РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.09.2020Справа № 910/11404/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав»

до 1) Громадської організації «Українська агенція з авторських та суміжних прав»

2) Загальноросійської громадської організації «Російське авторське товариство»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2

про визнання правочину недійсним,

за участю представників учасників справи:

від позивача Гур`єв А.А. (довіреність № б/н від 12.09.2019)

від відповідача-1 Мельник В.А. (адвокат, ордер КС № 640067 від 03.08.2020)

від відповідача-2 не з`явились

від третьої особи-1 не з`явились

від третьої особи-2 ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2019 року Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (далі - ДО «УААСП», позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації «Українська агенція з авторських та суміжних прав» (далі - ГО «УААСП», відповідач-1) та Загальноросійської громадської організації «Російське авторське товариство» (далі - ЗГО «РАТ», відповідач-2) про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування поданого ним позову позивач вказав, що укладений 04.06.2018 між позивачем та відповідачами тристоронній Договір про заміну сторони у Договорі про взаємне представництво інтересів у галузі публічного виконання та сповіщення творів для загального відома шляхом радіо та телебачення від 06.10.2010 був підписаний керівником позивача з перевищенням повноважень, наданих йому статутом, а також з порушенням норм чинного законодавства.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив визнати недійсним договір про заміну сторони від 04.06.2018 до договору про взаємне представництво інтересів у сфері публічного виконання і сповіщення творів для загального відома шляхом радіо та телебачення від 06.10.2010, укладеного між відповідачами та позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2019 відкрито провадження у справі № 910/11404/19 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.11.2019, ухвалено направити копію ухвали Господарського суду міста Києва від 27.08.2019 про відкриття провадження у справі № 910/11404/19 та позовну заяву з додатками, перекладені на офіційну мову Російської Федерації для вручення відповідачу-2 в порядку, передбаченому Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, через Арбітражний суд м. Москви, провадження у справі зупинено до надходження відповіді від Арбітражного суду м. Москви про вручення відповідачу-2 вказаних документів.

11.09.2019 до суду надійшов поданий відповідачем-1 відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 вказав, що відповідно до редакції статуту ДО «УААСП», чинної на момент виникнення спірних правовідносин, укладання спірного Договору про заміну сторони не потребувало будь-яких керівних рішень Мінекономрозвитку, Кабінету Міністрів України чи рішень Загальних зборів авторів, а твердження позивача про перевищення під час укладення спірного правочину його керівником наданих йому повноважень спростовуються положеннями статуту ДО «УААСП». Враховуючи викладене відповідач-1 вважав позов необґрунтованим та просив суд відмовити у його задоволенні.

Крім того, у поданому ним відзиві відповідач-1 вказав, що, на його переконання, даний спір належить до юрисдикції суду на території країни відповідача-2, у зв`язку з чим заявив клопотання про залишення позову без розгляду.

13.09.2019 до суду надійшло подане позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом перекладів ухвали від 27.08.2019 та позовної заяви з додатками.

15.10.2019 до суду надійшов поданий відповідачем-2 відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 вказав, що укладаючи спірний договір, керівник позивача не перевищив наданих йому повноважень, адже Договір про взаємне представництво інтересів у галузі публічного виконання та сповіщення творів для загального відома шляхом радіо та телебачення від 06.10.2010 не наділяє позивача будь-яким майном або майновими правами, вказаний договір взагалі не зачіпає питання майнових прав позивача, адже його предметом є наділення сторін Договору додатковими повноваженнями по представництву інтересів авторів та власників авторських прав на територіях сторін Договору. Враховуючи викладене, відповідач-2 вважав позов необґрунтованим та просив суд відмовити у його задоволенні.

Крім того, відповідач-2 вважав, що позивачем порушений обумовлений Договором порядок досудового врегулювання спорів а також правила підсудності, оскільки згідно з положеннями ст. 15 Договору про взаємне представництво інтересів у галузі публічного виконання та сповіщення творів для загального відома шляхом радіо та телебачення від 06.10.2010 сторони погодили, що такий спір повинен розглядатись за місцезнаходженням відповідача, тобто відповідача-2 у даному випадку, у зв`язку з чим відповідач-2 просив суд залишити даний позов без розгляду.

26.11.2019 та 28.11.2019 (повторно) до суду надійшли подані позивачем клопотання про включення витрат, пов`язаних з залученням перекладача, до складу судових витрат, а також письмові пояснення.

Крім того, 26.11.2019 до суду надійшли подані відповідачем-2 клопотання про залучення перекладача, а також клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 26.11.2019 поновлено провадження у справі № 910/11404/19, відкладено підготовче засідання на 16.01.2020, ухвалено направити копії пояснень від 21.11.2019, зареєстрованих судом 26.11.2019, клопотання про включення витрат на послуги перекладача до складу судових витрат, ухвал суду про відкладення підготовчого засідання та поновлення провадження у справі від 26.11.2019, перекладених на офіційну мову Російської Федерації, для вручення відповідачу-2 в порядку, передбаченому Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, через Арбітражний суд м. Москви, провадження у справі № 910/11404/19 зупинено до 16.01.2020.

28.11.2019 до суду надійшло подане позивачем клопотання про включення витрат, пов`язаних з залученням перекладача, до складу судових витрат.

06.12.2019 та 16.12.2019 до суду надійшли подані позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом перекладів ухвали від 26.11.2019, письмових пояснень від 22.11.2019 та клопотання про включення витрат на перекладача до складу судових витрат.

19.12.2019 до суду надійшли подані відповідачем-2 заперечення проти задоволення клопотання позивача про включення витрат, пов`язаних з залученням перекладача, до складу судових витрат.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 поновлено провадження у справі № 910/11404/19, залишено клопотання відповідача-2 про участь у судовому засіданні перекладача без розгляду, відкладено розгляд клопотань відповідачів-1, 2 про залишення позову без розгляду, відкладено підготовче засідання на 11.02.2020, ухвалено направити копії ухвал суду про відкладення підготовчого засідання та поновлення провадження у справі від 16.01.2020, перекладених на офіційну мову Російської Федерації, для вручення відповідачу-2 в порядку, передбаченому Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, через Арбітражний суд м. Москви, провадження у справі № 910/11404/19 зупинено до 11.02.2020.

27.01.2020 та 03.02.2020 до суду надійшли подані позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом перекладів ухвал від 16.01.2020 про поновлення провадження у справі та відкладення підготовчого засідання.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 поновлено провадження у справі № 910/11404/19, відкладено підготовче засідання на 10.03.2020, ухвалено направити копії ухвал суду про відкладення підготовчого засідання та поновлення провадження у справі від 11.02.2020, перекладених на офіційну мову Російської Федерації, для вручення відповідачу-2 в порядку, передбаченому Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, через Арбітражний суд м. Москви, зупинено провадження у справі № 910/11404/19 до 10.03.2020.

28.02.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом перекладів ухвал від 11.02.2020 про поновлення провадження у справі та відкладення підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні 10.03.2020 суд на місці оголосив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 поновлено провадження у справі № 910/11404/19, продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/11404/19 на 30 днів з ініціативи суду, відкладено підготовче засідання на 02.04.2020, залучено до участі у справі ОСОБА_1 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (далі - третя особа-1), а також ОСОБА_2 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (далі - третя особа-2), ухвалено направити копії ухвал суду про відкладення підготовчого засідання та поновлення провадження у справі від 10.03.2020, перекладених на офіційну мову Російської Федерації, для вручення відповідачу-2 в порядку, передбаченому Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, через Арбітражний суд м. Москви, зупинено провадження у справі № 910/11404/19 до 02.04.2020.

11.03.2020 до суду надійшли подані позивачем письмові пояснення, в яких сторона зазначила, що наразі у позивача є достатні підстави вважати, що між колишніми керівниками ГО «УААСП» - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була наявна змова щодо передачі майнових прав з управління ДО «УААСП» в управління ГО «УААСП». Позивач стверджував, що ОСОБА_2 був керівником ГО «УААСП» у період з 20.03.2018 по 28.02.2019, у той час, як ОСОБА_1 займав посаду керівника ДО «УААСП» з 05.02.2015 по 28.12.2018. Спірний договір був укладений між сторонами спору 04.06.2018 та підписаний від імені ГО «УААСП» - ОСОБА_2 , а від імені ДО «УААСП» - ОСОБА_1 . Факт змови між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на переконання позивача, підтверджується зокрема тим, що ОСОБА_1 , який підписував оспорюваний договір від імені позивача, був керівником ГО «УААСП» (відповідача-1) з 15.07.2019 по 05.11.2019.

30.03.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи.

02.04.2020 до суду надійшли подані третьою особою-2 пояснення, в яких третя особа-2 виклала правову позицію, аналогічну за своїм змістом правовим позиціям відповідачів.

Судові засідання, призначені на 02.04.2020, у тому числі судове засідання у справі № 910/11404/19, Господарським судом міста Києва у складі судді Удалової О.Г. не проводились з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» № 211 від 11.03.2020, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України № 9/рс-186/20 від 16.03.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 викликано ДО «УААСП», як позивача, ГО «УААСП», як відповідача-1, ЗГО «РАТ», як відповідача-2, ОСОБА_1 , як третю особу-1, ОСОБА_2 , як третю особу-2, у підготовче засідання, призначене на 28.04.2020.

09.04.2020 до суду надійшла ухвала Арбітражного суду м. Москви від 13.02.2020 про виконання судового доручення про вручення документів.

14.04.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом перекладів ухвал від 10.03.2020 про поновлення провадження у справі та відкладення підготовчого засідання.

16.04.2020 до суду надійшла ухвала Арбітражного суду м. Москви від 19.03.2020 про виконання судового доручення про вручення документів.

27.04.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи.

28.04.2020 судом було відкладено підготовче засідання до 28.05.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2020 викликано ДО «УААСП», як позивача, ЗГО «РАТ», як відповідача-2, ОСОБА_1 , як третю особу-1, ОСОБА_2 , як третю особу-2, у підготовче засідання, призначене на 28.05.2020.

12.05.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи перекладів ухвали від 28.04.2020 про виклик представників сторін у наступне підготовче засідання.

15.05.2020 до суду надійшла ухвала Арбітражного суду м. Москви від 17.03.2020 про призначення судового засідання для виконання судового доручення про вручення документів.

21.05.2020 та 26.05.2020 (повторно) до суду надійшло подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 відкладено підготовче засідання на 23.06.2020, ухвалено направити копії ухвали суду про відкладення підготовчого засідання від 28.05.2020, перекладені на офіційну мову Російської Федерації, для вручення відповідачу-2 в порядку, передбаченому Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, через Арбітражний суд м. Москви.

10.06.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи перекладів ухвали від 28.05.2020 про відкладення підготовчого засідання.

22.06.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 21.07.2020, ухвалено направити копії ухвали суду про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті від 23.06.2020, перекладені на офіційну мову Російської Федерації, для вручення відповідачу-2 в порядку, передбаченому Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, через Арбітражний суд м. Москви.

02.07.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи перекладів ухвали від 23.06.2020 про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті.

21.07.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 відкладено розгляд справи по суті на 18.08.2020, ухвалено направити копії ухвали суду про відкладення розгляду справи від 21.07.2020, перекладені на офіційну мову Російської Федерації, для вручення відповідачу-2 в порядку, передбаченому Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, через Арбітражний суд м. Москви.

22.07.2020 до суду надійшло подане відповідачем-1 клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

28.07.2020 до суду надійшла ухвала Арбітражного суду м. Москви з долученими до неї документами.

04.08.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи перекладів ухвали від 21.07.2020 про відкладення розгляду справи.

07.08.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, яке було задоволено ухвалою суду від 18.08.2020.

13.08.2020 до суду надійшла ухвала Арбітражного суду м. Москви про виконання судового доручення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 відкладено розгляд справи по суті на 08.09.2020, ухвалено направити копії ухвали суду про відкладення розгляду справи від 18.08.2020, перекладені на офіційну мову Російської Федерації, для вручення відповідачу-2 в порядку, передбаченому Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, через Арбітражний суд м. Москви.

26.08.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, яке було задоволено ухвалою суду від 28.08.2020.

31.08.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи перекладів ухвали від 18.08.2020 про відкладення розгляду справи.

01.09.2020 до суду надійшли подані відповідачем-2 письмові пояснення.

У судовому засіданні 08.09.2018 позивач заявлені ним позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач-1 та третя особа-2 проти задоволення позовних вимог заперечували, вважали їх необґрунтованими та безпідставними, просили суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідач-2 та третя особа-1 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу без участі представників відповідача-2 та третьої особи-1 за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 08.09.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Між Загальноросійською громадською організацією «Російське авторське товариство» (далі - ЗГО «РАТ») та Державною організацією «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (далі - ДО «УААСП») був укладений Договір про взаємне представництво інтересів у галузі публічного виконання та сповіщення творів для загального відома шляхом радіо та телебачення (далі - Договір про взаємне представництво інтересів), який був підписаний ЗГО «РАТ» 06.09.2010, а ДО «УААСП» - 06.10.2010.

Відповідно до ст. 1 Договору про взаємне представництво інтересів на підставі цього Договору ЗГО «РАТ» надає ДО «УААСП» виключне право видавати на території, яка входить у сферу діяльності ДО «УААСП» (у тих межах, у яких вона визначена і окреслена нижче у п. 1 ст. 6), необхідні дозволи на усі публічні виконання, сповіщення для загального відома шляхом радіо та телебачення (у тому сенсі, як ці поняття визначені у п. 3 цієї статті) музичних творів з текстом або без тексту, що охороняються у відповідності до національного законодавства, двосторонніх угод та багатосторонніх міжнародних договорів, що стосуються прав авторів (інтелектуальна власність, авторське право і т.д.), як тих, що вже діють, так і тих які можуть вступити в силу у період дії даного Договору.

Виключне право, про яке йдеться у попередньому абзаці, надається у тому обсязі, у якому право на публічне виконання та сповіщення для загального відома шляхом радіо та телебачення відповідних творів було або буде будь-яким способом протягом періоду дії даного договору відступлене, передане або надане ЗГО «РАТ» для цілей управління таким правом його авторами, композиторами або іншими зацікавленими правовласниками (далі - автори) у відповідності до його Уставу і правил, при цьому вказані твори у сукупності утворюють «репертуар РАТ».

Згідно з положеннями ст. 2 Договору про взаємне представництво інтересів на основі взаємності, в силу цього Договору, ДО «УААСП» надає ЗГО «РАТ» виключне право видавати на території, яка входить у сферу діяльності ЗГО «РАТ» (у тих межах, у яких вона визначена і окреслена нижче у п. 1 ст. 6), необхідні дозволи на усі публічні виконання, сповіщення для загального відома шляхом радіо та телебачення (у тому сенсі, як ці поняття визначені у п. 3 цієї статті) музичних творів з текстом або без тексту, що охороняються у відповідності до національного законодавства, двосторонніх угод та багатосторонніх міжнародних договорів, що стосуються прав авторів (інтелектуальна власність, авторське право і т.д.), як тих, що вже діють, так і тих які можуть вступити в силу у період дії даного Договору.

Виключне право, про яке йдеться у попередньому абзаці, надається у тому обсязі, у якому право на публічне виконання та сповіщення для загального відома шляхом радіо та телебачення відповідних творів було або буде будь-яким способом протягом періоду дії даного договору відступлене, передане або надане ДО «УААСП» для цілей управління таким правом його авторами, композиторами або іншими зацікавленими правовласниками (далі - автори) у відповідності до його Уставу і правил, при цьому вказані твори у сукупності утворюють «репертуар УААСП».

Статтею 6 Договору про взаємне представництво інтересів передбачено, що територією, що входить у сферу діяльності ЗГО «РАТ», є Російська Федерація. Територією, що входить у сферу діяльності ДО «УААСП», є Україна.

Кожна із сторін Договору зобов`язується робити все можливе для того, щоб мати програми усіх публічних виконань і передач радіо та телебачення, які відбулись на її території, та зобов`язується використовувати ці програми як ефективну основу для розподілу загальної чистої суми авторської винагороди, зібраної за ці види використання (ст. 7 Договору про взаємне представництво інтересів).

Відповідно до ст. 9 Договору про взаємне представництво інтересів кожна із сторін Договору веде свій бухгалтерський облік у валюті своєї країни. Розрахунки між сторонами Договору за цим Договором здійснюються двічі на рік не пізніше трьох місяців по завершенню чергового календарного піврічного періоду за виключенням випадків виникнення форс-мажорних обставин.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Договору про взаємне представництво інтересів кожна із сторін Договору надає іншій стороні Договору примірник своїх чинних Статуту и правил, включаючи свою систему розподілення, і повідомляє по їх наступні зміни протягом строку дії цього Договору.

Частиною 3 ст. 15 Договору про взаємне представництво інтересів передбачено, якщо обидві сторони Договору не вважають за можливе звернутись до арбітражу МКТАК (СИЗАК), або організувати арбітраж незалежно від МКТАК (СИЗАК) для врегулювання розбіжностей між ними, спір повинен бути врегульований судом, уповноваженим розглянути цей спір за місцезнаходженням сторони Договору-відповідача.

04.06.2018 між Державною організацією «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (ДО «УААСП»), Громадською організацією «Українська агенція з авторських та суміжних прав» (ГО «УААСП») та Загальноросійською громадською організацією «Російське авторське товариство» (ЗГО «РАТ») був укладений Договір про заміну сторони у Договорі про взаємне представництво інтересів (далі - Договір про заміну сторони або спірний Договір).

Відповідно до п. 1 спірного Договору сторони погодились замінити одну із сторін Договору про взаємне представництво інтересів від 06.10.2010 (з урахуванням усіх додаткових угод), укладеного між ЗГО «РАТ» та ДО «УААСП», а саме передати ГО «УААСП» усі права та обов`язки ДО «УААСП» за Договором про взаємне представництво інтересів від 06.10.2010.

Згідно з п. 2 спірного Договору після підписання цього договору ГО «УААСП» стає стороною Договору про взаємне представництво інтересів від 06.10.2010 і є повним правонаступником ДО «УААСП» відносно його прав та обов`язків за Договором про взаємне представництво інтересів від 06.10.2010.

Пунктом 3 спірного Договору передбачено, що ДО «УААСП» зобов`язується протягом 5 робочих днів з дати укладення цього договору передати ГО «УААСП» оригінал Договору про взаємне представництво інтересів від 06.10.2010, всі додаткові угоди та додатки до Договору про взаємне представництво інтересів від 06.10.2010, а також інші документи та інформацію, які є важливими для його виконання.

У п. 4 спірного Договору сторони вказали, що ЗГО «РАТ» надає свою згоду на заміну ДО «УААСП» як сторони у Договорі про взаємне представництво інтересів від 06.10.2010 на ГО «УААСП».

Відповідно до п. 5 спірного Договору сторони погодили, що всі подальші виплати, належні ЗГО «РАТ» та/або ГО «УААСП» за Договором про взаємне представництво інтересів від 06.10.2010, повинні здійснюватися з банківських реквізитів/на банківські реквізити ГО «УААСП».

Дослідивши зміст укладеного спірного Договору про заміну сторони, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є правочином, спрямованим одночасно на заміну у зобов`язанні і кредитора і боржника.

За змістом ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Так, за Договором про взаємне представництво інтересів ДО «УААСП» є боржником відносно ЗГО «РАТ» щодо свого обов`язку надати ЗГО «РАТ» виключне право видавати дозволи та сплачувати на користь ЗГО «РАТ» винагороду (у ЗГО «РАТ» є право вимагати виконання боржником - ДО «УААСП» такого обов`язку), та одночасно ЗГО «РАТ» є боржником відносно ДО «УААСП» (кредитора) щодо свого обов`язку надати ДО «УААСП» право видавати дозволи та сплачувати винагороду зі свого боку на користь ДО «УААСП».

При цьому, суд зазначає, що норми цивільного законодавства не передбачають можливості заміни сторони договору, натомість норми ст.ст. 509-525 Цивільного кодексу України встановлюють можливість заміни кредитора у зобов`язанні та заміни боржника у зобов`язанні, яке, власне, і є предметом договору.

У той же час, за приписами ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що згода на заміну боржника у зобов`язанні є одностороннім правочином, який по суті може бути як у формі трьохсторонньої угоди між кредитором, первісним боржником та новим боржником, так і у формі одностороннього документа, що засвідчує згоду кредитора на заміну боржника у зобов`язанні.

Так, пунктом 4 трьохстороннього Договору про заміну сторони передбачено, що ЗГО «РАТ» надає свою згоду на заміну ДО «УААСП» як сторони у Договорі про взаємне представництво інтересів від 06.10.2010 на ГО «УААСП».

За таких обставин, з огляду на наведене вище, беручи до уваги зміст умов Договору про заміну сторони, суд дійшов висновку, що даний договір передбачав перехід до відповідача-1 як прав, так і обов`язків у зобов`язанні, що виникло на підставі Договору про взаємне представництво інтересів, тобто Договір про заміну сторони є одночасно правочином, спрямованим на заміну кредитора і боржника (в частині прав та обов`язків ДО «УААСП») у зобов`язанні за Договором про взаємне представництво інтересів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Договір про заміну сторони у Договорі про взаємне представництво інтересів був підписаний керівником позивача з перевищенням повноважень, наданих йому статутом, а також з порушенням норм чинного законодавства, з огляду на що позивач просить суд визнати зазначений Договір про заміну сторони недійсним.

При цьому, перевищення повноважень на укладання спірного Договору про заміну сторони на переконання позивача полягає у наступному:

- відповідно до мети та предмета діяльності щодо колективного управління майновими правами в межах повноважень, одержаних на підставі укладених письмових договорів із суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав, на території України та за її межами, Агентство (позивач) укладає з організаціями інших країн, які здійснюють колективне управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, договори про взаємне представництво інтересів (пункт 3.3.7 статуту). Позивачу нічого не відомо про надані повноваження від суб`єктів авторського права і суміжних прав щодо безумовної уступки укладеного раніше Договору про взаємне представництво на користь іншої громадської організації. За відсутності таких повноважень керівник ДО «УААСП», порушив вказаний пункт статуту;

- пунктом 5.2 статуту визначені зобов`язання Агентства (позивача), які повинен був забезпечити керівник організації, зокрема це забезпечення заходів з удосконалення організації діяльності ДО «УААСП». Свідомий вихід із діючого Договору про взаємне представництво, на підставі якого ДО «УААСП» отримувало доходи - прямо суперечить зазначеному зобов`язанню;

- пунктом 6.8 статуту зазначено, що Агентство (позивач) не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом, а тому свідомий вихід з Договору про взаємне представництво, на підставі якого позивач втратив майнові права, є прямим порушенням п. 6.8 статуту у частині безпідставної і безоплатної передачі майна (майнових прав) Агентства (позивача).

Відповідачі та третя особа-2 проти задоволення позову заперечували з тих підстав, що:

- відповідно до редакції статуту ДО «УААСП», чинної на момент виникнення спірних правовідносин, укладання спірного Договору про заміну сторони не потребувало будь-яких керівних рішень Мінекономрозвитку, Кабінету Міністрів України чи рішень Загальних зборів авторів, а твердження позивача про перевищення під час укладення спірного правочину його керівником наданих йому повноважень спростовуються положеннями статуту ДО «УААСП»;

- укладаючи спірний договір, керівник позивача не перевищив наданих йому повноважень, адже Договір про взаємне представництво інтересів у галузі публічного виконання та сповіщення творів для загального відома шляхом радіо та телебачення від 06.10.2010 не наділяє позивача будь-яким майном або майновими правами, вказаний договір взагалі не зачіпає питання майнових прав позивача, адже його предметом є наділення сторін Договору додатковими повноваженнями по представництву інтересів авторів та власників авторських прав на територіях сторін Договору.

Відповідачі також зазначали про те, що даний спір підлягає розгляду на території країни відповідача-2, у зв`язку з чим позовна заява, на їх переконання, підлягає залишенню без розгляду.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідачів і третьої особи, суд керувався наступним.

Щодо підвідомчості та підсудності даного спору, суд зазначає таке.

Положеннями ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

При цьому, згідно зі ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Умовами Договору про заміну сторони не визначено підсудність спорів, які виникають у зв`язку з вказаним договором, конкретному суду.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 29 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред`являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів.

Так, суд зазначає, що предметом позову у даній справі є визнання недійсним тристороннього Договору про заміну сторони, місцем вчинення якого є м. Київ, сторонами якого є позивач та відповідачі-1, 2. Місцезнаходженням відповідача-1 є м. Київ (Україна), відтак, позивачем правомірно обрано юрисдикцію держави Україна, а дана справа підсудна Господарському суду міста Києва (за місцезнаходженням відповідача-1 як одного з відповідачів у справі).

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

З огляду на викладене, доводи щодо необхідності залишення позову без розгляду не беруться судом до уваги, у зв`язку з чим у задоволенні відповідного клопотання судом було відмовлено у підготовчому засіданні 10.03.2020.

Щодо права, яке підлягає застосуванню при розгляді даного спору, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право», право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв`язок із приватноправовими відносинами.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України (ст. 43 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

За приписами ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право», зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Оскільки умовами Договору про заміну сторони не виражено волевиявлення сторін щодо обрання права, яке підлягає застосуванню, суд в даному випадку застосовує положення Закону України «Про міжнародне приватне право» щодо застосування до правочину права, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином та враховує, що правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Зі змісту Договору про заміну сторони вбачається, що стороною, яка повинна здійснити виконання, що має вирішальне значення для змісту правочину в розумінні ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право», є позивач (позивач передає відповідачу-1 всі права та обов`язки за договором; позивач зобов`язується передати відповідачу-1 документи), а тому, враховуючи, що місцезнаходженням позивача є м. Київ (Україна), суд дійшов висновку, що правом (матеріальним правом), яке підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом у даній справі про визнання недійсним правочину, є право України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, в силу припису ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

У п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 (далі - постанова Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013) роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору (його частини), позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

Так, підстави заявленого позову про визнання Договору про заміну сторони недійсним зводяться до того, що вказаний правочин є таким, що вчинений керівником позивача з перевищенням повноважень.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Припис абз. 1 ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведення юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

У зв`язку з наведеним суд виходить з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 Цивільного кодексу України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом встановлено, що Договір про заміну сторони підписано від імені позивача в.о. Генерального директора ОСОБА_1.

До позову позивачем долучено копію наказу Державної служби інтелектуальної власності України від 24.05.2016 № 224-Н про тимчасове покладання обов`язків Генерального директора Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» на ОСОБА_1 .

У преамбулі Договору про заміну сторони зазначено зокрема, що Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» діє в особі в.о. Генерального директора ОСОБА_1, який діє на підставі статуту та наказу.

Станом на дату укладання оспорюваного договору чинною була редакція статуту Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав», затверджена наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.2017 № 1016 (далі - статут позивача).

При цьому, позивач, обґрунтовуючи недійсність Договору про заміну сторони, посилається на перевищення керівником позивача п. 3.3.7, 5.2 та 6.8 статуту позивача при укладанні оспорюваного договору.

Судом встановлено, що наведені положення статуту позивача передбачають наступне:

- відповідно до мети та предмета діяльності щодо колективного управління майновими правами в межах повноважень, одержаних на підставі укладених письмових договорів із суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав, на території України та за її межами, Агентство укладає з організаціями інших країн, які здійснюють колективне управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, договори про взаємне представництво інтересів (п. 3.3.7);

- Агентство зобов`язане зокрема здійснювати заходи з удосконалення організації діяльності Агентства (п. 5.2);

- Агентство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом (п. 6.8).

Оцінюючи положення статуту позивача та доводи позивача, суд зазначає, що суд не вбачає факту перевищення повноважень зі сторони керівника позивача при укладанні Договору про заміну сторони з огляду на таке.

Положення п. 3.3.7 та 5.2 статуту позивача за своїм змістом не встановлюють обмежень у вчиненні керівником ДО «УААСП» правочину про заміну кредитора та боржника у зобов`язанні, яким за своєю правовою природою є Договір про заміну сторони.

Крім того, пунктом 4.6. статуту позивача передбачено, що Агентство діє на принципах повної господарської самостійності та самоокупності, самостійно планує свою діяльність, несе відповідальність за її наслідки та виконання зобов`язань перед бюджетами, державними цільовими фондами і контрагентами.

Згідно з п. 4.12 статуту Уповноважений орган управління не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність Агентства.

Пунктом 5.1 статуту передбачено, що Агентство має право укладати договори та вчиняти інші правочини згідно із законодавством. Агентство має право самостійно співпрацювати з юридичними особами зарубіжних країн.

Згідно з п. 7.1 статуту позивача, органами управління агентства є Генеральний директор та Наглядова рада.

Відповідно до п. 7.4 статуту Генеральний директор відповідно до покладених на нього завдань: здійснює керівництво Агентством; без окремого доручення представляє інтереси Агентства в усіх органах, установах, організаціях та на підприємствах; укладає за погодженням з директором з колективного управління договори про управління авторськими та суміжними правами, договори з іноземними авторськими та іншими аналогічними організаціями з управління правами на об`єкти авторського права та суміжних прав, договори на збирання та виплату винагороди авторам та іншим правовласникам.

Наведеними положеннями статуту ДО «УААСП» спростовуються доводи позивача щодо перевищення повноважень його керівником при укладанні спірного Договору про заміну сторони.

Крім того, щодо доводів позивача про перевищення керівником ДО «УААСП» своїх повноважень з урахуванням п. 6.8 статуту позивача, суд зазначає таке.

Як вбачається зі змісту Договору про заміну сторони, його предметом є передача прав та обов`язків позивача за Договором про взаємне представництво інтересів відповідачу-1, в тому числі, виключного права на видавництво необхідних дозволів на всі види публічного виконання музичних творів.

Відповідно до ст. 420 Цивільного кодексу України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування напівпровідникових виробів; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці.

Згідно зі ст. 424 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності можуть відповідно до закону бути вкладом до статутного капіталу юридичної особи, предметом договору застави та інших зобов`язань, а також використовуватися в інших цивільних відносинах.

Наведене дає підстави для висновку, що предметом Договору про заміну сторони є в тому числі передача відповідачу-1 (перехід до відповідача-1) майнового права інтелектуальної власності - права дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності (на відповідній території).

Відповідно до умов Договору про заміну сторони, вказаний договір є безоплатний, оскільки у ньому відсутні будь-які положення стосовно оплати.

Розділ 6 статуту позивача, в якому міститься п. 6.8, має назву «Майно Агентства». Відповідно до вказаного розділу, майно Агентства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Майно Агентства становлять виробничі та невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Агентства. Джерелами формування майна Агентства є: майно, у тому числі кошти, передані Уповноваженим органом управління; продукція, вироблена Агентством у результаті господарської діяльності; доходи від власної господарської діяльності, а також роялті; кредити банків та інших кредиторів; доходи від цінних паперів та депозитів; капітальні вкладення та дотації з бюджетів; безоплатні або благодійні внески, пожертвування підприємств, організацій та громадян; інші джерела, не заборонені законодавством (п. 6.1-6.3 статуту).

Відчуження, у тому числі реалізація та придбання транспортних засобів, надання в оренду, списання основних фондів, що є державною власністю і закріплені за Агентством на праві господарського відання, здійснення застави цілісного майнового комплексу Агентства, його структурних підрозділів, будівель і споруд, передача в іпотеку здійснюються за погодженням з Уповноваженим органом управління в порядку, установленому законодавством. Одержані в результаті відчуження зазначеного майна кошти використовуються відповідно до затвердженого фінансового плану. Агентство в повному обсязі володіє правом власності на створену ним інформацію. Збитки, завдані Агентству в результаті порушення його майнових прав громадянами, юридичними особами, державними органами чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону. Агентство здійснює володіння, користування землею та іншими природними ресурсами відповідно до законодавства та мети своєї діяльності (п. 6.4-6.7 статуту).

Відповідно до ст. 66 Господарського кодексу України майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Відповідно до ст. 139 Господарського кодексу України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів. Основними фондами виробничого і невиробничого призначення є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів.

З урахуванням викладеного, враховуючи зміст розділу 6 статуту ДО «УААСП» у сукупності, суд дійшов висновку, що вказаний розділ, в тому числі п. 6.8, на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, переважно стосується майна юридичної особи позивача - основних фондів виробничого і невиробничого призначення, до яких майнові права інтелектуальної власності не відносяться. Крім того, позивачем не надано доказів того, що відповідні майнові права інтелектуальної власності, зокрема ті, що є предметом Договору про взаємне представництво інтересів, відображались на балансі позивача тощо.

З огляду на викладене, за відсутності доказів протилежного, суд встановив, що положення п. 6.8. статуту позивача щодо заборони безоплатної передачі майна, на яке позивач посилається в обґрунтування недійсності Договору про заміну сторони як такого, що укладений з перевищенням повноважень, не стосується майнових прав інтелектуальної власності, які є предметом Договору про взаємне представництво інтересів.

З огляду на наведені висновки суду, доводи позивача про перевищення керівником ДО «УААСП» своїх повноважень при укладанні спірного Договору про заміну сторони не підтверджуються наявними у справі доказами, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для визнання зазначеного договору недійсним, відтак позов ДО «УААСП» задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 02.10.2020.

Суддя О.Г. Удалова