РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2020Справа № 910/9243/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., за участю секретаря судового засідання Бігми Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 8; ідентифікаційний код: 00017733)

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815)

про стягнення 2037160,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Гордієнко Л.М., Денисенко О.М.;

від відповідача: Ущук П.З.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.06.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» з вимогами до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків у розмірі 2037160,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з відповідача шкоди в розмірі 2037160,00 грн. у вигляді витрат, пов`язаних із простоєм теплоходу « ОСОБА_1 , а також переплатою коштів у 2017-2018 роках за піднімання прогінних споруд залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро (у подвійному розмірі від завданої шкоди на підставі ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 відкрито провадження у справі №910/9243/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.07.2020, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

У підготовчому засіданні 29.07.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 26.08.2020.

05.08.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що розмір шкоди у подвійному розмірі, який підлягає нарахуванню на підставі ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції», становить 19774,56 грн - подвійний розмір надмірно сплачених позивачем грошових коштів для проходу судна «Афанасій Матюшенко» 21.03.2017 в зворотному напрямку.

25.08.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 26.08.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 09.09.2020.

09.09.2020 позивачем подано клопотання про поновлення строку для подання доказів та приєднання письмових доказів до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 09.09.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відмову у задоволенні вказаного клопотання позивача, про що зазначено у протоколі судового засідання від 09.09.2020.

У підготовчому засіданні 09.09.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.09.2020.

Представники позивача у судовому засіданні 23.09.2020 надали усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.09.2020 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 23.09.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 19.12.2018 року №31-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», прийнятого за результатами розгляду справи №41/05-03-1/17:

- визнано, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на ринку надання послуги піднімання прогінних споруд залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро для пропуску великогабаритних суден впродовж навігації 2017, 2018 років у територіальних межах акваторії річки Дніпро в межах міста Дніпро, на якій розташовані залізничні мости № 1 та № 5 через річку Дніпро, займало монопольне (домінуюче) становище як таке, що не має жодного конкурента;

- визнано дії Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», які полягають у незабезпеченні піднімання прогінних споруд залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро для пропуску під ними 21.03.2017 теплоходу «Афанасій Матюшенко», порушенням, передбаченим пунктом 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуги з піднімання прогінних споруд залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро для пропуску великогабаритних суден, що може призвести до ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку;

- визнано дії Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» щодо встановлення вартості піднімання прогінних споруд залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро для пропуску великогабаритних суден, яка не відповідає витратам залізниць на піднімання цих прогінних споруд, що може призвести до ущемлення інтересів публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» на ринку перевезення вантажів, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуги з піднімання прогінних споруд залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро для пропуску великогабаритних суден шляхом встановлення таких цін придбання товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

- за порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на Акціонерне товариство «Українська залізниця» штраф у розмірі 380195,00 грн;

- за порушення, зазначене в пункті 3 резолютивної частини цього рішення, накладено на Акціонерне товариство «Українська залізниця» штраф у розмірі 380195,00 грн;

- зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» припинити порушення, зазначене в пункті 3 резолютивної частини цього рішення, шляхом складання економічно обґрунтованого кошторису витрат, пов`язаних із підніманням прогінних споруд залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро, які підлягають відшкодуванню судновласниками (т. 1 а.с. 58-77; т. 2 а.с. 141-160).

Так, в п. п. 38-39 Рішення АМКУ зазначено, що ринкова влада залізниці як власника залізничних мостів обумовлена тим, що залізничні мости № 1 та № 5 є штучними спорудами на річці Дніпро, які обмежують вільне проходження великогабаритних суден цим водним шляхом, а у судновласників можливість вибору альтернативного водного шляху відсутня. Отже, залізниця в особі Філії на ринку надання послуги піднімання прогінних споруд залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро для пропуску великогабаритних суден впродовж навігації 2017, 2018 років у територіальних межах акваторії річки Дніпро, в межах міста Дніпро, на якій розташовані залізничні мости № 1 та № 5, займає монопольне (домінуюче) становище як таке, що не має жодного конкурента.

Також, Комітетом встановлено, що 16.05.2016 між АСК «Укррічфлот» та Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Філії укладено Договір про надання послуг №ПР/П-16315/НЮдч, який діяв до 31.12.2016. Договором передбачалося, що «договірна ціна за одне піднімання ферм» залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро, відповідно до узгодженої калькуляції, становила 12456,60 грн.

У березні 2017 року АСК «Укррічфлот» через свого агента - Товариство з обмеженою відповідальністю «СКЛ» звернулась до Філії з листами від 15.03.2017 № 01/15 та від 16.03.2017 № 01/16 з проханням підняти ферми залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро для проходу вгору 18.03.2017 теплоходу «Афанасій Матюшенко» та виставити рахунки для оплати підйому в обидві сторони.

На зазначене звернення агента Філією виставлено рахунок від 16.03.2017 № 86/307 на оплату двох підйомів ферм залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро в розмірі 40388,40 грн.

ТОВ «СКЛ» здійснено оплату, узгоджену Договором від 16.05.2016 № ПР/П-16315/НЮдч, у вартості двох підйомів ферм залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро в розмірі 30501,12 грн.

18 березня 2017 року ферми залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро для проходу теплоходу «Афанасій Матюшенко» у Дніпропетровський річковий порт були підняті.

Для проходу 21.03.2017 теплоходу «Афанасій Матюшенко» у зворотному напрямку ТОВ «СКЛ» подало Філії відповідні заявки № 01/20 від 20.03.2017 та № 01/21 від 18.03.2017 на підняття ферм залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро.

Однак, у визначені в заявці дату та час ферми залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро Філією не піднято та не розведено, у зв`язку з чим теплохід «Афанасій Матюшенко» не зміг продовжити рейс та був вимушений повернутися до Дніпропетровського річкового порту.

Листом від 21.03.2017 № 579 Філія повідомила ТОВ «СКЛ», що відмова в піднятті ферм розвідних мостів спричинена відсутністю попередньої оплати такої послуги в повному обсязі, а для проходу судна необхідно доплатити 9887,28 грн.

Таким чином, як зазначено у Рішенні Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 19.12.2018 року №31-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», Філією в односторонньому порядку, за відсутності договору з АСК «Укррічфлот» про відшкодування коштів на піднімання прогінних споруд залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро на 2017 рік, було значно збільшено вартість відшкодування підняття ферм розвідних залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро на 2017 рік (20194,2 грн.), порівняно з вартістю, що була узгоджена сторонами на період навігації 2016 року (з 28.03.2016 - 12456,60 грн.).

22 березня 2017 року, після повторного звернення агента (ТОВ «СКЛ») до Філії із заявкою № 02/21 від 21.03.2017 та підтвердження здійснення доплати неузгодженої між сторонами суми в розмірі 9887,28 грн. за підйом ферм залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро для проходу теплоходу «Афанасій Матюшенко», відбувся прохід.

Разом із калькуляцією Філія листом від 22.03.2017 № Н-21/392 запропонувала АСК «Укррічфлот» до підписання проект договору про надання послуг на 2017 рік, в якому Філія, як відшкодування витрат на піднімання прогінних споруд мостів, встановлювала вартість піднімання, яку назвала договірною ціною за одне піднімання та яка, крім іншого, включала 30% прибутку.

Рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 19.12.2018 року №31-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» встановлено, що АСК «Укррічфлот» листом від 21.03.2017 № 1-2-1-1-1-03/13 повідомила Філію про свою незгоду з вартістю та порядком оплати витрат на відшкодування піднімання ферм мостів, а також запропонувала Філії:

- забезпечити безперешкодне проходження залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро;

- припинити вимагати попередню оплату за піднімання прогінних споруд мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро в розмірі, не узгодженому з АСК «Укррічфлот»;

- укласти договір на відшкодування витрат на піднімання ферм мостів на економічно обґрунтованих умовах;

- повернути АСК «Укррічфлот» безпідставно сплачені кошти в розмірі 9887,28 грн.

Проте, відповіді на лист АСК «Укррічфлот» від 21.03.2017 № 1-2-1-1-1-03/13 Філією не надано. Договір щодо відшкодування витрат на піднімання ферм залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро між АСК «Укррічфлот» та Філією на 2017 рік не укладено.

Таким чином, Комітет у Рішенні від 19.12.2018 року №31-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» встановив, що залізниця, не узгодивши шляхом переговорів із судновласником суму відшкодування витрат за підйом прогонових будов залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро, мало право в подальшому вирішувати цей спір у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Натомість залізниця, скориставшись своєю ринковою владою, не здійснила 21.03.2017 підйом прогонових будов залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро для пропуску судна, чим створила перешкоди на судноплавному шляху судновласнику.

При цьому, підняття таких споруд 22.03.2017 за заявкою від 21.03.2017 № 02/21 не спростовує факту вчинення позивачем порушення 21.03.2017.

Так, у Рішенні Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 19.12.2018 року №31-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» зазначено, що 16.03.2017 між AT «Укрзалізниця» в особі Філії та АСК «Укррічфлот» чинного договору про відшкодування витрат не існувало, а AT «Укрзалізниця» в особі Філії в односторонньому порядку виставило рахунок від 18.03.2017 № 86/307 на попередню оплату в розмірі 40388,40 грн., або 20194,20 грн. за одне піднімання (що значно вище (понад 62%) порівняно з вартістю піднімання, яку АСК «Укррічфлот» сплачувала у 2016 році за договором з AT «Укрзалізниця» в особі Філії від 16.05.2016 № ПР/П-16315/НЮдч (діяв до 31.12.2016)).

17 березня 2017 року АСК «Укррічфлот» здійснила за рахунком AT «Укрзалізниця» в особі Філії попередню оплату за піднімання мостів на суму 30501,12 грн. (платіжне доручення № 165 від 17.03.2017), частково за новим тарифом, запропонованим AT «Укрзалізниця» в особі Філії на 2017 рік.

Тобто, на 21.03.2017 (коли AT «Укрзалізниця» в особі Філії відмовилося піднімати прогінні споруди мостів № 1 та № 5) АСК «Укррічфлот», не маючи чинного договору з AT «Укрзалізниця», в особі Філії на відшкодування вартості піднімання, здійснила за односторонньо виставленим рахунком AT «Укрзалізниця» в особі Філії попередню оплату одного піднімання прогінних споруд в повному обсязі та частково оплатила друге піднімання прогінних споруд у розмірі 10306,92 грн., тобто більше ніж 50 % тарифу за друге піднімання.

Таким чином, Комітет дійшов висновку, що нездійснення AT «Укрзалізниця» в особі Філії піднімання прогінних споруд залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро для пропуску теплоходу «Афанасій Матюшенко» з мотивів невнесення АСК «Укррічфлот» повного попереднього відшкодування витрат за такий підйом, вартість якого визначено AT «Укрзалізниця» в особі Філії, в односторонньому порядку, а не погоджено між сторонами в договірному порядку, є порушенням законодавства, яке встановлює обов`язок володільців мостів здійснювати такий підйом для пропуску великогабаритних суден.

Рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 19.12.2018 року №31-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» встановлено, що включаючи всупереч законодавству до калькуляції витрат з обслуговування двох підйомних ферм розвідних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро прибуток у розмірі 30 % до собівартості, AT «Укрзалізниця» в особі Філії штучно завищує вартість витрат, які підлягають відшкодуванню судновласниками у зв`язку з підніманням прогонових споруд розвідних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро для проходження під ними великогабаритних суден.

Також, Комітетом досліджено, що АСК «Укррічфлот», здійснивши оплату 111 підіймань ферм мостів у 2017 році, за рахунок відшкодування прибутку, переплатила 431 тис. грн. зайвих коштів, при цьому витрати на піднімання прогінних споруд залізничних мостів № 1 та № 5 через річку Дніпро на 2018 рік порівняно із 2017 роком зростають на 32,7%, або 6,6 тис. грн., за одне піднімання.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що протягом 2017-2018 років він сплатив на користь залізниці за піднімання розвідних ферм мостів №1 та №5 через річку Дніпро для проходу суден грошові кошти у сумі 4204576,80 грн, в тому числі у 2017 році - 2221362,00 грн за 110 підйомів мостів та у 2018 році - 1983214,80 грн за 74 підйоми мостів.

При цьому, розмір плати одного підйому двох ферм мостів було встановлено залізницею самостійно в односторонньому порядку, без погодження з позивачем, шляхом затвердження Калькуляції витрат по обслуговуванню двох підйомів ферм мостів, відповідно до якої: з 01.03.2017 вартість становила 20194,20 грн, в тому числі прибуток 30% - 3883,50 грн та 01.03.2018 вартість становила 26800,20 грн, в тому числі прибуток 50% - 7444,50 грн.

З огляду на те, що залізницею було порушено законодавство про захист економічної конкуренції, позивачу були завдані збитки у вигляді витрат, пов`язаних з простоєм теплоходу «Афанасій Матюшенко» у сумі 40502,00 грн, а також переплатою коштів у 2017 та 2018 роках за піднімання прогінних споруд залізничних мостів №1 та №5 через річку Дніпро на загальну суму 1018580,00 грн.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції», особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування. Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими п.п. 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 ст. 50 Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.

За таких обставин, посилаючись на норми ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції», позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 2037160,00 грн, що є розміром подвійної шкоди, завданої позивачу відповідачем у зв`язку з порушенням залізницею законодавства про захист економічної конкуренції.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що розмір шкоди у подвійному розмірі, який підлягає нарахуванню на підставі ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції», становить 19774,56 грн - подвійний розмір надмірно сплачених позивачем грошових коштів для проходу судна «Афанасій Матюшенко» 21.03.2017 в зворотному напрямку.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 255 Господарського кодексу України збитки, заподіяні зловживанням монопольним становищем, антиконкурентними узгодженими діями, дискримінацією суб`єктів господарювання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, а також збитки, заподіяні внаслідок вчинення дій, визначених цим Кодексом як недобросовісна конкуренція, підлягають відшкодуванню за позовами заінтересованих осіб у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.

Цивільне законодавство України не встановлює обмежень у здійсненні особою права на звернення до суду з вимогами про відшкодування шкоди. Порядок провадження у таких справах врегульовано нормами процесуального законодавства.

Стаття 75 Господарського процесуального кодексу України не передбачає рішення Антимонопольного комітету України серед підстав звільнення від доказування.

Розділ VIII «Відповідальність за порушення законодавства про захист економічної конкуренції» Закону України «Про захист економічної конкуренції» не відносить до компетенції Антимонопольного комітету України вирішення питань стосовно відшкодування збитків.

Тому факт зловживання монопольним (домінуючим) становищем, як і завдання у зв`язку з цим шкоди за позовами на підставі статті 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції», підлягають доказуванню за загальними правилами.

Судом встановлено, що не погоджуючись з вказаним Рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 19.12.2018 року №31-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання його частково недійсним (справа №910/2180/19).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 у справі №910/2180/19 відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2019 у справі №910/2180/19 рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 змінено, виклавши резолютивну частину зазначеного рішення в такій редакції: «Позов задовольнити частково. Рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 19.12.2018 №21-р/тк у справі № 41/05-03-1/17 визнати недійсним в частині таких слів, вміщених у пункті 6 резолютивної частини цього рішення: "шляхом складання економічно обґрунтованого кошторису витрат, пов`язаних із підніманням прогінних споруд залізничних мостів №1 та №5 через річку Дніпро, які підлягають відшкодуванню судновласникам". В решті позову відмовити».

Постановою Верховного Суду від 14.11.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2019 у справі №910/2180/19 залишено без змін.

Судами у справі №910/2180/19 було встановлено, що Рішення Антимонопольного комітету України від 19.12.2018 року №31-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» ґрунтується на наступних обставинах:

- згідно з чинним законодавством АТ «Укрзалізниця» як володілець мостів зобов`язане піднімати прогони мостів для пропуску суден, оскільки річка Дніпро є внутрішнім водним шляхом загального користування; залізничні мости № 1 та № 5 є штучними спорудами на річці Дніпро, які обмежують вільне проходження великогабаритних суден цим водним шляхом, а в судновласників можливості вибору альтернативного водного шляху немає;

- витрати АТ «Укрзалізниця» з піднімання прогонів мостів для пропуску суден повинні відшкодовуватись на договірних засадах; відповідно до положення статті 99 Статуту залізниць відшкодуванню підлягають лише витрати АТ «Укрзалізниця» з огляду на те, що це товариство, як зазначено вище, є володільцем мостів - штучних споруд, що обмежують рух на водному шляху загального користування.

Відмовляючи у задоволенні позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання недійсним (частково) Рішення Антимонопольного комітету України від 19.12.2018 року №31-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», суди у справі №910/2180/19 дійшли висновку, що

- Антимонопольний комітет України довів вчинення залізницею порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»;

- Антимонопольний комітет України правильно кваліфікував дії АТ «Укрзалізниця» як зловживання монопольним (домінуючим) становищем у вигляді встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Дійсно, преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Згідно з преамбулою та статтею 6 Розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" і від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, обставини, які були встановлені судами у справі №910/2180/19 та які викладені вище, не потребують доказування при розгляді даної справи.

Основним завданням Антимонопольного комітету України, відповідно до ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Приписами ч. 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Положеннями ст. 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Суд виходить з того, що для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди, необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

1) протиправна поведінка заподіювача шкоди;

2) наявність шкоди;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою;

4) вина заподіювача шкоди.

Судом встановлено, що у 2017 році агентом позивача (ТОВ «СКЛ» на підставі відповідного договору про надання послуг з морського агентування) було сплачено на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 2221362,00 грн за 110 підіймань ферм мостів, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучено позивачем до матеріалів справи (т. 1 а.с. 90-130).

Крім того, у 2018 році агентом позивача (ТОВ «СКЛ» на підставі відповідного договору про надання послуг з морського агентування) було сплачено на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 1983214,80 грн за 74 підйоми ферм мостів, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучено позивачем до матеріалів справи (т. 1 а.с. 131-156).

Вказані суми грошових коштів в свою чергу у повному обсязі були компенсовані позивачем (Приватним акціонерним товариством «Судноплавна компанія «Укррічфлот») на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СКЛ» (агента), що підтверджується платіжними дорученнями та рахунками, копії яких долучено до матеріалів справи (т. 1 а.с. 157-250; т. 2 а.с. 1-124).

Як вбачається з рахунків, які виставлялись Акціонерним товариством «Українська залізниця» протягом 2017 року, до їх складу входить плата за послуги підіймання ферм мостів - за 2 підіймання на суму 40388,40 грн разом з ПДВ, яка була встановлена Калькуляцією витрат по обслуговуванню двох підйомних ферм розвідних мостів з 01.03.2017 (т. 1 а.с. 25).

В свою чергу, з Калькуляції витрат по обслуговуванню двох підйомних ферм розвідних мостів на 2017 рік вбачається, що до складу витрат залізниці входить «рентабельність витрат на утримання двох ферм» у сумі 3883,50 грн.

Також, як вбачається з рахунків, які виставлялись Акціонерним товариством «Українська залізниця» протягом 2018 року, до їх складу входить плата за послуги підіймання ферм мостів - за 2 підіймання у 2018 році на суму 53600,40 грн разом з ПДВ, яка була встановлена Калькуляцією витрат по обслуговуванню двох підйомних ферм розвідних мостів з 01.03.2018 (т. 1 а.с. 26).

В свою чергу, з Калькуляції витрат по обслуговуванню двох підйомних ферм розвідних мостів на 2018 рік вбачається, що до складу витрат входить «прибуток» у сумі 7444,50 грн.

Однак, включення залізницею до вартості послуг з підіймання ферм мостів прибутку є неправомірним, так як піднімання ферм мостів для пропуску суден відповідно до законодавства є не статтею отримання прибутку за рахунок судновласників, а прямим обов`язком залізниці, яка має право виключно на відшкодування витрат, пов`язаних з таким підійманням.

Вказані обставини встановлені у Рішенні від 19.12.2018 року №31-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», обгрунтованість яких підтверджена судовими рішеннями у справі №910/2180/19.

Таким чином, шкодою в даному випадку є здійснена позивачем переплата за 2017 рік у сумі 427185,00 грн (різниця між реально сплаченими коштами та вартістю послуг без прибутку - відповідно до Калькуляції на 2017 рік) та переплата за 2018 рік у сумі 550893,00 грн (різниця між реально сплаченими коштами та вартістю послуг без прибутку - відповідно до Калькуляції на 2018 рік).

Що стосується тверджень позивача про завдання йому шкоди у розмірі 40502,00 грн (витрат, пов`язаних з простоєм теплоходу «Афанасій Матюшенко» з 21.03.2017 по 22.03.2017), суд вважає вказані твердження позивача недоведеними належними та допустимими доказами.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №914/385/18, у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, у постанові Верховного Суду від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Так, у позовній заяві позивач не вказує, з чого саме складаються ці витрати.

На підтвердження факту понесення вказаних витрат позивачем долучено до позовної заяви копію службової записки начальника департаменту з експлуатації флоту від 22.03.2017, в якій вказано, що у зв`язку з невиконанням заявки на підйом ферм залізничного мосту 21.03.2017 судно «Афанасій Матюшенко» не вийшов вчасно в рейс і компанії було завдано збитки - загальновиробничі витрати у сумі 40502,00 грн (т. 1 а.с. 79), які складаються з витрат на персонал (13402,10 грн), ремонт поточний та матеріальне забезпечення (1518,70 грн), послуги регістру (354,60 грн), страхування (599,00 грн), зв`язок (953,70 грн), амортизація (18259,70 грн), інші виробничі витрати, такі як система мон.руху суден, санстанція, дозвільні документи, перевірки майна, податки (634,60 грн), загальновиробничі витрати (4783,40 грн) - відповідно до розрахунку (т. 1 а.с. 80).

Однак, суд зазначає, що документи, надані позивачем, є по суті лише розрахунками, які не підтверджуються первинними документами, тобто належними та допустимими доказами в розумінні Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, ані доказів понесення таких витрат (наприклад, страхування, плата за ремонт, зв`язок, тощо), ані доказів надання вказаних послуг (наприклад, ремонт поточний, послуги регістру, оформлення дозвільних документів) позивачем суду не надано.

За таких обставин, суд вважає недоведеними та такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, доводи позивача про понесення ним витрат на суму 40502,00 грн.

Протиправна ж поведінка Акціонерного товариства «Українська залізниця» в даному випадку полягає в тому, що відповідачем у зв`язку з вчиненням вище вказаних дій були порушені норми Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки:

1) згідно з чинним законодавством АТ «Укрзалізниця» як володілець мостів зобов`язане піднімати прогони мостів для пропуску суден, оскільки річка Дніпро є внутрішнім водним шляхом загального користування; залізничні мости № 1 та № 5 є штучними спорудами на річці Дніпро, які обмежують вільне проходження великогабаритних суден цим водним шляхом, а в судновласників можливості вибору альтернативного водного шляху немає;

2) витрати АТ «Укрзалізниця» з піднімання прогонів мостів для пропуску суден повинні відшкодовуватись на договірних засадах; відповідно до положення статті 99 Статуту залізниць відшкодуванню підлягають лише витрати АТ «Укрзалізниця» з огляду на те, що це товариство, як зазначено вище, є володільцем мостів - штучних споруд, що обмежують рух на водному шляху загального користування.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою полягає в тому, що внаслідок вчинення залізницею вказаних вище дій (включення до вартості послуг власного прибутку) позивачем за період 2017-2018 років були переплачені грошові кошти у загальному розмірі 978078,00 грн.

При цьому, відповідачем не доведено суду, що шкоду завдано не з його вини (у розумінні ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, та враховуючи презумпцію вини особи, яка допустила порушення).

Статтею 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.

Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктами 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 статті 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем було порушено законодавство про захист економічної конкуренції, передбачене п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (зловживання монопольним (домінуючим) становищем), дослідивши у повній мірі матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що саме через винні дії відповідача позивачу було завдано шкоду в сумі 978078,00 грн (сума переплачених грошових коштів).

Отже, на підставі ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» відповідач повинен відшкодувати позивачу завдану останньому шкоду у подвійному розмірі, тобто у сумі 1956156,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» грошових коштів у сумі 2037160,00 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 1956156,00 грн.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються викладеними вище обставинами справи.

При цьому, судом враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №910/1265/17, де зазначено, що саме на позивачеві лежить процесуальний тягар доведення суду першої інстанції підстав, розміру, строку обчислення боргу шляхом надання суду деталізованого розрахунку усіх заявлених позивачем сум. Водночас, відповідач вправі надати відповідні заперечення щодо позовних вимог та здійснити контррозрахунок таких сум. Як розрахунок позивача, так і контррозрахунок відповідача повинні бути аргументованими, щоби суд, аналізуючи відповідні докази та аргументи учасників справи, виконував функцію здійснення правосуддя, а не змушений би був, в іншому випадку, виконувати обчислення, тобто здійснювати дії, покладені законом на учасників справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 2037160,00 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 8; ідентифікаційний код: 00017733) грошові кошти у розмірі 1956156 (один мільйон дев`ятсот п`ятдесят шість тисяч сто п`ятдесят шість) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 29342 (двадцять дев`ять тисяч триста сорок дві) грн 34 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 07 жовтня 2020 року.

Суддя О.В. Чинчин