РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.09.2020Справа № 910/8219/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Глобинський свинокомплекс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо"

про стягнення 802294,53 грн.

за участі представників: не з`явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Глобинський свинокомплекс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" про стягнення 699771,32 грн. основного боргу, 127106,96 грн. пені, 12345,28 грн. трьох процентів річних та 7067,69 грн. інфляційних втрат, що нараховані за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки від 13.02.2019 № 130219-02/1г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30.06.2020 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Глобинський свинокомплекс» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 01.07.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" про продовження процесуального строку для подачі відзиву на позов та продовжено такий строк на 15 днів з дати винесення ухвали суду.У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечував, посилавшись на те, що за даними відповідача розмір основного боргу становить 699278,01 грн., а не 699771,32 грн. Крім того, відповідач зауважив, що сторонами в договорі погоджено сплату пені за порушення термінів розрахунків, передбачених у пункту 5.4 договору, яким передбачено оплату за поставлений товар понад ліміт, визначений у пункті 5.5, який жодного ліміту не встановлює. Також відповідач наголосив на нарахування пені за період більший, ніж визначений частиною 6 статті 232 ГК України.

28.08.2020 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, прийнята судом до розгляду 01.09.2020, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача 699278,01 грн. основного боргу, 83603,95 грн. пені, 12344,88 грн. трьох процентів річних та 7067,69 грн. інфляційних втрат. В іншій частині вимог позивач просив залишити позов без розгляду.

02.09.2020, 24.09.2020 позивач через відділ діловодства та документообігу суду подавав заяви про проведення судового засідання за відсутності представника позивача та підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про зменшення їх розміру.

Відповідач у призначене на 24.09.2020 судове засідання не направив уповноваженого представника для участі в ньому, однак про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.02.2019 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № 130219-02/1г, за умовами якого постачальник зобов`язався передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а останній - приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

До вказаного договору сторонами також складено протокол розбіжностей із визначенням остаточної редакції деяких умов договору.

Відповідно до пункту 4.3 договору передача товару постачальником та його приймання покупцем по назві, асортименту, кількості та ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленням покупця.

Пунктом 5.4 договору (у редакції протоколу розбіжностей) сторони погодили, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні, в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника грошових коштів протягом 14-ти календарних днів з моменту поставки товару.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання договору поставив відповідачу товар за період з вересня по травень 2020 року товар на загальну суму 733936,18 грн., однак відповідач оплату поставленого товару здійснив частково, заборгувавши 699278,01 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ураховуючи викладене, оскільки сума боргу відповідача, яка складає 699278,01 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також позивачем за несвоєчасну оплату товару нараховані 83603,95 грн. пені (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 8.2.1 договору за порушення термінів розрахунків, передбачених пунктом 5.4 договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

У свою чергу, пунктом 5.4 договору (у редакції протоколу розбіжностей) сторони погодили, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні, в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника грошових коштів протягом 14-ти календарних днів з моменту поставки товару.

Наведеним спростовуються відповідні твердження відповідача щодо відсутності погодження між сторонами порядку сплати пені, оскільки відповідачем не врахована редакція відповідного пункту договору, викладена в протоколі розбіжностей до договору.

Поряд із цим, дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд зауважує, що останній здійснений без урахування положень статті 253 ЦК України.

Відповідно до згаданої статті перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Однак, позивачем здійснено нарахування пені починаючи з останнього 14-дня, визначеного пунктом 5.4 договору як кінцевий строк для оплати товару, а не з наступного дня після закінчення вказаного 14-денного строку.

Таким чином, здійснивши перерахунок заявленої позивачем пені з урахуванням визначених судом дат настання прострочення відповідача з оплати товару та в межах визначеного позивачем періоду нарахування, який не перевищує встановлений частиною 6 статті 232 ГК України шестимісячний строк, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 82586,66 грн. пені.

Крім того, позивач нарахував на суму боргу 12344,88 грн. трьох процентів річних та 7067,69 грн. інфляційних втрат (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Здійснивши арифметичний перерахунок заявлених компенсаційних виплат за визначений позивачем період з урахуванням дат початку прострочення відповідача з оплати товару, суд дійшов висновку про стягнення з останнього на користь позивача 12321,69 грн. трьох процентів річних та 6818,33 грн. інфляційних втрат.

Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, в межах зазначених вище сум. При цьому, суд зауважує, що після прийняття судом заяви позивача про зменшення позивачем позовних вимог, розгляд останніх здійснюється судом у межах вказаних позивачем у відповідній заяві сум. Отже, підстави для залишення позову без розгляду в частині попередньо пред`явлених позовних вимог відсутні, оскільки такі вимоги вже зменшені позивачем внаслідок подання ним заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Глобинський свинокомплекс" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, корп. 2, каб. 33; ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Глобинський свинокомплекс» (39001, Полтавська обл., м. Глобине, вул. К. Маркса, 61; ідентифікаційний код 33604720) 699278 (шістсот дев`яносто дев`ять тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 01 коп. основного боргу, 82586 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят шість) грн. 66 коп. пені, 12321 (дванадцять тисяч триста двадцять одну) грн. 69 коп. трьох процентів річних, 6818 (шість тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 33 коп. інфляційних втрат, а також 12015 (дванадцять тисяч п`ятнадцять) грн. 07 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 05.10.2020 року.

Суддя К.В. Полякова