ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2020 р. Справа№ 910/1065/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 30.09.2020

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Енергоринок»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 (дата складання та підписання повного тексту рішення - 09.07.2020)

у справі № 910/1065/20 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі»

до Державного підприємства «Енергоринок»

про зобов`язання вчинити дії,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У січні 2020 року Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі» (далі - АТ «ДТЕК Донецькі електромережі») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Енергоринок» (далі - ДП «Енергоринок») про зобов`язання ДП «Енергоринок» виконати умови п. 6.5. договору від 19.08.2008 № 4863/01 щодо зарахування здійснених АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» оплат понад повну поточну вартість електроенергії, купленої в жовтні - грудні 2017 року та липні 2018 року за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 № 4863/01 на загальну суму 209 714 665, 80 грн, у рахунок погашення заборгованості за договором від 19.08.2008 № 4863/01, з найдавнішим терміном виникнення, строк оплати якої настав, а саме у грудні 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.09.2019 у справі № 910/13267/18, касаційну скаргу АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 у справі №910/13267/18 скасовані. Прийняте нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним з моменту вчинення односторонній правочин ДП «Енергоринок» щодо зарахування здійснених АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» оплат понад повну поточну вартість електроенергії, купленої в жовтні - грудні 2017 року та липні 2018 року за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 № 4863/01 на загальну суму 209 714 665, 80 грн, в рахунок оплати заборгованості, що виникла за договором купівлі-продажу різниці перетоків електричної енергії № 11296/01 від 12.06.2015. За твердженням позивача, оскільки рішенням визнано недійсним односторонній правочин, щодо зарахування здійснених АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» оплат понад повну поточну вартість електроенергії, купленої в жовтні - грудні 2017 року та липні 2018 року за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 № 4863/01 на загальну суму грн в рахунок оплати заборгованості, що виникла за договором купівлі-продажу різниці перетоків електричної енергії № 11296/01 від 12.06.2015, то у відповідності до ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Оскільки даний правочин був одностороннім, та створював обов`язки тільки для АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», то і реституція повинна була бути проведена в односторонньому порядку.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 позовні вимоги АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» задоволено. Зобов`язано ДП «Енергоринок» виконати умови пункту 6.5 договору купівлі-продажу електричної енергії від 19.08.2008 № 4863/01, а саме, зарахувати кошти за куплену в період жовтень - грудень 2017 року та липень 2018 електричну енергію за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 № 4863/01 на загальну 209 714 665, 80 грн, в рахунок погашення заборгованості по договору від 19.08.2008 № 4863/01, з найдавнішим терміном її виникнення, строк оплати якої настав, а саме у грудень 2014. Стягнуто з ДП «Енергоринок» на користь АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №910/13267/18 було прийнято нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним з моменту вчинення односторонній правочин ДП «Енергоринок» щодо зарахування здійснених АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» оплат понад повну поточну вартість електроенергії, купленої в жовтні - грудні 2017 року та липні 2018 року за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 №4863/01 на загальну суму 209 714 665, 80 грн, в рахунок оплати заборгованості, що виникла за договором купівлі-продажу різниці перетоків електричної енергії №11296/01 від 12.06.2015. Оскільки вказаним рішенням визнано недійсним односторонній правочин, щодо зарахування здійснених АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» оплат понад повну поточну вартість електроенергії, купленої в жовтні - грудні 2017 року та липні 2018 року за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 № 4863/01 на загальну суму грн у рахунок оплати заборгованості, що виникла за договором купівлі-продажу різниці перетоків електричної енергії №11296/01 від 12.06.2015, то у відповідності до ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно, рішення обґрунтоване необхідністю здійснити зарахування коштів за куплену в період жовтень - грудень 2017 року та липень 2018 електричну енергію за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 № 4863/01 на загальну 209 714 665, 80 грн, в рахунок погашення заборгованості по договору від 19.08.2008 № 4863/01, з найдавнішим терміном її виникнення, строк оплати якої настав у грудні 2014 року.

Також, суд першої інстанції виходив з того, що задоволення означеної вимоги призведе до відновлення порушеного майнового права позивача.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У липні 2020 року ДП «Енергоринок» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Енергоринок» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020, надано учасникам справи час для подачі відзивів, заперечень, заяв та клопотань. Справу призначено до розгляду на 31.08.2020.

Справа розглядалася різними складами суду.

31.08.2020 у судовому засіданні було оголошено перерву до 30.09.2020.

30.09.2020 у судове засідання з`явилися представники сторін - позивача та відповідача.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

ДП «Енергоринок» в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з огляду, зокрема, на таке.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме: не врахував, що на підтвердження найдавнішого терміну виникнення заборгованості, позивач посилався лише на ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.11.2019 у справі № 905/707/16, якою було відмовлено у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. Однак, скаржник наголошує, що у вказаному судовому рішенні не встановлено найдавніший термін виникнення заборгованості за договором у цілому, а лише встановлено її наявність.

Так, скаржник зазначає, що заборгованість позивача за договором є і за більш ранній час, зокрема, за листопад 2014 року, що підтверджується рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.05.2015 у справі № 908/999/15-г та актами звірки розрахунків від 18.07.2019 № 07/51-4-15478 станом на 30.06.2019 та від 30.08.2019 № 07/51-4-16865 станом на 31.07.2019.

Також скаржник зазначає про наявність давнішої заборгованість ніж грудень 2014 року, сплата якої розстрочена судовим рішенням, зокрема січень - грудень 2005 року на загальну суму 319 млн. грн. Заявник вважає, що наявність судових рішень про розстрочення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань та не позбавляє кредитора права на отримання таких сум.

Крім того, скаржник зазначає, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту порушеного права, а саме - позовні вимоги дублюють п. 6.5. договору, який є обов`язковим для сторін у силу закону (ст. 629 Цивільного кодексу України). Викладене, на думку сторони, є окремою підставою для відмови в позові.

Скаржник також зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки ним задоволено позовні вимоги, які фактично не заявлялися та які не відповідають умовам п. 6.5. договору. Так, указаний пункт договору та прохальна частина позову містить положення про зарахування понад повну поточну вартість електроенергії, натомість суд першої інстанції, задовольняючи позов, зобов`язав відповідача погасити заборгованість за рахунок коштів за куплену у відповідний період електричну енергію, тобто, не за рахунок суми «переплат», а безпосередньо за рахунок суми вартості купленої електроенергії у відповідний період. Наведе, на переконання скаржника свідчить про вихід за межі позовних вимог.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

17.08.2020 на адресу суду апеляційної інстанції від АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Донецької області від 21.04.2016 у справі № 905/707/16 дійсно було встановлено, що заборгованістю із найдавнішим терміном виникнення за зобов`язаннями за основним договором є заборгованість, яка виникла в АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» у листопаді та грудні. В акті звірки від 27.09.2019 № 07/51-4-17315 залишок заборгованості за рішенням суду у справі № 908/999/15-г вказаний період листопад - грудень 2014 року, кредиторська заборгованість за листопад 2014 року становить 32 575 773, 85 грн, за грудень 2014 року - 240 739 300, 18 грн. Позивач також зазначає, що звернувся до суду з окремим позовом про зобов`язання ДП «Енергоринок» виконати умови п. 6.5. договору від 19.08.2008 № 4863/01, а саме зарахувати кошти за куплену у вересні 2018 року електроенергію на загальну суму 32 575 773, 85 грн в рахунок погашення заборгованості за договором, з найдавнішим терміном її виникнення, строк оплати якої настав. Указані вимоги задоволено рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/14420/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2020.

Що стосується суті позовних вимог, позивач зазначає, що після ухвалення рішення у справі № 910/13267/18 про визнання недійсним з моменту вчинення одностороннього правочину ДП «Енергоринок» щодо зарахування здійснених позивачем оплат понад повну поточну вартість електроенергії, купленої у жовтні - грудні 2017 року та липні 2018 року за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 №4863/01 на загальну суму 209 714 665, 80 грн, у рахунок оплати заборгованості, що виникла за договором купівлі-продажу різниці перетоків електричної енергії №11296/01 від 12.06.2015 у відповідача виник обов`язок виконати умови п. 6.5. договору від 19.08.2008 №4863/01. Однак, відповідач за зверненням позивача не виконав відповідний обов`язок. При цьому посилання скаржника на наявність заборгованості із давнішим терміном виникнення, за якими здійснено розстрочення, позивач вважає необґрунтованим з огляду на те, що хоч і розстрочення не припиняє договірного зобов`язання, однак змінює порядок та строки його виконання.

Щодо посилань скаржника на невірно обраний спосіб захисту, позивач зазначає, що позовні вимоги не дублюють вимоги договору, а направлені на виконання зобов`язання в натурі в частині зарахування переплати на відповідний узгоджений сторонами період.

Також позивач вважає, що резолютивна частина оскаржуваного рішення за своєю суттю повністю відображає зміст вимог, викладених у позовній заяві. А посилання скаржника на вихід суду за межі позовних вимог, позивач вважає надмірним формалізмом.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вірно з`ясовано судом першої інстанції, 19.08.2008 між ДП «Енергоринок» (ДПЕ) та Відкритим акціонерним товариством «ДТЕК ДОНЕЦЬКОБЛЕНЕРГО» (далі - ВАТ «ДТЕК ДОНЕЦЬКОБЛЕНЕРГО») (ЕК), яке змінило найменування на АТ «ДТЕК Донецькі Електромережі», укладено договір купівлі-продажу електричної енергії № 4863/01 (далі - основний договір), відповідно до умов якого відповідач продає, а позивач купує електроенергію в ОРЕ та здійснює її оплату відповідно до умов основного договору. Порядок розрахунків урегульовано розділом 6 основного договору, укладеного сторонами без розбіжностей. До основного договору укладалися додаткові угоди.

Відповідно до п. 6.1 основного договору оплату за куплену електроенергію ЕК здійснює відповідно до ІВКОР (Інструкції про порядок використання коштів Оптового ринку електричної енергії України) грошовими коштами, що перераховуються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання ДПЕ з поточних рахунків із спеціальним режимом використання ЕК, відкритих відповідно до чинних нормативно-правових актів України, які регулюють порядок розрахунків за електроенергію, а також з інших рахунків ЕК.

Згідно з п. 6.2 основного договору перерахування коштів ЕК за куплену у ДПЕ електроенергію здійснюються кожного банківського дня розрахункового місяця з урахуванням умов п. 6.3 і зараховується сторонами як оплата за електричну енергію, куплену ЕК у ДПЕ у цьому місяці з урахуванням умов п. 6.4 та 6.5 цього договору та окремих рішень Кабінету Міністрів України. При цьому, в п. 6.6 договору сторони погодилися, що ЕК не вказує призначення платежу лише у випадку перерахування коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання ЕК на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ДПЕ (тобто у разі розподілу коштів Уповноваженим банком на підставі затвердженого НКРЕКП алгоритму ОРЕ).

Положеннями п. 6.5 основного договору (у редакції додаткової угоди від 18.11.2011 №7745/02) сторони узгодили, що сума, яка була сплачена ЕК понад повну поточну оплату вартості електричної енергії за розрахунковий місяць (з урахуванням п. 6.4 цього договору), зараховується сторонами як погашення заборгованості за електричну енергію, яка виникла після 01.01.2015, а в разі її відсутності - зараховується в рахунок погашення заборгованості з найдавнішим терміном її виникнення, крім заборгованості, реструктуризованої за договорами, укладеними на виконання Закону України від 23.05.2005 № 2711-ІV, з урахуванням ПДВ. У випадку відсутності простроченої заборгованості сума, яка була сплачена ЕК у розрахунковому місяці понад повну поточну оплату вартості електричної енергії за розрахунковий місяць, зараховується за згодою сторін як авансовий платіж на наступний розрахунковий період або як платіж згідно з письмовим повідомленням ЕК відповідно до договору реструктуризації заборгованості між ДПЕ та ЕК (крім договору про реструктуризацію заборгованості, укладеного на виконання Закону України від 23.05.2005 № 2711-ІV).

Відповідно до п. 6.6 основного договору ЕК не вказує призначення платежу лише у випадку перерахування коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання ЕК на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ДПЕ (тобто у разі розподілу коштів Уповноваженим банком на підставі затвердженого НКРЕКП алгоритму ОРЕ).

Строк дії договору встановлено з 01.09.2008 до 31.12.2008. Дія договору автоматично продовжується на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявила письмово про намір розірвати цей договір за один місяць до дати закінчення строку його дії (п. 11.6 основного договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2015 на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України № 263 між сторонами укладено договір № 11296/01 (далі - договір купівлі-продажу перетоків), відповідно до умов якого ДП «Енергоринок» продає, а ПАТ «ДТЕК ДОНЕЦЬКОБЛЕНЕРГО» купує різницю перетоків електричної енергії, переміщеної з контрольованої території на неконтрольовану територію, та здійснює її оплату відповідно до умов договору купівлі-продажу перетоків.

Згідно з п. 5.2 договору купівлі-продажу перетоків оплату за куплену різницю перетоків електричної енергії ЕК здійснює грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ДПЕ, відповідно до умов цього Договору та чинного законодавства України.

Пунктом 5.3 договору купівлі-продажу перетоків сторони узгодили, що ЕК здійснює оплату вартості купленої різниці перетоків електричної енергії шляхом перерахування ДПЕ суми коштів, зазначеної у рахунку фактурі, на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ДПЕ. При здійсненні платежів ЕК повинна вказувати у платіжному дорученні призначення платежу, в якому обов`язково зазначається відповідний договір та розрахунковий місяць.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками та згідно з ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України його умови застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.05.2015, і діє протягом терміну дії постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 № 263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження». (п. 10.1 договору купівлі-продажу перетоків).

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», вважаючи безпідставним та неправомірним зарахування ДП «Енергоринок» коштів на суму 209 714 665,80 грн, сплачених за основним договором в рахунок погашення боргу за договором купівлі-продажу перетоків, звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним відповідного одностороннього правочину.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі № 910/13267/18 позов задоволено повністю. Визнано недійсним односторонній правочин ДП «Енергоринок» щодо зарахування оплат, здійснених АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» понад повну поточну вартість електроенергії, купленої у жовтні - грудні 2017 року, липні та вересні 2018 року за договором від 19.08.2008 на загальну суму 242 290 439, 65 грн, в рахунок погашення заборгованості, що виникла на підставі договору від 12.06.2015, з моменту його вчинення. Зобов`язано ДП «Енергоринок» виконати умови п. 6.5 договору від 19.08.2008 щодо зарахування коштів за куплену у жовтні - грудні 2017 року, липні та вересні 2018 року за договором від 19.08.2008 на загальну суму 242 290 439, 65 грн, у рахунок погашення заборгованості за договором від 19.08.2008, з найдавнішим терміном її виникнення, строк оплати якої настав.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 у справі № 910/13267/18 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 910/13267/18 рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 скасовано. Прийнято нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним з моменту вчинення односторонній правочин ДП «Енергоринок» щодо зарахування здійснених АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» оплат понад повну поточну вартість електроенергії, купленої в жовтні - грудні 2017 року та липні 2018 року за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 №4863/01 на загальну суму 209 714 665, 80 грн, в рахунок оплати заборгованості, що виникла за договором купівлі-продажу різниці перетоків електричної енергії № 11296/01 від 12.06.2015. Вирішено питання розподілу судових витрат.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини з купівлі-продажу електроенергії та перетоків електроенергії. Спір стосується питання визначення природи здійснених позивачем платежів та порядку (умов) зарахування відповідних коштів у сумі 209 714 665, 80 грн у відповідності з умовами основного договору.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Так, постановою Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 910/13267/18 було ухвалено рішення про задоволення позову. Визнано недійсним з моменту вчинення односторонній правочин ДП «Енергоринок» щодо зарахування здійснених АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» оплат понад повну поточну вартість електроенергії, купленої в жовтні - грудні 2017 року та липні 2018 року за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 № 4863/01 на загальну суму 209 714 665, 80 грн, в рахунок оплати заборгованості, що виникла за договором купівлі-продажу різниці перетоків електричної енергії № 11296/01 від 12.06.2015. Указані обставини, в силу ст. 75 ГПК України, не потребують встановленню під час розгляду даної спору. До того ж, факт недійсності одностороннього правочину сторонами не заперечується.

Оскільки вказаним рішенням суду визнано недійсним односторонній правочин, щодо зарахування здійснених АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» оплат понад повну поточну вартість електроенергії, купленої в жовтні - грудні 2017 року та липні 2018 року за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 №4863/01 на загальну суму грн в рахунок оплати заборгованості, що виникла за договором купівлі-продажу різниці перетоків електричної енергії № 11296/01 від 12.06.2015, то у відповідності до ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, зарахування переплат за договором є господарською операцією. При цьому позивач не заявляв вимог щодо внесення змін до бухгалтерського обліку відповідача, оскільки спірні грошові кошти вже перебували на момент зарахування на рахунку ДП «Енергоринок» і залишилися там після вчинення оспорюваного правочину, наслідки якого виникли виключно для позивача і жодним чином не вплинули на загальний баланс (фінансовий стан) ДП «Енергоринок». А тому заявлена вимога щодо зарахування здійснених позивачем оплат понад повну поточну вартість електроенергії у рахунок погашення заборгованості з найдавнішим терміном виникнення є обґрунтованою та такою, що відповідає умовам укладеного між сторонами основного договору.

При цьому посилання скаржника на наявність давнішої заборгованості, ніж заявлена позивачем (за грудень 2014 року), суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими з огляду на таке.

Так, дійсно в ухвалі Господарського суду Донецької області від 18.11.2019 у справі № 905/707/16 встановлено, що з акту звірки розрахунків між сторонами від 18.07.2019 № 07/51-4-15478 станом на 30.06.2019 вбачається наявність заборгованості боржника за період листопад грудень 2014 року у загальному розмірі 273 315 269, 03 грн, що підтверджена рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.05.2015 у справі № 908/999/15-г, тобто заборгованості з найдавнішим терміном виникнення, ніж заборгованість, що підтверджена рішенням Господарського суду Донецької області від 21.04.2016 у справі №905/707/16. Заборгованість за листопад місяць 2014 року також підтверджується наявними в матеріалах справи актами звірки розрахунків між сторонами.

Однак, як вбачається з матеріалів справи АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» у жовтні 2019 року (за три місяці до звернення з даним позовом) звернулося до господарського суду з позовом до ДП «Енергоринок» про визнання недійсним одностороннього правочину та зобов`язати ДП «Енергоринок» виконати умови пункту 6.5 договору від 19.08.2008 № 4863/01, а саме, зарахувати кошти за куплену у вересні 2018 року електроенергію на загальну 32 575 773, 85 грн, в рахунок погашення заборгованості по договору від 19.08.2008 № 4863/01, з найдавнішим терміном її виникнення, строк оплати якої настав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/14420/19 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним односторонній правочин ДП «Енергоринок» щодо зарахування оплат, здійснених АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» понад повну поточну вартість електроенергії, купленої в вересні 2018 за основним договором на загальну суму 32 575 773, 85 грн, в рахунок погашення заборгованості, що виникла на підставі договору купівлі-продажу різниці перетоків електричної енергії від 12.06.2015 № 11296/01, з моменту його вчинення. Зобов`язано ДП «Енергоринок» виконати умови п. 6.5 договору купівлі-продажу електричної енергії від 19.08.2008 № 4863/01, а саме, зарахувати кошти за куплену в вересні 2018 року за основним договором на загальну 32 575 773,85 грн, в рахунок погашення заборгованості по основному договору, з найдавнішим терміном її виникнення, строк оплати якої настав. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2020 у справі № 910/14420/19 рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 залишено без змін. В силу приписів ст. 284 ГПК України указане рішення набрало законної сили.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на момент розгляду даної справи наявне судове рішення, яке набрало законної сили про погашення заборгованості АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» за основним договором, строк оплати якої настав у листопаді 2014 року. Тобто заборгованість по основному договору, з найдавнішим терміном її виникнення, строк оплати якої настав, залишився - за грудень 2014 року.

Також суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про наявність заборгованості, яка утворилася за основним договором з давнішим терміном виникнення, а саме за 2005 рік.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи (акти звірки взаєморозрахунків між сторонами, ухвали про розстрочення виконання судового рішення) та не заперечується самим скаржником, сплата заборгованості позивача за 2005 розстрочена судовим рішенням. Доказів скасування ухвали про розстрочення виконання судового рішення матеріали справи не містять. Відповідно, суд апеляційної інстанції частково приймає доводи скаржника про те, що розстрочка виконання судового рішення не припиняє договірних зобов`язань, проте таке судове рішення змінює порядок та строки його виконання. А тому доводи скаржника про наявність давнішої заборгованості ніж за грудень 2014 року та можливості зарахування переплачених коштів в рахунок погашення такої заборгованості в порядку п. 6.5. основного договору, за умови чинного судового рішення про розстрочення сплати такої заборгованості за графіком, відхиляються судом як необґрунтовані.

Щодо обраного способу захисту

Нормою ст. 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд апеляційної інстанції в даному випадку враховує позицію Верховного Суду у справі № 910/14420/19 (ухвала від 22.09.2020) між тими ж сторонами за подібних обставин. Зокрема у п. 7.4.1. ухвали зазначено таке: «Так, у справі № 910/13267/18 Верховний Суд не погодився з висновком апеляційного господарського суду про те, що сама лише заявлена позивачем вимога (визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування відповідачем коштів, отриманих за одним договором, у рахунок погашення заборгованості за іншим договором) не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку з причин відсутності механізму виконання такого рішення, оскільки за змістом пункту 2 частини першої статті 216 Цивільного кодексу України наслідком недійсності правочину є обов`язок відповідача здійснити реституцію, тобто повернути незаконно зараховані кошти за куплену в жовтні - грудні 2017 року та липні 2018 року за договором від 19.08.2008 електроенергію у рахунок подальшого погашення заборгованості за договором від 19.08.2008 з найдавнішим терміном її виникнення, строк оплати якої настав, що може бути предметом іншого позовного провадження». Тобто суд касаційної інстанції прямо зазначив про можливість захист права шляхом звернення з окремим позовом про повернення незаконно зарахованих коштів за куплену електроенергію у рахунок подальшого погашення заборгованості за іншим договором з найдавнішим терміном її виникнення. В силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує висновок Верховного Суду викладений в постанові від 19.05.2019 у справі № 910/9167/19, згідно з яким зважаючи на загальні засади цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, способи захисту цивільних прав та інтересів, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (ст. 3, 6, 12 - 15, 20 Цивільного кодексу України), у разі коли особа, перебуваючи у зобов`язальних правовідносинах, зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його (як у спірних правовідносинах), право позивача підлягає захисту судом на підставі п. 5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України шляхом примусового виконання обов`язку в натурі. Примусове виконання обов`язку в натурі, наслідком чого є імперативне присудження за рішенням суду невиконаного, дає змогу особі, права якої порушені, повністю або частково поновити свої порушені права та отримати той результат, заради якого й укладався договір; у такий спосіб досягається мета позивача - виконання зобов`язання в натурі (у цьому випадку надання спірних послуг) і захист його майнових прав. А тому посилання скаржника на невірно обраний спосіб захисту відхиляються як необґрунтовані та приймаються доводи позивача в цій частині.

Щодо меж позовних вимог

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», останнє звернулося до суду з вимогою зобов`язати ДП «Енергоринок» виконати умови п. 6.5. договору від 19.08.2008 № 4863/01 щодо зарахування здійснених АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» оплат понад повну поточну вартість електроенергії, купленої в жовтні - грудні 2017 року та липні 2018 року за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 № 4863/01 на загальну суму 209 714 665, 80 грн, у рахунок погашення заборгованості за договором від 19.08.2008 № 4863/01, з найдавнішим терміном виникнення, строк оплати якої настав, а саме у грудні 2014 року.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Заяв про зміну предмета або підстави позову, поданої в порядку ч. 3 ст. 46 ГПК України, матеріали справи не містять.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Підставою позову в цій справі є порушення відповідачем умов пункту 6.5 основного договору від 19.08.2008 щодо зарахування оплат понад повну поточну варті в рахунок погашення заборгованості, що утворилася раніше.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зобов`язав ДП «Енергоринок» виконати умови пункту 6.5 договору купівлі-продажу електричної енергії від 19.08.2008 № 4863/01, а саме, зарахувати кошти за куплену в період жовтень - грудень 2017 року та липень 2018 електричну енергію за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 № 4863/01 на загальну 209 714 665, 80 грн, в рахунок погашення заборгованості по договору від 19.08.2008 № 4863/01, з найдавнішим терміном її виникнення, строк оплати якої настав, а саме у грудень 2014.

Тобто судом першої інстанції зобов`язано відповідача зарахувати кошти за куплену електричну енергію за основним договором, у рахунок погашення заборгованості за попередній період. Однак, позивач звертався з вимогою про зарахування здійснених ним оплат понад повну поточну вартість електроенергії. Наведене свідчить про невідповідність резолютивної частини її мотивуванню.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції частково приймає доводи скаржника щодо помилкового викладення резолютивної частини рішення. Водночас, заявлені позивачем вимоги у даній справі по суті є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам основного договору та вимогам законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскаржуване рішення, з урахування вірних висновків по суті позовних вимог та обґрунтованої мотивувальної частини, підлягає зміні в резолютивній частині на підставі ч. 4 ст. 277 ГПК України.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання виконати умови договору. Однак у зв`язку з помилковим викладенням резолютивної частини оскаржуваного рішення, її пунки другий підлягає зміні.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 126, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги у даній справі, а рішення суду першої інстанції зміні, шляхом викладення п. 2 резолютивної частин у відповідній редакції.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті та задоволенням позову, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Енергоринок» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 у справі № 910/1065/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 у справі №910/1065/20 - змінити, виклавши п. 2 резолютивної частини в такій редакції:

«Зобов`язати Державне підприємство «Енергоринок» виконати умови п. 6.5. договору купівлі-продажу електричної енергії від 19.08.2008 № 4863/01 щодо зарахування здійснених АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» оплат понад повну поточну вартість електроенергії, купленої в жовтні - грудні 2017 року та липні 2018 року за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 № 4863/01 на загальну суму 209 714 665, 80 грн, у рахунок погашення заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії від 19.08.2008 № 4863/01, з найдавнішим терміном виникнення, строк оплати якої настав, а саме у грудні 2014 року».

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.10.2020

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім