Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" вересня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/741/20
без виклику сторін,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Стандард Україна" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" про стягнення заборгованості в сумі 28 216, 27 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 478 від 18.07.2019 року, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 28 216, 27 грн.
Ухвалою суду від 27.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Як свідчать матеріали справи, позивач та відповідач належним чином повідомлені про розгляд даної справи (а.с. 31-32). Разом з цим, відповідач відзиву на позовну заяву на адресу суду не надіслав.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
25.09.2020 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.
Вказана заява відповідає вимогам ст.ст. 46, 170 ГПК України, а тому прийнята судом до розгляду.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, суд установив таке.
Між ТОВ "Авто Стандард Україна" та ТОВ "Рівненське аграрне підприємство" 18.07.2019 року було укладено Договір поставки №478 (надалі -Договір).
Відповідно до п.1.1 зазначеного договору поставки продавець в особі ТОВ "Авто Стандард Україна" зобов`язувався передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язувався прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених Договором.
На виконання прийнятих на себе зобов`язань по зазначеному Договору постачальник - ТОВ "Авто Стандард Україна" відвантажило на адресу ТОВ "Рівненське аграрне підприємство" мастила в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними у видатковій накладній ТОВ "Авто Стандард Україна" №7167 від 21.02.2020 року на загальну суму 24 471,97 грн (а.с. 9). Товар було прийнято ТОВ "Рівненське аграрне підприємство" без зауважень, про що свідчать підписи та печатка покупця на видатковій накладній ТОВ "Авто Стандард Україна" №7167 від 21.02.2020 р. (а.с. 9)
Відповідно до п.6.1. Договору, покупець (відповідач) зобов`язувався розрахуватись з постачальником (позивач) за отриманий товар протягом 21 календарних днів з дати оформлення видаткової накладної.
Таким чином, строк оплати товару по накладній №7167 від 21.02.2020 року настав 12.03.2020 року. Доказів погашення заборгованості в розмірі 24 471,97 грн. відповідачем не подано. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Разом з цим, 25.09.2020 року від позивача надійшла заява про уточнення розміру позовних вимог, згідно якої позивач зменшує суму основного боргу в зв`язку з її погашенням та просить стягнути з відповідача 2 447,20 грн штрафу (залишає такою самою в розмірі) однак збільшує позовні вимоги в частині стягнення пені а саме, 1 385,35 згідно долученого розрахунку. Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими матеріалами справи.
Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.
Між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою поставленого товару, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України, іншими нормативно-правовими актами.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).
Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За змістом статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З аналізу наявних в матеріалах справи доказів слідує, що між сторонами у спрощеному порядку укладено договір поставки.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Статтею 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
За умовами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Позивач звернувся з позовом до суду 15.07.2020 року, який отриманий судом 24.07.2020 року про що свідчить відмітка відділу канцелярії Господарського суду Рівненської області.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Враховуючи те, що відповідачем добровільно сплачено основну заборгованість, провадження в частині вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 24 471,19 грн. підлягає закриттю.
Відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Суд зазначає, що відповідач допустив порушення строків оплати поставленого згідно Договору товару, відтак повинен нести відповідальність за порушення зобов`язання передбачену Законом та Договором.
За несвоєчасне виконання зобов`язання позивачем нараховано та заявлено до стягнення 1385,35 грн - пені та 2447,20 - штрафу.
Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу суд зазначає наступне.
Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п.7.3. договору за прострочення оплати поставленого товару понад 30 календарних днів покупець окрім пені сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від вартості неоплаченого товару. За прострочення сплати позивач нарахував відповідачу 1385,35 грн пені та 2447,20 грн - штрафу передбаченого п. 7.3 договору.
Розрахунок пені та штрафу позивачем зроблено вірно та перевірено судом.
Доказів проведення відповідачем повного розрахунку по пені у справі немає.
За таких обставин, позивач на підставі договору поставки № 478 від 18.07.2019 року вправі вимагати стягнення з відповідача cуми основного боргу, пені та штрафу.
Заперечень щодо доводів та розрахунків позивача відповідач суду не подав.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Правомірність позовних вимог позивачем доведена , вимоги позивача відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, розрахунок позовних вимог є обґрунтованими, борг не сплачено, а тому позов підлягає до задоволення. З відповідача на користь позивача слід стягнути 1385,35 грн - пені та 2447,20 грн - штрафу.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).
На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та покладається на відповідача в сумі 284,61 грн.
Також, позивачем заявлено суду про намір відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу по справі № 918/741/20 після прийняття рішення по суті позовних вимог.
За таких обставин вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі № 918/741/20 буде розглянуто після подання суду заяви із залученням відповідних доказів.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 123, 129, 231, 233, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позов задовольнити.
5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 28 вересня 2020 року.

Суддя Церковна Н.Ф.