ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2020 р. Справа№ 911/1181/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі Токарева А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 30.09.2020.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фермерського господарства "Олександр"

на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2020 у справі № 911/1181/19 (суддя Бацуца В. М., повний текст рішення складено та підписано 30.04.2020)

за позовом Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Фермерського господарства "Олександр"

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.02.2020 у справі № 911/1181/19 позов задоволено повністю.

Визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-5489/15-18-сг від 19.06.2018 р., яким передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :02:005:0245 для ведення особистого селянського господарства на території Строківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Витребувано з незаконного володіння Фермерського господарства «Олександр» на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :02:005:0245 для ведення особистого селянського господарства на території Строківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь Прокуратури Чернігівської області судові витрати 1 921 грн.. 00 коп. судового збору.

Стягнуто з Фермерського господарства «Олександр» на користь Прокуратури Чернігівської області судові витрати 1 921 грн.. 00 коп. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Фермерського господарства «Олександр» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2020 у справі №911/1181/19, та ухвалите нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Також скаржник зазначає, що він є добросовісним набувачем, який придбав майно за відплатним договором, а також, що земельна ділянка була передана у власність безпосередньо Головним Управління Держгеокадастру у Київській області, який був законним розпорядником земель при передачі її у власність.

18.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді:Яковлєв М. Л., Отрюх Б. В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 у справі №911/1181/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Олександр" на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2020 у даній справі та призначено до розгляду на 08.09.2020.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/2956/20 від 08.09.2020, у зв`язку з перебуванням судді Отрюха Б. В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є.Ю.,судді: Яковлєв М. Л., Куксов В. В

Ухвалою північного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 апеляційну скаргу Фермерського господарства "Олександр" на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2020 у справі №911/1181/19 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л. та призначено до розгляду на 30.09.2020.

10.09.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу у відповідності до якого, останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

В судове засідання 30.09.2020 сторони своїх представників не направили, про причини неявки суд не повідомили, про день, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору.

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути справу за відсутності представників сторін.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 20.03.2017р. громадянин ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з заявою № б/н від 20.03.2017 р., у якій він просив надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2, 00 га, яка знаходиться на території Ваганицької сільської ради Городянського району Чернігівської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-7455/14-17-сг від 13.05.2017р. "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" надано громадянину ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області орієнтованим розміром 2, 00 га, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Крім того, наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-139/14-18-сг від 04.01.2018 р. "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області; надано у власність громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2, 00 га з кадастровим номером :04:000:0823 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області.

За громадянином ОСОБА_1 16.02.2018 р. зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0823, що підтверджується інформаційною довідкою № 161383068 від 28.03.2019 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявною у матеріалах справи.

З матеріалів справи слідує, що в подальшому 27.03.2018 р. громадянин ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2, 00 га, яка розташована в адміністративних межах Строківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, а також зазначив про невикористання раніше свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням.

Головне управління Держгеокадастру у Київській області наказом № 10-3194/15-18-сг від 11.04.2018р. "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" надало громадянину ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Строківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області орієнтованим розміром 2, 00 га, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-5489/15-18-сг від 19.06.2018 р. "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га на території Строківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області; надано у власність громадянину ОСОБА_1 Земельну ділянку площею 2, 0000 га з кадастровим номером :02:005:0245 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Строківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

За громадянином ОСОБА_1 21.06.2018р. зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0245, що підтверджується інформаційною довідкою № 161383170 від 28.03.2019 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявною у матеріалах справи.

При цьому, як вбачається з інформаційної довідки № 161383519 від 28.03.2019р. в подальшому земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0245 була відчужена громадянином ОСОБА_1 . Фермерському господарству "Олександр" на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.11.2018 р., серія та номер 1526, посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області Мусієнко М. М.

Слідчий відділ Управління Служби безпеки України в Чернігівській області у грудні 2018р. звернувся до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з листом № 74/12/5796 від 20.12.2018р., у якому відділ повідомив, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000132 від 05.06.2018 р. було встановлено, що земельні ділянки на території Чернігівської та Київської областей було безоплатно передані для ведення особистого селянського господарства громадянам, в тому числі ОСОБА_1 , з порушенням вимог ст. 121 Земельного кодексу України, а також просив надати інформацію про можливі факти отримання земельних ділянок зазначеними громадянами на території інших областей України та провести службову перевірку за фактами повторної видачі земельних ділянок.

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру у відповідь на лист слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Чернігівській області № 74/12/5796 від 20.12.2018 р. у своєму листі № 10-28-0.19-7242-19 від 30.01.2019 р. повідомила, що у зв`язку з знаходженням документів державного реєстру земель в архівах територіальних органів Держгеокадастру, вказаний лист буде направлено на виконання до відповідного територіального органу.

Прокуратура Чернігівської області у лютому 2019 р. звернулась з листом № 05/1-87вих19 від 15.02.2019 р. до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, у якому просила до 28.02.2019 р. повідомити чи вживалися Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру заходи на усунення вказаних порушень, чи проводилася службова перевірка та висловити позицію щодо подачі відповідного позову прокурором з метою захисту державних інтересів.

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру у відповідь на лист Прокуратури Чернігівської області № 05/1-87вих19 від 15.02.2019 р., у своєму листі № 10.28-0.19-1895/2-19 від 27.02.2019 р. повідомила, що з метою усунення виявлених порушень вимог земельного законодавства під час набуття права на земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності та скасування державної реєстрації речових прав на такі земельні ділянки, Головному управлінню Держгеокадастру у Київській області доручено вжити відповідних заходів реагування.

Прокуратура Чернігівської області у березні 2019 р. звернулась з листом № 05/1-418вих19 від 28.03.2019 р. до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, у якому просила до 10.04.2019 р. надати прокуратурі області копії наказів про надання дозволу на розробку технічної документації та її затвердження ОСОБА_1 (наказ від 19.06.2018 р. № 10-5489/15-18-сг), копії заяв з додатками з якими він звертався до управління з приводу передачі йому у власність земельної ділянки, а також повідомити про вжиття заходів щодо усунення вказаних порушень.

З вищезазначеного вбачається, що заступник прокурора у позовній заяві, поданій в інтересах позивача, крім інших вимог, просить визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-5489/15-18-сг від 19.06.2018 р. "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність", яким передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :02:005:0245 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Строківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Щодо вказаних вимог прокурора, місцевий господарський суд зазначив наступне.

Як визначено ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з ст. 116 цього ж кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

2. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

3. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

4. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

5. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Як визначено положеннями ч. 1 ст. 121 цього ж кодексу, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з ч. 4 ст. 122 цього ж кодексу центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Як передбачено ст. 152 Земельного кодексу України, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-139/14-18-сг від 04.01.2018 р. "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області; надано у власність громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2, 0000 га з кадастровим номером :04:000:0823 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за громадянином ОСОБА_1 16.02.2018 р.

Також, 27.03.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2, 00 га, яка розташована в адміністративних межах Строківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, а також зазначив про невикористання раніше свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено матеріалами спарви, що станом на момент звернення ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із клопотанням про надання дозволу на розробку документації та станом на момент видачі Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області наказу № 10-5489/15-18-сг від 19.06.2018р. "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність", громадянин ОСОБА_1 вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах визначених норм безоплатної приватизації - площею 2,0 гектара, що підтверджується інформаційною довідкою № 161383068 від 28.03.2019р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наказами Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-7455/14-17-сг від 13.05.2017 р. "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою", № 25-139/14-18-сг від 04.01.2018р. "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність", наявними у матеріалах справи.

Щодо тверджень відповідача-1 про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів позивача в суді, місцевий господарський суд вірно зазначив наступне

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках:

якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.10.2019 р. у справі № 922/843/19.

Беручи до уваги вищевикладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що ні Держгеокадастром України, ні Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області не вжито заходів реагування у зв`язку із порушеним правом держави та щодо поновлення зазначеного права держави, що підтверджується листами-відповідями Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 10-28-0.19-724/2-19 від 30.01.2019 р., № 10-28-0.19-1895/2-19 від 27.02.2019р.; листом-відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-10-0.222-4669/2-19 від 05.04.2019р., які наявні в матеріалах справи.

Також суд першої інстанції вірно вказав, що заперечення відповідача-1 щодо того, що під час погодження проекту землеустрою перевіряється зміст проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а не питання перевірки раніше реалізованого права на безоплатну приватизацію замовником проекту, а також про відсутність законних підстав відмовити громадянину ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки є безпідставними та необґрунтованими, враховуючи наступне.

Як визначено ч. 1 ст. 6 Закону України "Про Державний земельний кадастр", що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Як передбачено ч. 1 ст. 9 цього ж закону, зокрема, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 р. затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру.

Пунктами 4,5 Порядку передбачено, зокрема, що ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.

Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр.

Функції адміністратора Державного земельного кадастру виконує визначене Держгеокадастром за погодженням з Мінекономіки державне підприємство, яке належить до сфери управління Держгеокадастру.

До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком.

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

Як визначено п. 198 Порядку, що крім випадків, передбачених пунктами 162 і 163 цього Порядку, відомості Державного земельного кадастру надаються:

1) громадянам:

довідка про наявність та розмір земельної частки (паю) за формою згідно з додатком 50 (у випадку, передбаченому статтею 4 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям");

довідка про наявність у Державному земельному кадастрі відомостей про одержання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення (використання) за формою згідно з додатком 51 (з метою додержання вимог частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України);

2) нотаріусам - витяг з Державного земельного кадастру про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку новому власникові земельної ділянки за формою згідно з додатком 52 (у випадку, передбаченому пунктом 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок");

3) суб`єктам речових прав на земельні ділянки - довідка про осіб, які отримали доступ до інформації про суб`єкта речового права у Державному земельному кадастрі, за формою згідно з додатком 53.

Таким чином, з огляду на вищезазначені положення законодавства, Головне управління Держгеокадастру у Київській області не було позбавлено можливості здійснити перевірку наданих заявником документів та відомостей стосовно одержання ним у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення з метою додержання вимог ст. 116 Земельного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, місцевим господарським судом вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказ № 10-5489/15-18-сг від 19.06.2018р. "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" був прийнятий Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області із порушенням положень Земельного кодексу України та інших нормативно-правових актів України - а саме було затверджено документацію із землеустрою та надано безоплатно громадянину у власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0245 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Строківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, без врахування того, що громадянин ОСОБА_1 раніше вже реалізував своє право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, а тому позовна вимога прокурора в інтересах позивача до відповідача-1 про визнання його недійсним, правомірно визнана судом обґрунтованою та задоволена.

Разом з тим, прокурор у позовній заяві, просить витребувати з незаконного володіння Фермерського господарства "Олександр" на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з кадастровим номером :02:005:0245 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності Строківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Щодо вказаної вимоги, місцевий господарський суд дійшов до наступних висновків.

Як передбачено ст. 152 Земельного кодексу України, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до, ст. 330 цього ж кодексу якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ст. 386 цього ж кодексу держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У відповідності до ст. 387 цього ж кодексу власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як передбачено ст. 388 цього ж кодексу, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

З матеріалів справи слідує та вірно встановлено судом першої інстанції, що спірна земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером :02:005:0245, яка безпідставно та неправомірно вибула із володіння власника - держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру не з її волі, перебуває у власності відповідача-2 - Фермерського господарства "Олександр", що підтверджується інформаційною довідкою № 161383519 від 28.03.2019р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявною у матеріалах справи.

Як передбачено пунктами 25, 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.

У відповідності до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

У відповідності до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника.

Недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.

Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що спірна земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером :02:005:0245, яка розташована на території Строківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, безпідставно та неправомірно вибула із володіння власника - держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру не з його волі та перебуває у власності відповідача-2 - ФГ "Олександр", та у зв`язку з тим, що позовні вимоги про визнання наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-5489/15-18-сг від 19.06.2018р. "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" задоволені судом, а тому позовна вимога про витребування у відповідача-2 спірної земельної ділянки, також підлягає задоволенню.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2020 у справі №911/1181/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Фермерського господарства "Олександр", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Фермерського господарства "Олександр" на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2020 у справі №911/1181/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Олександр" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2020 у справі №911/1181/19 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/1181/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України

Повний текст постанови складено 05.10.2020.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов