ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"29" вересня 2020 р. Справа № 911/2796/20

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

до 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

про визнання недійсними договору та акта приймання-передачі

встановив:

Через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статуному капіталі ТОВ "Регіональні ресурси" від 18.08.2020, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- визнання недійсним акта приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Регіональні ресурси" від 18.08.2020, складеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вказані вище позовні вимоги обґрунтовано обставинами відсутності у ОСОБА_3 на момент укладення спірного договору права власності на будь-яку частку у статутному капіталі ТОВ "Регіональні ресурси" з огляду на те, що 05.05.2020 частку у статутному капіталі вказаного товариства у розмірі 100% ОСОБА_3 відчужила позивачу.

В розрізі вказаних обставин позивач зауважила, що вона набула права власності на 100% частки в статутному капіталі ТОВ "Регіональні ресурси" після підписання разом з ОСОБА_3 акта прийому-передачі частки від 05.05.2020, а тому спірний договір порушує відповідне право власності позивача на частку в статутному капіталі товариства у розмірі 25%, яку відповідно за спірним договором відчужено ОСОБА_2 .

Водночас разом із вказаною вище позовною заявою через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом:

- заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо: продажу, обміну, безоплатної передачі у заставу(її частини) у статутному капіталі ТОВ "Регіональні ресурси" (ідентифікаційний код 33960377) у розмірі 8 300,00 грн, що становить 25% статутного капіталу ТОВ "Регіональні ресурси", а також зміну розміру зазначеної частки;

- заборони органам у сфері державної реєстрації, визначеним у ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", та державним реєстраторам, вказаним у ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", окрім технічного адміністратора Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, визначеному у ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" вчиняти будь-які дії щодо реєстрації змін до відомостей про юридичну особу ТОВ "Регіональні ресурси" (ідентифікаційний код 33960377), які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, пов`язаних із продажем, обміном, безоплатною передачею, передачею у статутний капітал, та будь-яким іншим чином частки (її частини) ОСОБА_2 у розмірі 8 300,00 грн, що становить 25% статутного капіталу ТОВ "Регіональні ресурси", а також зміну розміру вказаної частки ОСОБА_2 , виходом (виключенням) із ТОВ "Регіональні ресурси".

В обґрунтування відповідно поданої заяви ОСОБА_1 посилається на те, що статусу учасника ТОВ "Регіональні ресурси" (ідентифікаційний код 33960377) ОСОБА_2 набув шляхом прийняття приватним нотаріусом Деребою Тетяною Олександрівною незаконних рішень за №№047001067, 048001067, 049001067, 050001067, 051001067 від 14.09.2020 «Скасування реєстраційної дії», «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», які своєю чергою були внесені на підставі рішення особи, яка не була зареєстрована учасником ТОВ "Регіональні ресурси".

Як зауважив позивач, вказаними вище діями державний реєстратор порушив вимоги ст.ст. 1, 4, 14 та 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", а тому, з огляду на вказане та спосіб набуття ОСОБА_2 статусу учасника ТОВ "Регіональні ресурси", у заявниці - ОСОБА_1 є беззаперечні та адекватні підозри, що з метою ускладнення повернення частки у статутному капіталі (право власності на яку ОСОБА_2 зареєстрував на підставі явно незаконних рішень приватного нотаріуса Деребери Т.Ю.), зокрема, шляхом перепродажу/дарування та будь-яким іншим подібним чином ОСОБА_2 , реєстратори внесуть відомості до ЄДР, які значно ускладнять повернення даної частки у статутному капіталі належному її власнику.

Позивач вказала, що не вжиття обраних нею заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених корпоративних прав, за захистом яких звернулась позивач, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду справи державними реєстраторами будуть здійснені нові реєстраційні дії відносно ТОВ "Регіональні ресурси", то позивач буде позбавлена можливості захисту та відновлення своїх прав в межах одного судового провадження.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 136, ч. ч. 1, 5, 9, 10 ст. 137, ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони: проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору.

Суд, який вирішує спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, права акціонера (учасника), реалізація яких залежить від відносної вартості акцій (розміру частки) в статутному капіталі товариства, може постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на внесення змін до статуту цього товариства щодо розміру статутного капіталу.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З огляду на вищевикладені норми процесуального законодавства метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є, зокрема, уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача. В немайнових спорах має досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд, зокрема, має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Так обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2020 у справі №921/40/20.

Отже заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Поряд з тим приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з останньою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №910/13208/19.

Так, зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви слідує, що обрані заявником заходи забезпечення позову стосуються безпосередньо частки в статутному капіталі ТОВ "Регіональні ресурси" у розмірі 25% статутного капіталу, тоді як предметом позову, з яким звернулась заявниця до суду та який просить забезпечити за відповідно поданою заявою, є вимоги про визнання недійсними договору та акта приймання-передачі, майнових же вимог щодо відповідної частки в статутному капіталі заявницею за поданим нею позовом не заявлено.

Тобто, обрані заявницею заходи забезпечення позову не відповідають предмету позову, тоді як саме лише зазначення заявницею по тексту заяви про можливість ускладнення повернення частки належному її власнику не свідчить про заявлення стосовно такої частки майнових вимог.

Суд звертає увагу заявника на тому, що заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших учасників господарського товариства, крім випадків, коли заборона вчиняти дії має стосуватися лише корпоративних прав заявника, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.

З огляду вказаного вище також визнаються судом неспроможними доказово непідтверджені та ймовірні припущення заявника, як стосовно незаконності вчинення приватним нотаріусом реєстраційних дій щодо товариства, так і стосовно можливого розпорядження часткою у статутному капіталі, а також вчинення реєстраційних дій щодо такої частки.

Отже заявницею не доведено, що обрані нею заходи забезпечення позову спрямовані на ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявниці, за захистом яких вона звернулася до суду.

За таких обставин, оскільки обрані заявницею заходи забезпечення позову не відповідають предмету позову, а тому не спрямовані на ефективний захист або поновлення порушених прав заявниці, за захистом яких вона звернулась із відповідним позовом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала складена та підписана 29.09.2020, набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.А. Ярема