ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 р. Справа № 914/2350/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Морозюка А.Я.,

за участю секретаря Андріюк В.М.

розглянувши у судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 , м. Львів

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра", м. Львів

про: стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку на суму 170 600 грн. 89 коп.

у межах провадження у справі № 914/2350/18

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський завод РЕМА", м. Львів

про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" (79066, м. Львів, вул. Вулецька, буд. 14, ідентифікаційний код 00214244)

Представники:

від позивача: Кротов В.Є. - представник

від відповідача: Камінська С.М. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

Історія розгляду справи.

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Львівської області, у межах провадження у справі № 914/2350/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра", з позовом до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" про стягнення 97 667,53 грн., в тому числі 35 496, 43 грн. нарахованої та невиплаченої заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, та 62 171 грн. 10 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку (з врахуванням заяви про виправлення описки від 20.01.2020 р.).

Ухвалою суду від 08.01.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження в межах провадження у справі №914/2350/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра", та відкрито провадження у справі; підготовче засідання призначено на 04.02.2020 р.; витребувано у ПрАТ "Львівський електроламповий завод "Іскра" письмове повідомлення (довідку) про нараховану та не виплачену ОСОБА_1 заробітну плату, суми нарахованих та не виплачених вихідної допомоги та компенсації за невикористану щорічну відпустку; встановлено строк для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

03.02.2020 р. від відповідача на адресу суду надійшов відзив №112/1560юр від 30.01.2020 р. на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами.

04.02.2020 р. позивач подав на адресу суду заяву, в якій вказує на те, що станом на 04.02.2020 р. ним не отримано відзиву на позовну заяву через що він позбавлений можливості виконати вимоги ухвали суду. Крім того 03.01.2020 р. та 24.01.2020 р. відповідачем були здійснені платежі на зарплатну картку позивача в розмірах 1000, 00 грн., у зв`язку з чим позивач зменшує позовні вимоги на 2 000,00 грн.

Ухвалою суду від 04.02.2020 р. підготовче засідання відкладено на 03.03.2020 р. Повторно витребувано у ПрАТ "Львівський електроламповий завод "Іскра" письмове повідомлення (довідку) про нараховану та не виплачену ОСОБА_1 заробітну плату, суми нарахованих та не виплачених вихідної допомоги та компенсації за невикористану щорічну відпустку.

13.02.2020 р. відповідач подав на адресу суду супровідним листом №112/1567юр. від 13.02.2020 р. копію наказу №ІВКз00398 від 12.07.2019 р., копії розрахунків при звільненні №ІВКз00309 від 17.07.2019 (компенсація відпустки та вихідної допомоги); копію розрахунку середнього заробітку; копію відомостей виплати нарахувань, докази надіслання документів позивачу.

27.02.2020 р. від позивача на адресу суду надійшла відповідь від 23.02.2020 р. на відзив відповідача на позовну заяву та уточнення розрахунку, в якій зазначено, що викладені у відзиві відповідача твердження є безпідставними, а також що враховуючи надіслані відповідачем довідки про заробітну плату, розрахунок середнього заробітку, відомості виплати нарахувань за період березень-грудень 2019 року, станом на день подання даного відзиву заборгованість відповідача по заробітній платі складає 35 497,01 грн., таким чином сума середнього заробітку складає 91 229,05 грн.

Ухвалою суду від 03.03.2020 р. позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" про стягнення 97 667,53 грн. залишено без руху. Встановлено ОСОБА_1 строк у 5 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених в ухвалі недоліків, а саме надати докази сплати судового збору в сумі 1 921 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 25.03.2020 р. (після усунення позивачем недоліків на виконання ухвали суду від 03.03.2020 р. про залишення позовної заяви без руху) розгляд справи продовжено, дату підготовчого засідання ухвалено визначити після закінчення карантинних заходів. Ухвалою суду від 23.06.2020 р. підготовче засідання призначено на 25.08.2020 р.

25.08.2020 р. від позивача на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог від 19.08.2020 р., в якій позивач зазначив, що 11.06.2020 р. відповідачем проведено часткове погашення заборгованості в розмірі 1000,00 грн., таким чином заборгованість відповідача з невиплаченої заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку складає 34 497,01 грн. Окрім цього сума середнього заробітку за період з 16.07.2019 р. по дату подання заяви про уточнення 19.08.2020 р. складає 136 103,88 грн. Таким чином загальна сума заборгованості станом на 19.08.2020 р. складає 170 600,89 грн., яку позивач просить стягнути.

Ухвалою суду від 25.08.2020 р. заяву позивача про уточнення позовних вимог від 19.08.2020 р. прийнято до розгляду; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні 24.09.2020 р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та з посиланням на матеріали справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві.

Суд заслухавши думку сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши, що обом сторонам у справі були створені всі необхідні можливості для подання доказів та пояснень на підтвердження своїх вимог та заперечень, взявши до уваги встановлені Господарським процесуальним кодексом України строки розгляду справи, дійшов висновку про прийняття рішення у справі.

Позиція позивача:

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що у період з 18.09.2007 р. по 15.07.2019 р. він знаходився у трудових відносинах з ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» та 15.07.2019 р. був звільнений з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників. На момент звільнення у відповідача перед позивачем залишалась непогашена заборгованість по заробітній платі з урахуванням вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку за період березень-липень 2019 р. на загальну суму 40 316,87 грн., проте жодних розрахунків при звільнені здійснено не було. В подальшому відповідачем заборгованість по заробітній платі частково було погашено, однак ще залишилась непогашеною заборгованість по зарплаті в розмірі 34 497,01 грн. (згідно заяви про уточнення позовних вимог від 19.08.2020 р.). Також у зв`язку з тим, що відповідач не здійснив повний розрахунок з позивачем при звільнені, позивач у відповідності до ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 16.07.2019 р. по 19.08.2020 р. в розмірі 136 103,88 грн. (згідно заяви про уточнення позовних вимог від 19.08.2020 р.).

Також позивач не погоджується з доводами відповідача про те, що оскільки на банківські рахунки відповідача було накладено арешти у нього відсутня вина у непроведенні вчасного розрахунку при звільненні, та вважає, що наявність арештів та відсутність коштів роботодавця не виключає його відповідальності.

Позиція відповідача:

Відповідач заперечуючи позовні вимоги посилається на те, що органами державної виконавчої служби в межах виконавчих проваджень накладено арешти на його грошові кошти. Ухвалою суду від 17.12.2019 р. у справі №914/2350/18 скасовано арешти, які були накладені на кошти відповідача з метою здійснення виплати заробітної плати працівникам ПрАТ "Львівський електроламповий завод "Іскра". Отже товариство вчиняло всі необхідні дії для того щоб здійснювалась вчасно виплата зарплат, що свідчить про відсутність вини роботодавця.

Позиція суду щодо підсудності даного спору господарському суду.

Господарським судом Львівської області ухвалою від 03.01.2019 р. відкрито провадження у справі №914/2350/18 про банкрутство відповідача - ПрАТ "Львівський електроламповий завод "Іскра". На даний час справа №914/2350/18 перебуває на стадії розпорядження майном.

Згідно із ч.1 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Згідно із ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства, до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає розгляду Господарським судом Львівської області в межах провадження у справі № 914/2350/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра".

Приймаючи рішення у даній справі, суд встановив наступні обставини та виходив з наступних мотивів.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач - ОСОБА_1 з 18.09.2007 р. знаходився у трудових відносинах із відповідачем - ПрАТ "Львівський електроламповий завод "Іскра", про що також свідчать відповідні записи у трудовій книжці позивача.

Наказом №ІВКз00398 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 12.07.2019 р. ОСОБА_1 звільнено з посади старшого майстра, в порядку п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, у зв`язку із скороченням штату працівників.

Як зазначено у позовній заяві на момент звільнення з роботи у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по заробітній платі за період березень 2019 р. - липень 2019 р. з врахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, яку в подальшому відповідачем було частково погашено. У позовній заяві позивач звернув увагу також на те, що на його лист від 18.11.2019 р. про надання письмового повідомлення щодо нарахованих сум, належних працівникові при звільнені, відповідач відповіді не надав у зв`язку з чим просив суд витребувати такі дані у відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач на виконання вимог ухвали суду від 08.01.2020 р. супровідним листом №112/1567юр. від 13.02.2020 р. надав здійсненні ним копії розрахунків при звільненні №ІВКз00309 від 17.07.2019 р., згідно яких компенсація відпустки на дату звільнення 15.07.2019 р. складала 11 102,84 грн. та вихідна допомога складала 8 643,02 грн. Також відповідач надав копію розрахунку середнього заробітку за травень, червень 2019 р., в якому відобразив, що розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 493,13 грн., та середній заробіток за період з 16.07.2019 р. по 24.12.2019 р. складає 56 216,82 грн. Також відповідач надав копію Відомості виплати нарахувань, період: березень 2019 р. - грудень 2019 р., в якій відображено, що ОСОБА_1 було здійснено ряд виплат у період з 07.05.2019 р. по 21.01.2020 р., та що невиплаченими залишились ще 35 497,01 грн. Слід зазначити, що у Відомість виплати нарахувань, період: березень 2019 р. - грудень 2019 р., відповідачем внесено також проведені ним оплати 03.01.2020 р. на суму 1000,00 грн. та 21.01.2020 р. на суму 1000,00 грн., і з врахуванням вказаних оплат заборгованість перед позивачем станом на 21.01.2020 р. відповідачем визначено в розмірі 35 497,01 грн.

Позивач погодився з визначеним відповідачем розміром середньоденної заробітної плати - 493,13 грн. та заборгованістю по зарплаті в розмірі 35 497,01 грн., про що ним зазначено у відповіді від 23.02.2020 р. на відзив відповідача на позовну заяву (надійшла до суду 27.02.2020 р. за вхідним №10134/20).

11.06.2020 р. відповідачем проведено на користь позивача черговий платіж на загальну суму 1000,00 грн. (про що свідчить надана позивачем банківська виписка про зарахування заробітної плати), у зв`язку з чим позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог від 19.08.2020 р. (прийнята ухвалою суду від 25.08.2020 р. до розгляду), в якій він зазначає про проведену відповідачем 11.06.2020 р. оплату та просить стягнути з відповідача заборгованість з невиплаченої заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги, компенсації за не використану відпустку в розмірі 34 497,01 грн. та середній заробіток за період з 16.07.2019 р. по 19.08.2020 р. в розмірі 136 103,88 грн.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці", ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Матеріалами справи підтверджується, що на день звільнення позивача 15.07.2019 року та на даний час існує заборгованість по виплаті позивачу заробітної плати, яка з врахуванням проведених відповідачем оплат в процесі розгляду справи, складає 34 497,01 грн., відповідач доказів погашення вказаної суми на дату судового засідання суду не надав, відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованіості з невиплаченої заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку в розмірі 34 497,01 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно правової позиції Верховного суду України в справі за № 6-76 цс 14 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року), передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Пунктами 5, 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вже вище зазначено, відповідачем у розрахунку середнього заробітку визначено середньоденну заробітну плату позивача в розмірі 493,13 грн. У заяві про уточнення позовних вимог від 19.08.2020 р. позивачем враховано визначений відповідачем розмір середньоденної заробітної плати (493,13 грн.) та визначено, що середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільнені за період з 16.07.2020 р. по 19.08.2020 р. (в якому 276 робочих днів) складає 136 103,88 грн.

Суд перевіривши розрахунок позивача про нарахування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 16.07.2020 р. по 19.08.2020 р. в розмірі 136 103,88 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також, слід зазначити, що як роз`яснено абзацом 5 п.6 Постанови Верховного суду України №13 від 24.12.1999р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з п. 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно правової позиції Верховного Cуду у справі за № 359/10023/16-ц (постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.07.2018 року), суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховується без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

З огляду на все вищенаведене, суд дійшов висновку позовні вимоги задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованої заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки в сумі 34 497 грн. 01 коп. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті), та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 136 103 грн. 88 коп.(з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті).

Щодо доводів відповідача про відсутність його вини у непроведенні вчасного розрахунку при звільненні оскільки на банківські рахунки ПрАТ "Львівський електроламповий завод "Іскра" в межах відкритих органами ДВС виконавчих проваджень накладено арешти, то суд погоджується з позивачем, що порушення процедури банкрутства відносно боржника та накладення арештів на його рахунки не може свідчити про відсутність вини відповідача та не є підставою для звільнення відповідача, як роботодавця, від обов`язку сплатити зазначені кошти.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке:

Відповідно до ч. 4 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно з ч. 2 ст.129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Позивачем за подання позову до суду в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за період з 01.04.2019 р. по 24.12.2019 р. в розмірі 62 171,10 грн., сплачено судовий збір в розмірі 1 921 грн. 00 коп., згідно квитанції №16-3317511/С від 16.03.2020 р. (зарахований до спеціального фонду державного бюджету України, згідно виписки суду від 17.03.2020 р.). В іншій частині позовних вимог позивач від сплати судового збору звільнений згідно з п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

При поданні заяви про уточнення позовних вимог від 19.08.2020 р., якою збільшено позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за період з 16.07.2020 р. по 19.08.2020 р. до 136 103,88 грн., від якої сума судового збору складає 2 041,56 грн. (1,5%), позивачем судовий збір за збільшені позовні вимоги не сплачено.

Як роз`яснено пунктом 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», з урахуванням конкретних обставин справи суд може розглянути й змінені вимоги позивача без доплати останнім суми судового збору з подальшим розподілом останнього між сторонами за правилами статті 49 ГПК (кореспондується із ст. 129 ГПК України в редакції чинній станом на даний час).

З огляду на все вище наведене, враховуючи що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, судовий збір в розмірі 2 559,01 грн. (1,5% від ціни позову 170 600 грн. 89 коп.) покладається на відповідача та підлягає розподілу наступним чином: судовий збір за подання позову до суду в частині стягнення середнього заробітку, сплачений квитанцією №16-3317511/С від 16.03.2020 р. в розмірі 1 921 грн. 00 коп., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача; судовий збір за подання позову до суду в частині стягнення заробітної плати (від сплати якого позивач відповідно до п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений) в розмірі 517 грн. 45 коп. та судовий збір за подання збільшених позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку в розмірі 120 грн. 56 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід державного бюджету.

Докази про сплату учасниками справи інших судових витрат чи докази судових витрат, які сторона має сплатити у зв`язку з розглядом даної справи, суду не надано, і такі в матеріалах справи відсутні.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст. 13, 74, 76-79, 86,123, 129, 236-241, 327 ГПК України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" (79066, м. Львів, вул. Вулецька, буд. 14, ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 34 497 грн. 01 коп. - заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті), 136 103 грн. 88 коп. - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті), та 1 921 грн. 00 коп. - судового збору.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" (79066, м. Львів, вул. Вулецька, буд. 14, ідентифікаційний код в ) в дохід Державного бюджету України 638 грн. 01 коп. судового збору.

4. Накази, відповідно до ст. 327 ГПК України, видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://lv.arbitr.gov.ua /sud5015/.

Повне рішення складено 30.09.2020 р.

Суддя А.Я. Морозюк