РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.10.2020Справа № 910/10159/20

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (м. Київ)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" (м. Київ)

про стягнення 99.000,00 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" про стягнення 99.000,00 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком виплачено страхувальнику страхове відшкодування, внаслідок чого позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.20. відкрито провадження у справі № 910/10159/20, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

19.08.20. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав ненадання йому транспортного засобу для огляду.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.11.18. між позивачем (Страховиком) та ОСОБА_1 (Страхувальник) було укладено Договір № 343541а8хм добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» (далі - Договір), Вигодонабувачем за яким є ПАТ «Креді Агріколь Банк»), відповідно до якого позивач прийняв під страховий автомобіль марки Renault Logan, д.р.н. НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що 01.08.19. сталась ДТП за участю транспортного засобу Renault Logan, д.р.н. НОМЕР_1 , та транспортного засобу Ford, д.р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» за Полісом № ЕР/127820122, за яким застрахованим є транспортний засіб Ford, д.р.н. НОМЕР_3 , однак, номер кузова означеного т.з. Ford, д.р.н. НОМЕР_3 є ідентичним номеру кузова т.з. Ford, д.р.н. НОМЕР_2 згідно відповіді НПУ № 770569 про ДТП. На підставі вказаного позивач дійшов висновку, що саме Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» повинно відповідати перед позивачем за шкоду заподіяну автомобілем під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду від 03.12.19. у справі № 183/4830/19 встановлено в судовому порядку вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП - порушення ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, яке мало місце 01ю08ю19ю в м. Новомосковськ, по вул. Гетьманська,54, під час керування автомобілем марки Ford, д.р.н. НОМЕР_4 .

Підстав вважати, що означеною постановою суду допущено описку, до матеріалів справи не подано, як і не подано доказів виправлення такої описки, за її наявності.

Доказів встановлення в судовому порядку вини водія Ford, д.р.н. НОМЕР_2 у чиненні ДТП з автомобілем марки Renault Logan, д.р.н. НОМЕР_1 (застрахованого у позивача) до матеріалів справи не подано.

З наданого сторонами Полісу № ЕР/127820122 вбачається, що за ним відповідачем застрахованим є транспортний засіб Ford, д.р.н. НОМЕР_3 .

Довідка НПУ про ДТП, надана позивачем до матеріалів справи, не є належним доказом підтвердження ідентичності номера шасі, кузова транспортного засобу з д.р.н. НОМЕР_3 та з д.р.н. НОМЕР_2 , а матеріали справи, в свою чергу, не містять доказів зміни державного реєстраційного номеру транспортного засобу Ford з номером шасі, кузова НОМЕР_5 .

Натомість, станом на дату ДТП (01.08.19.) транспортний засіб Ford, д.р.н. НОМЕР_2 був застрахований в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» за Полісом № АМ8415526.

Отже, позивачем належними доказами не доведено, а судом не встановлено обставин на підтвердження того, що відповідач є особою, відповідальною за завданий збиток застрахованому у позивача автомобілю.

При цьому судом враховано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України); учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 1 ст. 81 ГПК України), однак, клопотань в порядку ст. 81 ГПК України, зокрема, від позивача, в межах даної справи не надходило.

В свою чергу суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст.74 ГПК України).

За викладеного в сукупності суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 20, 56, 58, 73-80, 86, 88, 123, 124, 129, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко