ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.09.2020 Справа № 905/1162/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

секретар судового засідання Доннік Н.В.

розглянувши матеріали справи

за позовом: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080, )

до відповідача: Дочірнього підприємства "Санаторно - курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (вул. Пушкінська, б.2, місто Слов`янськ, Донецька обл., 84110, )

про стягнення 484 210,77 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" звернулось з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Санаторно - курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про стягнення 484 210,77 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018, в частині оплати електричної енергії.

Ухвалою суду від 23.06.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.09.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначений розгляд справи по суті.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду в засідання не з`явився, надав до суду клопотання, в якому просив провести розгляд справи без його участі.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду в засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Згідно з ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки їх достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність в судовому засіданні належним чином повідомлених представників сторін, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, суд встановив наступне.

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (позивач), відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1023-р від 12.12.2018, є постачальником останньої надії з 01 січня 2019 року до 01 січня 2021 року.

Згідно з ч.6 ст.64 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії, постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник «останньої надії» оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

27.12.2018 позивачем, в мережі Інтернет (веб-адреса www.uiе.kiev.ua), на виконання ч. 11 ст.64 Закону України «Про ринок електричної енергії», розміщений, зокрема: «Порядок приєднання до умов договору»; договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; комерційну пропозицію №2 до договору; додаток до комерційної пропозиції №2; Порядок формування ціни, за якою здійснюється постачання електроенергії споживачам постачальником «останньої надії»; Ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії».

Як встановлено судом, між ДПЗД «Укрінтеренерго» (постачальник, позивач) та ДП «СКРЦ «Слов`янський курорт» ПраТ «Укрпрофоздоровниця» (споживач, відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (договір), на умовах публічного договору.

Відповідно до п.2.1 договору, постачальник передає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі, згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).

Згідно з п.5.8 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктом 5.10 договору визначено, що оплата виставленого постачальником рахунку за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Згідно з п.п. 2 п. 6.2. договору, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії, згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.13.1 договору, цей договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

За умовами комерційної пропозиції №2 від 27.12.2018, що є додатком №1 до договору, споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період, протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку. Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора систем розподілу (передачі) (далі ОС).

Остаточний рахунок за спожиту електричну енергію, в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.

Акт купівлі-продажу складається на підставі даних про фактичне споживання споживача, отриманих від ОС. У разі наявності зауважень до акту купівлі-продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності.

Згідно з ч.8 ст.64 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним, з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

На виконання вищезазначеного договору, на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії, між позивачем та відповідачем були підписані акти купівлі-продажу електроенергії до договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 27.12.2018 (публічний договір):

- №000693 від 31.01.2019, за розрахунковий період - січень 2019, відповідно до якого відповідачем спожито електричної енергії, в обсязі 46870,00 кВт/год, загальною вартістю 126923,58 грн.;

- №001375 від 28.02.2019, за розрахунковий період- лютий 2019, відповідно до якого відповідачем спожито електричної енергії в обсязі 125104,00 кВт/год, загальною вартістю 347833,42 грн.;

- №002360 від 31.03.2019, за розрахунковий період- березень 2019, відповідно до якого відповідачем спожито електричної енергії в обсязі 97234,00 кВт/год, загальною вартістю 263308,90 грн.

В подальшому, разом з наведеними актами, позивачем, були виставлені (надіслані) відповідачу рахунки на оплату фактично спожитої електричної енергії:

- №92/04/О01/03608 від 09.02.2019 на суму 126923,58 грн., відправлення отримано відповідачем 19.02.2020 (а.с.45);

- №92/04/О02/05009 від 06.03.2019 на суму 347833,42 грн., відправлення отримано відповідачем 14.03.2019 (а.с.68);

- №92/04/О03/05816 від 05.04.2019 на суму 263308,90 грн., відправлення отримано відповідачем 11.04.2019 (а.с.78).

Отже, як встановлено судом, позивачем поставлено, а відповідачем спожито електричної енергії у кількості 269208, 00 кВт/год., на загальну суму 738065,90 грн.

Відповідачем були частково погашені грошові зобов`язання за спожиту електричну енергію, що підтверджується платіжними дорученнями:

- № 89 від 27.02.2019 на суму 50000,00 грн, призначення платежу «за електричну енергію, згідно рахунку №92/04/О01/03608 від 09.02.2019»;

- № 116 від 12.03.2019 на суму 76923,58 грн, призначення платежу «за електричну енергію, згідно рахунку №92/04/О01/03608 від 09.02.2019»;

-№ 136 від 18.03.2019 на суму 107900,00 грн, призначення платежу «за електричну енергію, згідно рахунку №92/04/О03/05816 від 05.04.2019»;

-№ 138 від 18.03.2019 на суму 6700,00 грн, призначення платежу «за електричну енергію, згідно рахунку № 92 /04/О03/05816 від 05.04.2019»;

-№ @2PL620761 від 19.03.2019 на суму 90000,00 грн, призначення платежу «оплата по рахунку №92/04/О03/05816 від 05.04.2019»;

-№@РL301857 від 25.03.2019 на суму 63000,00 грн, призначення платежу «оплата по рахунку №92/04/О03/05816 від 05.04.2019».

Сума сплачених відповідачем коштів, за спожиту електричну енергію становить - 399673,58 грн.

Отже, несплаченими залишилися зобов`язання на суму 338392,32 грн, з яких 75083,42 грн по рахунку № 92 /04/О02/05009 від 06.03.2019 та 263308,90 грн по рахунку № 92 /04/О03/05816 від 05.04.2019.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №44/11-000350 від 15.05.2019, в якій вимагав сплатити заборгованість за електричну енергію у сумі 338392,32 грн (а.с. 85). Претензія була надіслана відповідачу та отримана останнім 24.05.2019 (а.с. 86).

Відповідач, листом №01/1300 від 30.05.2019, надав відповідь на претензію, в якій зазначив, що на даний час не має можливості погасити повну суму заборгованості, але запевнив, що має намір сплачувати заборгованість за графіком: червень, липень, серпень по 112797,44 грн, у кожному з цих місяців (а.с. 98-99).

Позивач, 19.02.2020 звернувся до відповідача з вимогою про сплату штрафних санкцій у сумі 145818,45 грн, з яких: пеня - 93656,56 грн; інфляційні втрати - 8195,47 грн; 15% річних - 43966,42 грн (а.с. 87-97).

Проте, а ні вимога про сплату основної заборгованості у розмірі 338392,32 грн, а ні вимога про сплату штрафних санкцій нарахованих на суму невиконаного грошового зобов`язання у сумі 145818,45 грн, виконані відповідачем не були.

Наведене зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник), зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитор), певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник), відпускає, зокрема, електричну енергію, споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

За приписами ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії, на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії, укладаються такі види договорів, зокрема, про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

У силу вимог ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. У разі покладення на електропостачальника зобов`язань з надання універсальних послуг або виконання функцій постачальника «останньої надії» ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника «останньої надії» визначаються відповідно до цього Закону. Покладення зобов`язань з надання універсальних послуг та/або постачання «останньої надії» не обмежує права електропостачальника здійснювати постачання електричної енергії за вільними цінами. Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

Згідно з п. 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 (далі ПРРЕЕ), на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем, без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Відповідно до п. 1.2.9. ПРРЕЕ постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», зміст якого визначається постачальником «останньої надії» на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (додаток 7 до цих Правил), є публічним договором приєднання, та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Пунктом 3.1.7. ПРРЕЕ встановлено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції.

Отже, суд встановив, що укладений правочин про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», є публічним договором, який регулює порядок та умови постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» споживачу у разі, якщо обраний споживачем електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання споживачем нового електропостачальника або до припинення постачання у передбачених чинним законодавством чи цим договором випадках.

Договір укладався сторонами, керуючись ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до цього договору на умовах, визначених Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії та Комерційної пропозиції, що є додатком № 1 до цього договору.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, за період з 01.01.2019 по 31.03.2019 позивач поставив відповідачу електроенергію, в обсягах та за ціною, що зазначені у актах, на суму 738065,90 грн, загальна кількість відпущеної електроенергії 269208, 00 кВт/год.

Наведені обставини, підтверджуються копіями звітів фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії ДПЗД «Укрінтеренерго», які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі) АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» (а.с.47-65; 69-73;77-81).

Згідно з п. п. 4.12, 4.19. ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції).

Пунктом 5.5.5 ПРРЕЕ передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Як встановлено судом вище, відповідно до п. 5.1. договору, оплата виставленого постачальником рахунку, за спожиту електричну енергію, має бути здійснена споживачем, у терміни визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів, з дати отримання цього рахунка.

Відповідно до ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Між тим, встановлені судом обставини, свідчать, що оплата вартості електричної енергії здійснена відповідачем не в повному обсязі та з порушенням строків, що визначенні договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», та комерційною пропозицією №2 від 27.12.2018.

Розмір заборгованості відповідача, перед позивачем, за фактично спожиту електричну енергію, в сумі 338392,32 грн (з яких: 75083,42 грн по рахунку від 06.03.2019; 263308,90 грн по рахунку від 05.04.2019), не спростований відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з ст.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оскільки матеріали справи свідчать про невиконання відповідачем покладених на нього зобов`язань, зі сплати своєчасно та у повному обсязі коштів, за договором про постачання електричної енергії, позовні вимоги про стягнення заборгованості, за фактично спожиту електричну енергію, в сумі 338392,32 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач також просить суд стягнути 15% річних у розмірі 43966,42 грн., інфляційні втрати у розмірі 8195,47 грн. та пеню у розмірі 93656,56 грн.

Приписами ст.611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частинами 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

У пункті 5.11 договору сторони погодили, зокрема, те, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплати пені, у розмірі який зазначається у комерційній пропозиції.

Так, у комерційній пропозиції визначено, що споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення. Сторони також домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання або неналежне виконання зобов`язання припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Разом з цим, суд враховує, що відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, законом або укладеним сторонами правочином може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Даним правочином сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання або неналежне виконання зобов`язання припиняється, саме через 1 рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Розрахунок пені, який здійснений позивачем за зобов`язанням: січня 2019 року за період з 27.02.2019 по 27.02.2019, база для нарахування 126923,58 грн; з 28.02.2019 по 12.03.2019, база для нарахування 76923,58 грн; за зобов`язанням лютого 2019 року, за період з 26.03.2019 по 18.02.2020, база для нарахування 75083,00 грн; за зобов`язанням березня 2019 року за період з 19.04.2019 по 18.02.2020, база для нарахування 70219,49 грн, перевірений господарським судом на відповідність обставинам справи, та визнається судом арифметично вірним.

За таких обставин, позовні вимоги, в частині нарахування пені, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, в сумі 93656,56 грн

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 15% річних у розмірі 43966,42 грн, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Комерційною пропозицією № 2 від 27.12.2018 визначено, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, має сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Розрахунок 15% річних, який здійснений позивачем за зобов`язанням січня 2019 року за період з 27.02.2019 по 27.02.2019, база для нарахування 126923,58 грн; з 28.02.2019 по 12.03.2019 база для нарахування 76923,58 грн; за зобов`язанням лютого 2019 року, за період з 26.03.2019 по 18.02.2020, база для нарахування 75083,00 грн.; за зобов`язанням березня 2019 року за період з 19.04.2019 по 18.02.2020, база для нарахування 70219,49 грн, перевірений господарським судом та визнається судом арифметично вірним.

Отже, позовні вимоги, в частині стягнення з відповідача 15% річних, є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, в розмірі 43966,42 грн.

З наданим розрахунком інфляційних втрат, на суму 8195,47 грн, суд не погоджується, адже позивач невірно визначив періоди для нарахування, зокрема, останній розраховує інфляційні втрати за кожен місяць окремо, пропускаючи/невраховуючі місяці, в яких мала місце дефляція.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України № 265 від 27 липня 2007 року, індекс інфляції, це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17 грудня 2013 року, роз`яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши поданий розрахунок інфляційних втрат, господарським судом встановлено, що позивачем не враховано вище вказані положення, як наслідок, не вірно визначені періоди нарахування.

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», розмір інфляційних втрат за порушення строків оплати, за кожним рахунком окремо, становить 3437,68 грн: за період квітень - листопад 2019 року в розмірі 1351,63 грн; травень - листопад 2019 року, в розмірі 2086,05 грн.

Таким чином, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в сумі 3437,68 грн.

З урахуванням приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, сума судового збору розподіляється пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" до Дочірнього підприємства "Санаторно - курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про стягнення 484210,77 грн, з яких:1) основний борг за поставлену електричну енергію у сумі 338392,32 грн. - задовольнити повністю; 2) пеню у сумі 93656,56 грн - задовольнити повністю; 3) 15% річних у сумі 43966,42 грн- задовольнити повністю; 4) інфляційні втрати у сумі 8195,47 грн - задовольнити частково в сумі 3437,68 грн.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Санаторно - курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" заборгованість за поставлену електричну енергію у сумі 338392,32 грн; пеню у сумі 93656,56 грн; 15% річних у сумі 43966,42 грн; інфляційні втрати у сумі 3437,68 грн та витрати на оплату судового збору в сумі 7191,79 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 22.09.2020 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.10.2020.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач: Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080, );

Відповідач: Дочірнє підприємство "Санаторно - курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (вул. Пушкінська, б.2, місто Слов`янськ, Донецька обл., 84110, ).

Суддя О.М. Сковородіна