грн. зі строком оплати до 31.10.2019; № 1/СА00001 від 02.05.2019 р. (редакція № СА000004481 від 30.08.2019) про закупівлю Тілмор 240 ЕС, КЕ, Оріус 250 в.е., А-Зокс 320 КС, Раундап Енерджі, Центуріон, к.е. з ПАР Аміго Стар, Евро-лайтінг, Базагран, в.р., Хармоні 75 в.г. на загальну суму 1 791 852,60 грн. зі строком оплати до 31.10.2019; № 1/СА000013780 від 03.05.2019 р. про закупівлю Примекстра TZ Голд 500 SC к.с. (20л) на загальну суму 223 896,00 грн. зі строком оплати до 31.10.2019; № 1/СА000013787 від 03.05.2019 р. про закупівлю Мікродобрива Спектрум марки "АскоРіст" на загальну суму 85 598,40 грн. зі строком оплати до 31.10.2019; № 1/СА000014001 від 03.05.2019 р. про закупівлю Нурел Д, к.е. на загальну суму 24 596,88 грн. зі строком оплати до 31.10.2019; № 1/СА000015445 від 13.05.2019 р. про закупівлю Тілмор 240 ЕС, КЕ, Фунгіцид, Оріус ЕВ, Евро-лайтінг, РК, Примекстра TZ Голд 500 SC к.с. (20л), ХіСтік Соя, в.п., Суперкіл 440 КЕ на суму 126 953,72 грн. зі строком оплати до 31.08.2019, на суму 126 953,71 грн. зі строком сплати до 30.09.2019, на суму 126953,71 грн. зі строком сплати до 31.10.2019; № 1/СА000015450 від 13.05.2019 р. про закупівлю Мікродобрива Спектрум марки Борон 150 (20л) на суму 25 559,28 грн. зі строком оплати до 31.08.2019, на суму 25 559,28 грн. зі строком сплати до 30.09.2019, на суму 25 559,28 грн. зі строком сплати до 31.10.2019; № 1/СА000015478 від 13.05.2019 р. про закупівлю Крабас, насіння кукурудзи, F1, Максим XL+Аско Старт, 50 тис. насінин на загальну суму 3100,00 грн. зі строком оплати до 12.06.2019; № 1/СА000015821 від 14.05.2019 р. про закупівлю Насіння Соняшника ЛГ 5542 КЛ на загальну суму 134 490,90 грн. зі строком оплати до 31.10.2019; № 1/СА000016359 від 16.05.2019 р. про закупівлю Раундап Енерджі на суму 18 892,80 грн. зі строком оплати до 31.08.2019, на суму 18 892,80 зі строком оплати до 30.09.2019, на суму 18 892,80 грн. зі строком оплати до 31.10.2019; № 1/СА000017261 від 21.05.2019 р. про закупівлю Примекстри TZ Голд500 SC к.с. (20л) на суму 7560,64 грн. зі строком оплати до 31.08.2019, на суму 7560,64 грн. зі строком оплати до 30.09.2019, на суму 7560,64 грн. зі строком оплати до 31.10.2019; № 1/СА000018470 від 27.05.2019 р. про закупівлю Naturvital WSP (5кг) регулятор росту рослин на загальну суму 54 000,00 грн. зі строком оплати до 31.10.2019; № 1/СА000022358 від 18.06.2019 р. про закупівлю Евро-лайтінг РК на загальну суму 9790,20 грн. зі строком оплати до 31.09.2019; № 1/СА000023432 від 02.07.2019 р. про закупівлю Омайт 57% ЕВ на загальну суму 68040,00 грн. зі строком оплати до 31.09.2019 (а.с. 12-28).

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі Договір № 211/19-КД поставки товару є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст. 173, 174 Господарського кодексу України (ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України), і згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору № 211/19-КД, а також Додатку до Договору, позивачем за первісним позовом в строки, вказані в додатках до Договору було поставлено відповідачу 1 за первісним позовом - ТОВ "Моноліт-Агро" товар відповідно до видаткових накладних: № 15142 від 03.05.2019 на суму 636 312,58 грн., № 15146 від 03.05.2019 на суму 89 827,93 грн., № 15155 від 03.05.2019 на суму 147 300,00 грн., № 15162 від 03.05.2019 на суму 85 598,40 грн., № 15236 від 03.05.2019 на суму 148 267,01 грн., № 15235 від 03.05.2019 на суму 208 999,80 грн., № 15238 від 03.05.2019 на суму 1 390 868,30 грн., № 15404 від 03.05.2019 на суму 315 911,62 грн., № 15351 від 03.05.2019 на суму 24 596,88 грн., № 17041 від 13.05.2019 на суму 76 677,84 грн., № 17049 від 13.05.2019 на суму 3 100,00 грн., № 17036 від 13.05.2019 на суму 197 554,24 грн., № 17996 від 16.05.2019 на суму 14 560,08 грн., № 18002 від 16.05.2019 на суму 56 678,40 грн., № 18266 від 17.05.2019 на суму 374 000,09 грн., № 18379 від 17.05.2019 на суму 134 499,90 грн., № 18971 від 21.05.2019 на суму 85 072,68 грн., № 18973 від 21.05.2019 на суму 76 596,00 грн., № 18975 від 21.05.2019 на суму 85 201,20 грн., № 18977 від 21.05.2019 на суму 22 681,92 грн., № 21084 від 29.05.2019 на суму 54 000,00 грн., № 23377 від 07.06.2019 на суму 38 599,20 грн., № 24467 від 18.06.2019 на суму 9 790,20 грн., № 26900 від 05.07.2019 на суму 68 040,00 грн., всього на загальну суму 4 344 734,27 грн. (а.с. 12-28, 29-51).

При цьому поставлену позивачем за первісним позовом зазначену продукцію було отримано відповідачем 1 (ТОВ "Моноліт-Агро"), про що свідчить підпис керівника ТОВ "Моноліт-Агро" на вищезазначених накладних, підпис якого скріплено печаткою відповідача 1.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем 1 - ТОВ "Моноліт-Агро" за укладеним договором № 211/19-КД, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вищевказаних накладних.

Згідно з ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, отримання відповідачем 1 - ТОВ "Моноліт-Агро" поставленого з боку позивача товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов Договору № 211/19-КД, а також на підставі оформлених відповідно до умов договору додатків і видаткових накладних.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Так, за умовами п. 2.4 Договору покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із врахуванням вимог п. 2.2-2.3, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних в додатках до договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на поточний рахунок постачальника, вказаний в даному договорі або в рахунку на оплату вартості товару. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок постачальника, вказаного в тексті цього договору.

Згідно з додатками до Договору №211/19-КД сторонами погоджено строки для оплати.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Водночас, як з`ясовано судом, в порушення умов договору поставки ТОВ "Моноліт-Агро" не здійснило оплату за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у вказаного Товариства виникла заборгованість перед позивачем за поставлений товар на суму 4 344 734,27 грн.

При цьому слід зазначити, що наявність вказаної заборгованості відповідач - ТОВ "Моноліт-Агро" не спростувало, докази, які б підтверджували факт повної оплати відповідачем 1 як покупцем поставленого позивачем товару за вказаними накладними або неможливості виконання цього зобов`язання з поважних причин в матеріалах справи відсутні.

Частинами 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, якими в силу ст. 73 Господарського процесуального кодексу України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, суд доходить до висновку про безпідставне невиконання відповідачем - ТОВ "Моноліт-Агро" прийнятих на себе зобов`язань щодо оплати поставленого позивачем товару, що є недопустимим згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України. Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заявленої до стягнення суми заборгованості в розмірі 4 344 734,27 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення відсотків за користування товарним кредитом в сумі 42 365,03 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 694 Цивільного кодексу України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі невиконання продавцем обов`язку щодо передання товару, проданого в кредит, застосовуються положення ст. 665 цього Кодексу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем. З моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар.

Згідно зі ст. 695 Цивільного кодексу України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. До договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п`ятої та шостої статті 694 цього Кодексу.

Враховуючи те, що за Договором № 211/19-КД відповідачу 1 (ТОВ "Моноліт-Агро") надано товарний кредит з розстроченням платежу, при цьому останній прострочив оплату товару, відповідно позивач як продавець має право на нарахування процентів відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як роз`яснено в п. 6.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, ст. 1048, 1054, 1061 Цивільного кодексу України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами.

Відповідно до п. 2.6 Договору № 211/19-КД за користування товарним кредитом, якщо інше не передбачено додатком до договору, покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов`язковій оплаті покупцем.

Умовами п. 2.7 Договору № 211/19-КД визначено, що строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого додатком до договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання товару покупцем, та закінчується в день розрахунку покупцем за поставлений товар.

Згідно з додатками до Договору № 211/19-КД, сторонами погоджено дати початку нарахування процентів за користування товарним кредитом та ставки відсотків - річна ставка відсотків визначена в розмірі 1,00, а нарахування процентів за користування товарним кредитом починається з дня, наступного за днем отримання товару покупцем.

У п. 2.11 Договору № 211/19-КД, у урахуванням Додаткової угоди від 30.06.2019 сторони погодили, що відсотки за користування товарним кредитом, нараховуються постачальником відповідно до п. 2.6 та п. 2.7 Договору. Щомісячно постачальник складає акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом. Даний акт надсилається постачальником на адресу покупця, що вказана в тексті цього договору. Покупець зобов`язується підписати акт та повернути його протягом 1 робочого дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) товару, і зараховуються постачальником відповідно до вимог п. 2.10.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання п. 2.11 Договору поставки № 211/19-КД Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" було складено акти нарахування відсотків за користування товарним кредитом (а.с. 52-60), а саме: № 24580 від 30.06.2019, згідно з яким розмір процентів за користування товарним кредитом становить 7 534,44 грн. (в т.ч. ПДВ 1255,74 грн.), № 29215 від 31.07.2019, згідно з яким розмір процентів за користування товарним кредитом становить 4 358,71 грн. (в т.ч. ПДВ 726,45 грн.), № 33213 від 31.08.2019, згідно з яким розмір процентів за користування товарним кредитом становить 4 486,22 грн. (в т.ч. ПДВ 747,70 грн.), № 35921 від 30.09.2019, згідно з яким розмір процентів за користування товарним кредитом становить 4 285,21 грн. (в т.ч. ПДВ 714,20 грн.), № 38582 від 31.10.2019, згідно якого розмір процентів за користування товарним кредитом становить 4 428,06 грн. (в т.ч. ПДВ 738,01 грн.), № 40036 від 30.11.2019, згідно якого розмір процентів за користування товарним кредитом становить 4 285,21 грн. (в т.ч. ПДВ 714,20 грн.), № 41232 від 28.12.2019, згідно з яким розмір процентів за користування товарним кредитом становить 4 428,06 грн. (в т.ч. ПДВ 738,06 грн.), № 701 від 31.01.2020, згідно з яким розмір процентів за користування товарним кредитом становить 4 428,06 грн. (в т.ч. ПДВ 738,01 грн.), № 2961 від 28.02.2020, згідно з яким розмір процентів за користування товарним кредитом становить 4 131,06 грн. (в т.ч. ПДВ 688,51 грн.), які були підписані директором ТОВ "Моноліт-Агро" та на яких міститься печатка підприємства відповідача 1, зокрема акти № 700, 701, 2961, 2960 були направлені на адресу відповідача 1 - ТОВ "Моноліт - Агро", що підтверджується описами вкладення у цінний лист від 18.02.2020 та від 02.03.2020 та фіскальними чеками від 18.02.2020 та від 02.03.2020р., копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 61-62). Однак, докази оплати нарахованих відсотків за користування товарним кредитом в розмірі 42 365,03 грн. в матеріалах справи відсутні. Відтак, з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування товарним кредитом в розмірі 42 365,03 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення штрафу за прострочення оплати за поставлений товар в сумі 868 946,86 грн. та пені в сумі 434 888,30 грн. суд зазначає наступне.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несплата відповідачем як покупцем вартості поставленого товару у встановлений строк) згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача 1.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Як передбачено ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 7.2 Договору № 211/19-КД у випадках порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором. За порушення даних умов договору покупець:

А) сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання;

Б) у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує штрафів розмірі 20 % від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання;

В) сплачує на користь постачальника 36 (тридцять шість) відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частинами 1, 2, 4 ст. 217 Господарського кодексу України передбачено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Так, з огляду на невиконання відповідачем 1 зобов`язань за спірним договором щодо оплати вартості поставленого товару позивачем нараховано відповідачу 1 штраф у розмірі 20% від несплаченої суми заборгованості у розмірі 868 946,86 грн. та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення у розмірі 434 888,30 грн., розрахунки яких наведено в позові (а.с. 6).

Враховуючи вищенаведене та невиконання відповідачем 1 зобов`язань за спірним договором щодо оплати вартості поставленого товару, суд вважає, що позивачем правомірно нараховано штрафні санкції. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми штрафу в розмірі 868 946,86 грн. (4 344 734,27 грн. х 20%), судом встановлено, що розрахунок штрафу було здійснено позивачем вірно, вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався. Отже, з відповідача підлягає стягненню штраф в розмірі 868 946,86 грн.

Поряд з цим слід зазначити, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України та ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18.

Також слід зазначити, що п. 7.2 договору № 211/19-КД, яким на відповідача як покупця покладається відповідальність у вигляді сплати на користь постачальника пені та штрафу за несвоєчасне виконання своїх зобов`язань щодо сплати поставленого товару, не оспорювався відповідачем, в зв`язку з чим в силу вимог ст. 204 Цивільного кодексу України презюмується правомірність вказаного правочину.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України, а також за період у шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Відтак, за загальним правилом ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України. Так, нарахування пені можливо за шість місяців, визначених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а право на стягнення такої пені може бути заявлено в межах передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України річного строку позовної давності.

Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені в розмірі 434 888,30 грн, суд вважає його арифметично вірним. Таким чином, загальна сума пені за договором поставки № 211/19-КД складає 434 888,30 грн, яка підлягає стягненню з відповідача 1.

Щодо нарахування 36% річних в сумі 580 527,27 грн. та інфляційних втрат в сумі 12 995,61 грн. суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 Цивільного кодексу України.

До того ж в пп. В) п. 7.2 Договору № 211/19-КД передбачено, що у випадках порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором. За порушення даних умов договору покупець, зокрема, сплачує на користь постачальника 36 відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Зокрема, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наразі слід зазначити, що згідно з положеннями Цивільного кодексу проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що в укладеному сторонами Договорі № 211/19-КД встановлено 36% річних, відповідно сплаті підлягають саме 36% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 Цивільного кодексу України, право кредитора на стягнення процентів річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення процентів річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем 1 термінів сплати вартості поставленого товару, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 36% річних та інфляційних втрати на суму основного боргу. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 36% річних в розмірі 580 527,27 грн, у зв`язку з несвоєчасною оплатою вартості поставленого товару, та 12 995,61 грн інфляційних нарахувань, судом встановлено, що вказаний розрахунок за обрані позивачем періоди прострочення не суперечать чинному законодавству та є вірними. Вказаний розрахунок відповідачами не спростовано. Відтак, з відповідача 1 підлягають стягненню 36% річних за несвоєчасну оплату вартості поставленого товару в розмірі 580 527,27 грн та інфляційні нарахування в сумі 12 995,61 грн.

Крім того, заявлену суму заборгованості позивач просить стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт-Агро" та ОСОБА_1 як поручителя.

Як встановлено судом, 23.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (кредитор), ОСОБА_1 (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Моноліт-Агро" (боржник) було укладено договір поруки № П/211/19-КД, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником всіх грошових зобов`язань за договором, передбаченим п. 2 цього договору (надалі іменується "основний договір").

Згідно з п. 1.2 договору поруки від 23.04.2019 у випадку порушення боржником обов`язку за основним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

В п. 2.1 договору поруки визначено, що під "основним договором" в цьому договорі розуміється договір поставки № 211/19-КД від 23.04.2019, укладений між кредитором (в основному договорі іменується "постачальник") та боржником (в основному договорі іменується "покупець").

Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що строк дії основного договору становить один рік із дня його підписання уповноваженими представниками сторін, крім зобов`язань покупця по виконанню грошових зобов`язань та відповідальності, які припиняються лише їх належним виконанням, а в частині проведення розрахунків за товар, по штрафним санкціям - до повного їх виконання.

Умовами п. 3.1 договору поруки визначено, що передбачений цим договором обов`язок поручителя перед кредитором обмежується сумою зобов`язання боржника за основним договором.

Положеннями п. 3.2 договору поруки сторони погодили, що підписанням цього договору поручитель, без додаткового повідомлення поручителя та без укладення окремої угоди, надає безумовну згоду на те, що у випадку збільшення обсягу обов`язку боржника перед кредитором за основним договором, відповідно збільшується обсяг обов`язку поручителя перед кредитором, кредитор зобов`язаний повідомляти поручителя про зміну обсягу обов`язку боржника перед кредитором шляхом направлення письмової вимоги поручителю виключно у випадку, передбаченому п. 4.1 даного договору.

Поручитель несе відповідальність за сплату боржником процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки (штрафу, пені) (п. 3.3 договору поруки).

Згідно з положеннями п. 4.1 договору поруки поручитель зобов`язаний у разі порушення боржником обов`язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк 3-х банківських днів, шляхом оплати грошових коштів на розрахунковий рахунок кредитора, вказаний в даному договорі.

Як визначено в п. 5.1 договору поруки у випадку порушення договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України.

Відповідно до п. 5.2 договору поруки порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Згідно з п. 6.1 договору поруки цей договір набуває чинності з дати його укладення і діє до моменту припинення поруки. Порука припиняється через 5 (п`ять) років з дати укладення даного договору.

Пунктом 6.2 договору поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

Умовами п. 7.4 договору поруки визначено, що додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані сторонами.

Положеннями п. 7.5 договору поруки цей договір складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у трьох автентичних примірниках, по одному для кожної сторони договору, які мають однакову юридичну силу.

Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Як передбачено ст. 556 Цивільного кодексу України, до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином, зі змісту зазначених норм випливає, що договір поруки не покладає на боржника якогось нового обов`язку, крім того, який він вже має перед кредитором по основному зобов`язанню, а лише створює ймовірність переходу прав та обов`язків останнього до поручителя у разі виконання ним зобов`язання, забезпеченого порукою.

Згідно з ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до ч. 4 ст. 559 Цивільного України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як свідчать матеріали справи, після настання строку виконання покупцем своїх зобов`язань з оплати поставленого товару перед позивачем останнім відповідно до умов договору поруки № П/211/19-КД від 23.04.2019 було пред`явлено поручителю - ОСОБА_1 вимогу сплати боргу за договором поруки за № 2802/55 від 28.02.2020, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 02.03.2020, фіскальним чеком № від 02.03.2020, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 64-66). Однак, відповіді на вказану вимогу позивач не отримав.

Враховуючи вищенаведене та виходячи зі змісту ст. 554, 559 Цивільного кодексу України, суд вважає, що порука, встановлена договором поруки № П/211/19-КД від 23.04.2019 як вид забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним договором поставки № 211/19-КД від 23.04.2019, не є припиненою, оскільки позивач пред`явив вимогу до поручителя.

Таким чином, господарський суд вважає цілком обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачів солідарно спірної суми основної заборгованості по договору поставки № 211/19-КД від 23.04.2019 в розмірі 4 344 734,27 грн, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ "Моноліт-Агро" (покупцем) своїх зобов`язань по вказаному договору, що було встановлено судом, а також відсотків за користування товарним кредитом в сумі 42 365,03 грн, пені в сумі 434 888,30 грн, штрафу в сумі 868 946,86 грн, 36% річних в сумі 580 527,27 грн та індексу інфляції в сумі 12 995,61 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення Цивільного кодексу кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського Кодексу України.

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт-Агро" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості в загальній сумі 6 284 457,34 грн є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, та підлягають задоволенню.

Дослідивши обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (Кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Моноліт-Агро" (Боржник) та ОСОБА_1 (Поручитель) укладено договір поруки № П/211/19-КД від 23.04.2019.

Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Підставою для визнання договору поруки недійсним позивач за зустрічним позовом визначає, що у ОСОБА_1 на момент укладання договору поруки у відповідача 2 були відсутні зобов`язання за договором поставки від 23.04.2019, а тому вказаний договір підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У ч. 2 цієї ж статті зазначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Окрім того, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України.

У ст. 193 Господарського кодексу України визначені загальні умови виконання господарських зобов`язань.

В даному випадку, суд дійшов висновку, що зобов`язання за договором поставки виникли між сторонами з моменту досягнення усіх істотних умов договору, тобто з моменту підписання договору, а саме 23.04.2019.

З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2019 в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором поставки № 211/19-КД від 23.04.2019 було укладено договір поруки № П/211/19-КД від 23.04.2019, за яким гр. ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом) виступив поручителем за виконання всіх грошових зобов`язань за Договором поставки і взяв на себе обов`язок у випадку не сплати боргу за Договором поставки відповідачем 1 (ТОВ "Моноліт-Агро") самостійно сплатити заборгованість за Договором поставки.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальністю поручителя.

Відтак, обов`язок виконувати взяті на себе зобов`язання за договором поруки виникли у гр. ОСОБА_1 одночасно з підписанням договору поруки № П/211/19-КД від 23.04.2019.

Крім того, чинним законодавством не заборонено забезпечувати виконання зобов`язань, які можуть виникнути у майбутньому.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що правові підстави для визнання недійсним Договору поруки відсутні, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати позивача за первісним позовом, які складаються з судового збору в сумі 94 266,86 грн. підлягають відшкодуванню з відповідачів за первісним позовом. В той же час, судові витрати позивача за зустрічним позовом, у зв`язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОЛІТ-АГРО" (вул. Соборна, 1, м. Кропивницький, 25001, ідентифікаційний код 41869613) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (вул. Промислова, 20, м. Обухів, Київська область, 08702, ідентифікаційний код 36348550) 4 344 734,27 основного боргу, 42 365,03 відсотків за користуванням товарним кредитом, 434 888,30 грн пені, 580 527,27 грн 36 відсотків річних, 12 995,61 грн інфляційних втрат, 868 946,86 грн штрафу та 94 266,86 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень одночасно з врученням (надсиланням/видачею) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень можна за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення вручити або надіслати рекомендованим поштовим направленням Товариству з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (вул. Промислова, 20, м. Обухів, Київська область, 08702), Товариству з обмеженою відповідальністю "МОНОЛІТ-АГРО" (вул. Соборна, 1, м. Кропивницький, 25001) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Повне рішення складено 02.10.2020.

Суддя М.С. Глушков