ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/997/20

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Кравець В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1; Танцюра О.А. на підставі ордеру;

Від відповідача: Глущенко Р.І. на підставі ордеру;

Від третьої особи: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства „Клінічний санаторій ім. Пирогова" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України „Укрпрофоздоровниця", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця", про визнання протиправними дій та зобов`язання списати майно з балансу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) звернувся до господарського суду із позовною заявою до дочірнього підприємства „Клінічний санаторій ім. Пирогова" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України „Укрпрофоздоровниця" (далі по тексту - ДП „Клінічний санаторій ім. Пирогова") про визнання протиправними дії службових осіб відповідача щодо постановлення на баланс будівлі станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; про зобов`язання службових осіб відповідача списати з балансу будівлю станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неправомірного зарахування відповідачем на власний баланс будівлі станції технічного обслуговування автомобілів, яка належить позивачу на праві власності.

ДП „Клінічний санаторій ім. Пирогова" повністю заперечувало проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, відповідачем було наголошено, що будівля станції технічного обслуговування автомобілів вже протягом багатьох років незаконно використовується позивачем, що підтверджується численними судовими справами, судові рішення по яким містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, зокрема: №522/12160/17, №520/12197/15-ц, №815/3955/16, №523/5596/18, №815/2518/17, №520/13199/17, №522/20135/17. Відповідачем також було наголошено, що на підставі рішення приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" № Р2-19 від 31.10.2002 року та рішення № 3/8 від 22.01.2003 року було реорганізовано підприємство «Курорттеплоенерго» шляхом приєднання до філії Одеського дочірнього підприємства ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» - «Клінчний санаторій ім. Пирогова». При цьому, активи та пасиви філії Одеського дочірнього підприємства ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» - підприємства «Курорттеплоенерго» було передано на баланс відповідача. На виконання вищевказаних рішень підприємством «Курорттеплоенерго» було передано на баланс ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» будівлю СТО автомобілів на підставі акту прийому передачі від 22.12.2002р. Наведене, за переконанням відповідача, свідчить про наявність у нього права господарського та оперативного управління на будівлю станції технічного обслуговування автомобілів, а, отже, відсутність правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог. Крім того, ДП „Клінічний санаторій ім. Пирогова" було зроблено заяву про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 інституту позовної давності, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 04.08.2020р. до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" (далі по тексту - ПрАТ „Укрпрофоздоровниця"); клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено частково шляхом витребування у ПрАТ „Укрпрофоздоровниця" належним чином засвідчених копій документів, на підставі яких у третьої особи виникло право власності на будівлю станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; належним чином засвідчених копій документів, які підтверджують передання будівлі станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на баланс власної філії; належним чином засвідчених копій документів, які підтверджують реорганізацію філії шляхом приєднання до дочірнього підприємства „Клінічний санаторій ім. Пирогова" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України „Укрпрофоздоровниця", а також передачу активів та пасивів філії, зокрема, будівлі станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на баланс відповідача.

25.08.2020р. до господарського суду від ПрАТ „Укрпрофоздоровниця" надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 04.08.2020р. про витребування доказів. З вказаних пояснень вбачається, що будівля станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на балансі відповідача як правонаступника підприємства „Курорттеплоенерго", інформація про перехід права власності на зазначене майно до інших осіб у третьої особи відсутня.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

Виконавчим комітетом Київської ради народних депутатів на підставі рішення спеціальної комісії по благоустрою Одеського виконавчого комітету за №554 від 17.06.1988р. було надано ОСОБА_1 погодження на розташування станції технічного обслуговування автомобілів.

Крім того, спеціальною комісією по благоустрою м. Одеса було надано ОСОБА_2 дозвіл №34 на облаштування паркану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу №1018 (без дати), складеного постачальником електричної енергії, на пункті технічного обслуговування автомобілів за адресою: АДРЕСА_1, було встановлено прилад обліку електричної енергії. Протокол складений за участю абонента - Таран. Прилад обліку електричної енергії був виданий для його встановлення за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до квитанції №722 від 03.08.1987р.

16.08.1988р. комісією у складі представника водопостачальної організації та представника абонента, а саме бригадира станції технічного обслуговування №1 - Білоуса, було складено акт приймання комерційного вузла обліку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

16.12.1988р. архітектором Київського району м. Одеси Скрипкою Н.М. та інженером-будівельником Максименко Г.В. було складено технічний висновок щодо станції технічного обслуговування автомобілів за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний висновок містить характеристику та опис станції технічного обслуговування автомобілів.

31.10.2002р. ЗАТ „Укрпрофоздоровниця" було прийнято рішення №Р2-19 про доцільність реорганізації ДП ЗАТ „Укрпрофоздоровниця" - підприємства „Курорттеплоенерго" шляхом приєднання до Одеського ДП ЗАТ „Укрпрофоздоровниця" „Клінічний санаторій ім. Пирогова", а також перехід активів та пасивів до правонаступника.

Відповідно до акту приймання передачі основних фондів 2002 року (без конкретної дати та номеру), складеного за участю директора та бухгалтера підприємства „Курорттеплоенерго" та директора санаторію ім. Пирогова, які керувались наказом №107 від 02.12.2002р. Одеського дочірнього підприємства ЗАТ „Укрпрофоздоровниця", з балансу підприємства „Курорттеплоенерго" на баланс санаторію ім. Пирогова було передано станцію технічного обслуговування технічних автомобілів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Даний акт був складений та підписаний за участю ОСОБА_1

22.01.2003р. ЗАТ „Укрпрофоздоровниця" було прийнято рішення №3/8 про реорганізацію ДП ЗАТ „Укрпрофоздоровниця" - підприємства „Курорттеплоенерго" шляхом приєднання до Одеського ДП ЗАТ „Укрпрофоздоровниця" „Клінічний санаторій ім. Пирогова", а також перехід активів та пасивів до правонаступника.

Відповідно до п. 1.1 статуту ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова», затвердженого рішенням загальних зборів ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця", яке оформлено протоколом №3б-11/32 від 25.05.2006р., ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» створено на підставі рішення ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця".

Згідно з п. 1.3 статуту ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» підприємство є правонаступником Одеського дочірнього підприємства ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" стосовно цивільно-правових відносин, усіх прав та обов`язків, відносно всього майна, зобов`язань стосовно всіх кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами, а також стосовно прав користування земельними ділянками, родовищами, іншим майном та майнових і немайнових прав, що виникли в результаті діяльності філії Одеського дочірнього підприємства ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця - "Клінічний санаторій ім. Пирогова" та ДП ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" - "Одеська гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція" стосовно експлуатації ділянки Одеського родовища мінеральних вод, де розташована свердловина № 7, Куяльницького родовища мінеральних вод, Куяльницького родовища лікувальних грязей та ропи.

07.07.2011р. між Одеською міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Договір оренди земельної ділянки від 07.07.2011р. було укладено на п`ять років.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07.11.2014р. по справі №2-3077/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нежиле приміщення станції технічного обслуговування автомобілів було задоволено частково апеляційні скарги ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2008 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на нежиле приміщення станції технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 199,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові.

05.02.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Одеської міської ради із клопотанням про поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки від 07.07.2011р. на новий строк терміном на 25 років.

Листом №01-26/Б-34-146 від 29.02.2016р. Департаментом комунальної власності Одеської міської ради у відповідь на звернення ОСОБА_1 було повідомлено перелік документів, які мають бути надані позивачем для вирішення питання про поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки від 07.07.2011р. на новий строк.

06.07.2015р. експертом Київської незалежної судово-експертної установи Кривошеїної О.П. було складено висновок №1270, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_1 , зображення якого міститься в електрофотокопії акта приймання-передачі основних фондів СТО-1, складеного за участю підприємства „Курорттеплоенерго" та санаторію ім.. Пирогова, виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 . Слід зазначити, що висновок був складений за результатами дослідження електрофотокопії акту.

Варто зауважити, що в процесі розгляду судом даного спору ДП „Клінічний санаторій ім. Пирогова" було надано суду відповідь Київської незалежної судово-експертної установи №7574 від 03.07.2020р. на адвокатський запит представника відповідача, з якого вбачається, що термін дії свідоцтва експерта ОСОБА_7 закінчився в 2012 році у зв`язку із закінченням трудової угоди з Київською незалежною судово-експертною установою.

При цьому, відповідно до листа Київської незалежної судово-експертної установи №7598 від 03.08.2020р., складеного у відповідь на запит представника ОСОБА_1., ОСОБА_7 має право на складення експертних висновків.

26.07.2016р. приватним підприємством за замовленням ОСОБА_1 було складено технічний паспорт на будівлю станції технічного обслуговування автомобілів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №64810663 від 02.08.2016р. вбачається, що 30.07.2016р. до реєстру було внесено запис про проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на будівлю станції технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 199,6 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.10.2016р. по справі №520/12197/15-ц за позовом ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» до ОСОБА_1 , за участю особи Одеської міської ради про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Одеської міської ради до ОСОБА_1 про знесення об`єкта самочинного будівництва було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будівлю станції технічного обслуговування автомобілів загальною площею 199,6 кв.м.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №215046074 від 06.07.2020р. вбачається, що 26.10.2016р. до реєстру було внесено запис про арешт нерухомого майна, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 26.10.2016р. по справі №520/12197/15-ц.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.10.2016р. по справі №520/12197/15-ц у задоволенні позовних вимог ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Одеська міська рада, Фонду державного майна України про витребування нежилого приміщення станції технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 199,9 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , із чужого незаконного володіння та скасування рішення державного реєстратора від 19.08.2009р. про державну реєстрацію права власності було відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.05.2017р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.10.2016р. по справі №520/12197/15-ц.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2018 року по справі №815/2518/17 за позовом ДП "Клінічний санаторій ім. Пирогова" до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача: ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправною та скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт серії ОД №80 від 25.07.2016 року, позовні вимоги ДП "Клінічний санаторій ім. Пирогова" було часткового задоволено шляхом визнання реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт серії ОД №80 від 25.07.2016 року та реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до I-III категорії складності серії ОД №98 від 28.07.2016 року протиправними, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018р. по справі №815/2518/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2018 року - залишено без змін.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2019р. по справі №522/20135/17, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, за участю третьої особи ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова», про визнання протиправними та скасування припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів, правил №561/17 від 10.10.2017р.; наказу №01-13/375 від 13.10.2017р. «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт №ОД80 від 25.07.2016р.»; наказу №01-13/376 від 13.10.2017р. «Про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД98 від 28.07.2016р.» було відмовлено, оскільки позивачем в спірних деклараціях наведено недостовірні дані щодо інформації про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 31.01.2020р. по справі №523/5596/18 за позовом ОСОБА_1 до ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» про визнання протиправними дії відповідача щодо постановлення на баланс будівлі станції технічного обслуговування автомобілів та зобов`язання списати її з балансу ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» було задоволено касаційну скаргу ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова», постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2019 року скасовано, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року залишено в силі із викладенням її мотивувальної частини у редакції постанови, в іншій частині залишено без змін.

Слід зазначити, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.01.2020р. по справі №523/5596/18, спір між ОСОБА_1 та ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» повинен розглядатись в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.03.2020р. було прийнято до розгляду справу №520/13199/17 за позовом ДП "Клінічний санаторій ім. Пирогова" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця" до Юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30730837 від 02.08.2016 року та запису про право власності №15685090 від 30.07.2016 року щодо державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - будівлю станції технічного обслуговування автомобілів загальною площею 199,6 кв. м., що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ДП „Клінічний санаторій ім. Пирогова" про визнання протиправними дій та зобов`язання списати майно з балансу, позивачем було наголошено про порушення його права власності в результаті неправомірних дій посадових осіб ДП „Клінічний санаторій ім. Пирогова", що, за твердженням позивача, свідчить про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить будівля станції технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 199,6 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою №64810663 від 02.08.2016р.

Судовий захист права власності та майнових прав власників здійснюється шляхом розгляду справ за позовами щодо речових прав на майно, а саме: віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), негаторний - про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України), про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (стаття 392 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За своєю правовою природою позов, який містить вимогу про усунення перешкод у користуванні майном, є негаторним. При цьому, позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що особливістю негаторного позову є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі, а характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Враховуючи обґрунтування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог фактом порушення його права власності в результаті постановлення на баланс ДП „Клінічний санаторій ім. Пирогова" будівлі станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, господарський суд доходить висновку про звернення позивача до суду із негаторним позовом.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Предметом позову у даній справі є вимога ОСОБА_1 про визнання протиправними дії службових осіб відповідача щодо постановлення на баланс будівлі станції технічного обслуговування автомобілів та зобов`язання службових осіб відповідача списати з балансу будівлю станції технічного обслуговування автомобілів.

Враховуючи вимоги ст. 5 ГПК України, господарський суд зауважує про можливість застосування не передбаченого законом способу захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо суд дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо суд дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

В порушення вищенаведених вимог чинного законодавства ОСОБА_1 не було наведено будь-яких доводів на підтвердження неможливості ефективного захисту порушених прав шляхом застосування передбачених законом способів.

Господарський суд зауважує, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі ДП „Клінічний санаторій ім. Пирогова" не є ознакою його речового права на майно, оскільки баланс є формою бухгалтерського обліку та не є підставою набуття майна у власність або користування. Наведене дозволяє господарському суду дійти висновку, що списання майна з балансу не матиме наслідком припинення прав ДП „Клінічний санаторій ім. Пирогова" на майно у випадку, якщо речове право на майно виникло у відповідача із дотриманням вимог чинного законодавства та на підставі не забороненій законом.

З огляду на викладене вище господарський суд доходить висновку про обрання відповідачем неналежного способу захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Позиція господарського суду із даного питання відповідає висновкам, які наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019р. по справі №916/3156/17.

Господарський суд вважає за необхідне додатково зазначити, що рішення суду про зобов`язання посадових осіб ДП „Клінічний санаторій ім. Пирогова" вчинити певні дії без наведення конкретних посадових осіб, які мають виконати рішення суду, фактично матиме наслідком вирішення судом питання про права осіб, які не були залучені до участі у справу, що є порушенням вимог чинного законодавства. При цьому, визначення конкретних посадових осіб у якості відповідачів, в свою чергу, впливатиме на підсудність даного суду.

Як зазначалось по тексту рішення вище, у провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває справа №520/13199/17 за позовом ДП "Клінічний санаторій ім. Пирогова" до Юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30730837 від 02.08.2016 року та запису про право власності №15685090 від 30.07.2016 року щодо державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - будівлю станції технічного обслуговування автомобілів загальною площею 199,6 кв. м., що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, як було встановлено судом, у провадженні судів перебували інші справи між даними сторонами, спір у межах яких стосувався нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Викладене вище, незважаючи на проведення державної реєстрації права власності за позивачем на майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , дозволяє господарському суді дійти висновку про наявність між позивачем та відповідачем спору про речове право на майно, що, в свою чергу, виключає можливість визначення даного позову як негаторного, що також має наслідком необхідність та правомірність відмови у задоволенні позовних вимог.

Господарський суд зауважує, що фактично спір між ОСОБА_1 та ДП "Клінічний санаторій ім. Пирогова" виник у зв`язку із наявністю заперечень позивача щодо виникнення у відповідача будь-яких речових прав на будівлю станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, як було наголошено ДП "Клінічний санаторій ім. Пирогова" у відзиві на позовну заяву будівля станції технічного обслуговування автомобілів належать йому на праві господарського та оперативного управління, з приводу чого господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 55, ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах. Основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Згідно з ч. 2 ст. 135 Господарського кодексу України власник має право особисто або через уповноважені ним органи з метою здійснення підприємницької діяльності засновувати господарські організації, закріплюючи за ними належне йому майно на праві власності, праві господарського відання, а для здійснення некомерційної господарської діяльності - на праві оперативного управління, визначати мету та предмет діяльності таких організацій, склад і компетенцію їх органів управління, порядок прийняття ними рішень, склад і порядок використання майна, визначати інші умови господарювання у затверджених власником (уповноваженим ним органом) установчих документах господарської організації, а також здійснювати безпосередньо або через уповноважені ним органи у межах, встановлених законом, інші управлінські повноваження щодо заснованої організації та припиняти її діяльність відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Приписами ч. 2 ст. 136, ч. 2 ст. 137 Господарського кодексу України власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, господарський суд зазначає, що нерухоме майно може бути закріплене за ДП "Клінічний санаторій ім. Пирогова" на праві господарського відання лише у випадку прийняття власником відповідного рішення. При цьому, на праві господарського відання за ДП "Клінічний санаторій ім. Пирогова" може закріплюватись лише майно, набуте у власність ПрАТ „Укрпрофоздоровниця". Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження набуття ПрАТ „Укрпрофоздоровниця" у власність будівлі станції технічного обслуговування автомобілів, як і відсутні докази на підтвердження закріплення вказаного майна за підприємством «Курорттеплоенерго», правонаступником якого виступає відповідач.

Господарським судом критично оцінюється наявний в матеріалах справи акт приймання передачі основних фондів про передачу майна на баланс санаторію ім. Пирогова з огляду на відсутність доказів на підтвердження набуття підприємством „Курорттеплоенерго" будь-яких прав на будівлю станції технічного обслуговування автомобілів на підставах, визначених законом. Доводи відповідача про встановлення судовими рішеннями по іншим справам факту приналежності майна відповідачу на праві господарського відання судом також відхиляються, оскільки згідно ч. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи обрання ОСОБА_1 неналежного способу захисту порушеного права, а також відсутність будь-яких доводів останнього про неможливість ефективного захисту його прав чи інтересів у спосіб, передбачений законом, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, які свідчать про наявність між позивачем та відповідачем спору про речове право на майно, господарський суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених ОСОБА_1 до ДП „Клінічний санаторій ім. Пирогова" позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання списати майно з балансу.

Враховуючи відмову із задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , у господарського суду відсутні правові підстави для дослідження питання пропуску позивачем строку позовної давності, заява про застування якої була зроблена ДП „Клінічний санаторій ім. Пирогова" в процесі розгляду справи.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового процесу в обґрунтування власних правових позицій.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо правомірності та законності відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до дочірнього підприємства „Клінічний санаторій ім. Пирогова" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України „Укрпрофоздоровниця" про визнання протиправними дії службових осіб відповідача щодо постановлення на баланс будівлі станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; про зобов`язання службових осіб відповідача списати з балансу будівлю станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 01 жовтня 2020 р.

Суддя С.П. Желєзна