ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 922/1681/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2019

та ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.06.2019

у справі № 922/1681/19

за позовом Заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрівське рибне господарство"

про розірвання договору оренди та скасування його державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Керівник Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив суд розірвати договір оренди землі №2 від 18.12.2006, укладений між Сахновщинською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олександрівське рибне господарство".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протягом тривалого часу не виконує обов`язки орендаря земельної ділянки, а саме не сплачує орендну плату, що свідчить про порушення ним істотних умов договору оренди землі №2 від 18.12.2006 та є підставою для розірвання цього договору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.06.2019 (суддя Жиляєва Є.М.), залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2019 (колегія суддів у складі: Медуниця О.Є - головуючий, Білецька А.М., Барбашова С.В.) позовну заяву повернуто прокурору на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

В обґрунтування підстав для повернення позовної заяви місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що Сахновщинська районна державна адміністрація (сторона спірного договору) та Харківська обласна державна адміністрація (особа, в інтересах якої звернувся заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури з позовом у даній справі) не обмежені у власних правах і мають всі можливості для самостійного захисту своїх прав щодо предмета спору, тому що є самостійними органами державної влади та мають можливість здійснювати представництво та захист інтересів держави в суді. Прокурором не доведено обставин неналежного здійснення Харківською обласною державною адміністрацією повноважень із захисту державних інтересів у спірних правовідносинах. Саме лише посилання прокурора в позовній заяві на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення у такому спорі, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва. Доказів того, що Харківська обласна державна адміністрація не має можливості самостійно захистити інтереси держави, як і доказів неналежного здійснення нею такого захисту, прокурор не надав та, відповідно, матеріали справи не містять. Прокурором не наведено причин, які перешкоджають захисту інтересів держави спеціально уповноваженими органами - Харківською обласною державною адміністрацією (органом в особі якого прокурор звернувся з позовом) та Сахновщинською районною державною адміністрацією (стороною спірного договору).

Не погоджуючись з постановою апеляційного та ухвалою місцевого господарських судів, Заступник прокурора Харківської області звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та передати справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду, посилаючись на помилковість висновків судів про відсутність підстав для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.01.2020 відкрито провадження за касаційною скаргою, надано строк на подання відзивів на касаційну скаргу до 06.02.2020 та зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.09.2020 провадження у справі поновлено.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не надходило відзивів на касаційну скаргу у встановлений в ухвалі від 17.01.2020 строк.

Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного та ухвалу місцевого господарських судів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої ч.ч. 3 та 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень ст.ст. 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз.2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 910/6144/18, від 06.08.2019 у справі № 912/2529/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з п. 4 ч. 5 цієї статті суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

У цій справі ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.06.2019 позовну заяву залишено без руху та вказано, зокрема, на необхідність подання до суду належних та допустимих доказів відповідно до вимог процесуального закону, які підтверджують необхідність здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави в особі Харківської обласної державної адміністрації.

11.06.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду Харківської області від заступника керівника Первомайської прокурори надійшла заява про усунення недоліків, у якій прокурором вказано також про те, що порушення інтересів держави прокурор вбачає у невиконанні відповідачем вимог закону та умов договору оренди, і такі порушення є істотними, оскільки вони позбавили сільську раду можливості наповнення місцевого бюджету, з урахуванням чого, звертаючись до суду з даним позовом, прокурор посилаючись на приписи ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. 53 ГПК України наполягає на наявність у нього підстав для представництва інтересів держави та про правильне визначення органу, що уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Повертаючи без розгляду позовну заяву прокурора на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що прокурор в позовній заяві визначив Харківську обласну державну адміністрацію як орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, проте документального підтвердження того, що вказана особа неналежним чином здійснює свої повноваження суду не надано, а лише вказано прокурором про це у тексті позовної заяви. Окрім цього, прокурором не надано документального підтвердження того, що Сахновщинська районна державна адміністрація як сторона договору оренди земельної ділянки № 2 від 18.12.2006 не наділена правом та/або позбавлена права звернення з позовними заявами. Також прокурором не надано доказів звернення Сахновщинської районної державної адміністрації з відповідним клопотанням до Харківської обласної державної адміністрації та, відповідно, невжиття останнім заходів до подання відповідного позову.

Поряд із цим судом встановлено, що повідомленням №03-22-686вих19 від 24.05.2019 прокурором повідомлено Харківську обласну державну адміністрацію про намір пред`явлення позову до ТОВ "Олександрівське рибне господарство" щодо захисту інтересів держави. Однак доказів невжиття Сахновщинською районною державною адміністрацією заходів щодо захисту інтересів держави, а також Харківською обласною державною адміністрацією матеріали позовної заяви не містять та у зазначеному Повідомленні №03-22-686вих19 від 24.05.2019 прокурором не вказано.

З висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у підпунктах 76-81 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, слідує, що для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.

Враховуючи, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу, Суд доходить висновку, що саме лише подання разом з позовною заявою повідомлення №03-22-686вих19 від 24.05.2019 не може підтвердити дотримання прокурором порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", та слугувати достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва прокурора в інтересах держави в особі цього органу.

Також суди попередніх інстанцій дослідили матеріали справи та встановили відсутність причин, які перешкоджають захисту інтересів держави спеціально уповноваженими органами - Харківською обласною державною адміністрацією (органом, в інтересах якого прокурор звернувся з позовом) та Сахновщинською районною державною адміністрацією (стороною спірного договору).

Колегія суддів погоджується з висновками судів обох інстанції про те, що прокурором, в розумінні ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст.ст. 53, 74 ГПК України не надано доказів на підтвердження повноважень його представництва Харківської обласної державної адміністрації, не наведено об`єктивних причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, а тому, не підтверджено підстави для звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи межі перегляду справи у касаційній інстанції, передбачені ст. 300 ГПК України, Суд вважає, що доводи скаржника не свідчать про наявність виключного випадку для здійснення прокурором представництва інтересів держави в цій справі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, а підстави для зміни чи скасування прийнятих у справі судових рішень відсутні, у зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2019 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.06.2019 у справі № 922/1681/19 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.