ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/726/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Кожухарь Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ (65009, м. Одеса, вул. Французький бульвар, буд. 66/1, офіс 305-Б, )

до відповідача Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 14, ) в особі Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 6, )

про визнання права на застосування коефіцієнта та стягнення, -

за участю представників сторін:

від позивача: Сасс П.В., довіреність від 07.09.2020; Якимов С.Д., довіреність від 01.10.2018

від відповідача: Остапов В.В., в порядку положень про самопредставництво

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) про визнання за позивачем права на застосування коефіцієнта 0.7 відповідно до умов договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу №174-П-АМПУ-17 від 27.12.2017 та абз.12 п.3 розд. ІІ Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541, при перевантаженні навалом зернових вантажів із застосуванням в технологічному процесі перевантаження перевантажувальних машин, продуктивність яких становить не менше 500 тон на годину відповідно до технічної документації на вказані машини, незалежно від місця їх розташування та стягнення збитків у розмірі 4786357,61 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ посилається на те, що він є портовим оператором (стивідорною компанією), яка виконує вантажно-розвантажувальні роботи в Чорноморському морському порту. При цьому перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, був затверджений постановою КМУ №405 від 03.06.2013, згідно з якою до переліку відповідних спеціалізованих послуг віднесено, зокрема, послугу ДП „Адміністрація морських портів України із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України. Як вказує позивач, п.4 Перехідних положень Закону України „Про морські порти передбачено, що тимчасово, до створення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, її функції та повноваження, визначені цим Законом, виконує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту. Позивач зазначає, що таким органом у відповідності до вищевказаної постанови КМУ є Міністерство інфраструктури України. Між тим зауважує, що оскільки відповідної Національної комісії створено не було, розміри тарифів для вказаної вище спеціалізованої послуги були затверджені наказом Міністерством інфраструктури України №541 від 18.12.2015, а також вказує, що крім безпосереднього встановлення тарифів за надання відповідної послуги, тарифами визначаються також умови їх застосування, зокрема, застосування у певних випадках до затверджених тарифів відповідних понижуючих коефіцієнтів. Так, посилаючись на абз.12 п.3 розділу ІІ Тарифів, позивач вказує, що у випадку, коли зернові вантажі перевантажуються на спеціалізованих терміналах із застосуванням перевантажувальних машин (з продуктивністю навантаження не менше 500 тон на годину), до цих ставок за послуги для вантажу «зернові вантажі (у тому числі насіння), що перевантажуються навалом» застосовується коефіцієнт 0,7. Як вказує позивач, з метою забезпечення здійснення ним своєї господарської діяльності в Чорноморському морському порту, між ним та відповідачем було укладено договір №174-П-АМПУ-17 від 27.12.2017 про забезпечення доступу портового оператора до причалу, умовами якого передбачено, що відповідач забезпечує доступ позивача до причалів. На думку позивача у вказаних у позові випадках відповідачем неправомірно не було застосовано до спірних правовідносин сторін у справі законодавчо передбачений понижуючий коефіцієнт 0,7, а отже є підстави для стягнення з відповідача нарахованих сум збитків на суму незастосованого при розрахунках сторін коефіцієнту.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.03.2020 позовну заяву ТОВ ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ залишено без руху у зв`язку з виявленими недоліками позовної заяви та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали.

02.04.2020 за вх.№8435/20 позивач надав до суду заяву та додаткові документи на усунення виявлених недоліків позовної заяви. У поданій до суду 02.04.2020 заяві позивач вказав про технічну помилку в позовній заяві в частині заявленої в прохальній частині позову суми та просив вважати вірною суму заявлених до стягнення збитків у розмірі 6285491,19 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; призначено розгляд справи на 28.04.2020 о 12:00.

22.04.2020 за вх.№9934/20 до суду від позивача надійшла заява та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

22.04.2020 за вх.№9957/20 до суду від позивача надійшла заява та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 28.04.2020 відкладено підготовче засідання на 19.05.2020 о 12:15.

29.04.2020 за вх.№10728/20 до суду від відповідача надійшла заява про продовження строку на подання відзиву, яка у протокольній формі судом задоволена.

19.05.2020 за вх.№12555/20 до суду від позивача надійшли пояснення та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих пояснення позивач зазначає, що проводить свою діяльність з перевантаження зернових вантажів у повній відповідності з критеріями, зазначеними абзацом 12 пункту 3 розділу ІІ Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні Адміністрації морських портів України, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541. На думку позивача, він має законне право на застосування коефіцієнту 0,7 згідно з Тарифами та стягнення збитків в розмірі заявлених позовних вимог.

19.05.2020 за вх.№12562/20 до суду від відповідача надійшов відзив та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданому відзиві відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне:

- заявлені позивачем вимоги про визнання наявності права на понижуючий коефіцієнт не призводять до поновлення порушеного права позивача та, у разі їх задоволення, не можуть бути виконані у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення;

- позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності складу правопорушення з боку ДП «АМПУ»;

- позивачем до позовної заяви не додано документів, з яких вбачається, що рахунки, які були виставлені відповідачем до сплати за доступ портового оператора до причалу, стосувалися саме доступу до причалу під час перевантаження зерна, тобто, на думку відповідача, не доведено, що позивач перевантажував саме зерно;

- позивачем не додано до позовної заяви доказів того, що термінал, на якому він здійснює перевантаження, є спеціалізованим або що причал, на якому здійснювалось перевантаження зерна, знаходиться на спеціалізованому терміналі. Натомість для застосування коефіцієнту 0,7 до ставок за послуги забезпечення доступу портового оператора до причалу при перевантаженні зернових вантажів, причал на якому має проводитись перевантаження зерна повинен знаходитись на спеціалізованому терміналі;

- спеціалізацією причалів, на яких проводиться перевантаження зерна позивачем, є контейнерні (генеральні) вантажі, отже вказані причали по відношенню до вантажу «зерно» не є спеціалізованими;

- в даному випадку відсутній критерій, за наявності якого до ставок за спеціалізовану послугу (доступ портового оператора до причалу морського порту, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України) для позивача може застосовуватися коефіцієнт 0,7, а саме вимога щодо перевантаження на спеціалізованих терміналах, що виключало можливість застосування такого коефіцієнту для ТОВ «ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ» під час перевантаження на причалі, доступ до якого було оплачено;

- позивачем не доведено, що під час перевантаження вантажів на причалі, за доступ до якого було сплачено на підставі виставлених відповідачем рахунків, наведених у позовній заяві, вантаж перевантажувався саме навалом та мало місце використання саме перевантажувальної машини з продуктивністю навантаження не менше 500 тонн на годину (тобто не фактична її наявність у позивача, а фактичне використання в конкретні періоди та дати);

- кошти набуто відповідачем за наявності правової підстави - договору, а тому вони не можуть вважатися збитками та не можуть бути стягнуті на підставі ч.2 ст. 224 ГК України.

У підготовчому засіданні 19.05.2020 судом у протокольній формі оголошено перерву до 02.06.2020 о 10:30.

27.05.2020 за вх.№13533/20 до суду від позивача надійшло клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме, копій паспортів причалів №№ 3, 4, 5, 6 Чорноморської філії ДП «АМПУ», виготовлених станом на 2020 рік та офіційних статистичних даних щодо номенклатури та кількості вантажів, перевантажених через причали №№ 3, 4, 5, 6 Чорноморської філії ДП «АМПУ» впродовж 2016-2020 років.

27.05.2020 за вх.№13534/20 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У наданій відповіді на відзив позивач вказує на наступне:

- на думку позивача, відповідачем були порушені права позивача, що виразилось у неналежному виконанні умов договору №174-П-АМПУ-17 від 27.12.2017 про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів);

- захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій (в цьому випадку використання коефіцієнту 0,7 при обчисленні розміру плати за послуги із забезпечення доступу до причалів) та зобов`язання відповідача використовувати цей коефіцієнт у розрахунках із позивачем;

- позивач вважає, що внаслідок бездіяльності відповідача та незастосування коефіцієнту 0,7 (передбаченого абзацом 12 пункту 3 розділу ІІ Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні Адміністрації морських портів України) при обчисленні плати за доступ до причалів, позивачу нанесена майнова шкода у вигляді різниці між фактично сплаченими коштами та такими, що підлягають оплаті. Отже, як вказує позивач, упущена вигода позивача являється доходами, які останній міг би реально одержати за звичайних обставин, якби коефіцієнт 0,7 було застосовано відповідачем;

- рапс є насінням, а шрот - «тарно-штучні та інші генеральні вантажі» та не передбачає способу навантаження «навалом» (властивості зернових);

- за реєстром морських портів України Товариство з обмеженою відповідальністю «ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ» здійснює свою господарську діяльність з перевантаження зернових вантажів на причалах №№ 3, 4, 5, 6 Чорноморської філії ДП «АМПУ», які в свою чергу примикають до спеціалізованого терміналу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», та використовує територію терміналів, в тому числі і спеціалізованого(-их) на підставі договору «Про використання території терміналів підприємства», укладеного з ДП «МТП «Чорноморськ» від 17.01.2018 за №23/д. Законодавство не містить визначення терміну - «спеціалізований термінал», а наказ Міністерства транспорту України від 18.12.2015 №541 не визначає, що такий «спеціалізований термінал» повинен бути виключно зерновим терміналом. Оскільки на терміналі, що використовує позивач перевантажуються переважно зернові вантажі в значних обсягах (до 90%) та саме зернові вантажі формують економічні показники ефективності його діяльності - такий термінал є спеціалізованим;

- як вбачається з паспортів технологічних транспортних засобів, телескопічний суднонавантажувальний пересувний самохідний конвеєр марки Telestack моделі TS650, серійний №10-0230-0617 та несамохідний розвантажувач самоскидів марки Telestack, модель - TitanW450-4, серійний №25-0058-0617, які використовуються в комплекті, мають номінальну продуктивність 600 тон зерна на годину, тобто цілком відповідають зазначеній вимозі. Вказані технологічні транспортні засоби є основою навантажувальних потужностей підприємства, та в будь-якому разі використовуються під час навантаження усіх та кожного із суден, що були оброблені позивачем з моменту введення в експлуатацію у серпні 2017 року по теперішній час;

- позивач проводить свою діяльність з перевантаження зернових вантажів у повній відповідності із критеріями, зазначеними абзацом 12 пункту 3 розділу II Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні Адміністрації морських портів України, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541.

27.05.2020 за вх.№13535/20 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, яку прийнято судом до розгляду у підготовчому засіданні 02.06.2020 та в якій позивач просить суд:

- визнати за позивачем право на застосування коефіцієнта 0.7 відповідно до умов договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу №174-П-АМПУ-17 від 27.12.2017 та абз.12 п.3 розд. ІІ Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541, при перевантаженні навалом зернових вантажів із застосуванням в технологічному процесі перевантаження перевантажувальних машин, продуктивність яких становить не менше 500 тон на годину відповідно до технічної документації на вказані машини, незалежно від місця їх розташування;

- стягнути збитки у розмірі 5028392,95 грн.

У підготовчому засіданні 02.06.2020 судом у протокольній формі оголошено перерву до 24.06.2020 о 12:00.

24.06.2020 за вх.№16382/20 до суду від відповідача надійшли заперечення та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих запереченнях відповідач зазначає наступне:

- позивач фактично просить установити певні обставини, які за його твердженнями відбулись у минулому, та надати їм правову оцінку з перспективою на майбутнє;

- до рапсу та шроту не може застосовуватися коефіцієнт 0,7;

- не кожен морський термінал є спеціалізованим. Виходячи із критеріїв поняття «універсальний» та «спеціалізований» в разі якщо термінал призначений для перевантаження певного виду вантажів - то він є спеціалізованим, а при перевантаженні різноманітних вантажів (зерно, метал, вугілля) - то він є універсальним;

- коефіцієнт 0,7 може застосовуватися, якщо перевантажувальна машина відповідної потужності розташована в межах території єдиного спеціалізованого терміналу, розташованого на території порту, та технологічно пов`язана із відповідними причалами та задіяна в єдиному технологічному процесі перевантаження зернових вантажів навалом;

- встановлена позивачем пересувна мобільна перевантажувальна машина не є технологічно пов`язаною із відповідними причалами та задіяною в єдиному технологічному процесі перевантаження зернових вантажів навалом;

- причал є лише складовою частиною (останнім етапом) обробки вантажу в порту, проте для застосування коефіцієнту 0,7 до ставок за послугу забезпечення доступу портового оператора до причалу для зернових вантажів - причал, на якому має проводитись перевантаження зерна, повинен знаходитись на спеціалізованому терміналі;

- позивачем не надано документів, що підтверджують фактичне використання перевантажувальної машини (з продуктивністю навантаження не менше 500 тон на годину) під час здійснення перевантажувальних робіт;

- кошти набуто за наявності правової підстави - договору, а тому вони не можуть вважатися збитками та не можуть бути стягнуті на підставі ч.2 ст. 224 ГК України.

У підготовчому засіданні 24.06.2020 судом у протокольній формі оголошено перерву до 07.07.2020 о 16:00.

06.07.2020 за вх.№17540/20 до суду від позивача надійшли пояснення та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях позивач вказує на наступне:

- застосування відповідачем коефіцієнту 0,7 у спірних господарських відносинах є звичайною практикою, тому позивач вважає свої права порушеними з боку відповідача внаслідок незастосування останнім зазначеного коефіцієнту;

- товарний вид рапсу, як предмету експортного вантажообігу, становить саме насіння, а відтак до перевантаження на спеціалізованих терміналах із застосуванням перевантажувальних машин (з продуктивністю навантаження не менше 500 тон на годину) відповідач повинен був застосувати коефіцієнт 0,7;

- перевантаження позивачем зернових вантажів (в тому числі насіння) відбувається на спеціалізованому терміналі, який розташовано в межах морського порту як єдиного майнового комплексу, що включає технологічно пов`язані об`єкти портової інфраструктури, навантаження-розвантаження суден та зберігання вантажів, тобто на морському терміналі в розумінні п.7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про морські порти України»;

- зі змісту паспортів причалів вбачається їх спеціалізація, а саме «переробка зернових вантажів» з 2018 року;

- позивач зазначає, що ніколи не використовував у господарській діяльності пересувний суднонавантажувальний конвейер з вигнутою стрілою СВ50-1200, ніколи не мав та не має його ані у власних, ані у орендованих основних засобах;

- підписуючи акти, позивач погоджувався виключно з обсягом наданих відповідачем послуг, в той час як вартість послуг повинна була бути визначена з врахуванням положень абз.12 п.3 розділу ІІ Тарифів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №541 від 18.12.2015;

- позивач не міг не сплачувати відповідачу вартість послуг з доступу до причалів відповідно до виставлених рахунків, оскільки за таку несплату або заборгованість щодо оплати відповідач може обмежити або повністю заблокувати позивачу роботу на причалах №№ 3, 4, 5, 6.

06.07.2020 за вх.№17541/20 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду у підготовчому засіданні 07.07.2020, та в якій позивач просить суд:

- визнати за позивачем право на застосування коефіцієнта 0,7 відповідно до умов договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу №174-П-АМПУ-17 від 27.12.2017 та абз.12 п.3 розд. ІІ Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541, при перевантаженні навалом зернових вантажів із застосуванням в технологічному процесі перевантаження перевантажувальних машин, продуктивність яких становить не менше 500 тон на годину відповідно до технічної документації на вказані машини, незалежно від місця їх розташування;

- стягнути збитки у розмірі 4836281,21 грн.

07.07.2020 за вх.№17650/20 до суду від відповідача надійшло клопотання та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

07.07.2020 за вх.№17657/20 до суду від відповідача надійшло клопотання про дослідження сайту, яке розглянуто судом при розгляді справи по суті.

У підготовчому засіданні 07.07.2020 судом у протокольній формі оголошено перерву до 14.07.2020 о 17:30.

13.07.2020 за вх.№18163/20 до суду від відповідача надійшло клопотання про зобов`язання позивача надати докази, що підтверджують фактичне використання перевантажувальних машин Telestack TS650 та Telestack Titan 450-4 при навантаженні зернових вантажів в судна під час доступу до причалу згідно з виставленими рахунками. Вказане клопотання у підготовчому засіданні 16.07.2020 судом у протокольній формі залишено без розгляду.

14.07.2020 за вх.№18342/20 до суду від відповідача надійшли заперечення на додаткові пояснення, в яких відповідач зазначає:

- позивачем не доведено реальної можливості отримання ним відповідного доходу;

- при перевантаженні рапсу коефіцієнт 0,7 не може застосовуватися, оскільки хоч і є насінням, однак відсутній в розділі зернові вантажі (у тому числі насіння), що перевантажуються навалом в додатку 2 до тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України;

- за умовами договору позивач використовує не термінали в розумінні Закону України «Про морські порти України», а виключно їх територію, тобто перевантаження здійснює власними силами та засобами, а тому в даному випадку не можна стверджувати, що позивач використовує термінали ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» як цілісний майновий комплекс;

- факт того, що перевантаження ТОВ «ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ» зернових вантажів здійснюється саме на контейнерному терміналі є визнаним сторонами та не потребує доказування;

- на причалах №№ 3, 4 діють 12 договорів про доступ портового оператора до причалу, на причалах №№ 5, 6 по 13 договорів і кожний портовий оператор перевантажує свою номенклатуру вантажів. При цьому термінал позивача є контейнерним;

- якщо термінал призначений для перевантаження певного виду вантажів, то він є спеціалізованим, а при перевантаженні різноманітних вантажів (зерно, метал, вугілля), то він є універсальним. На причалах №№ 3-6 оброблюються різноманітні вантажі, отже даний термінал є універсальним;

- позивачем не надано документів, що підтверджують фактичне використання перевантажувальної машини (з продуктивністю навантаження не менше 500 тон на годину) під час здійснення перевантажувальних робіт;

- твердження позивача, що підписуючи акти він погоджувався виключно з обсягом наданих відповідачем послуг не відповідає дійсності, оскільки акти містять дані не лише про обсяг послуг, а і про їх вартість.

14.07.2020 за вх.№18428/20 до суду від відповідача надійшло клопотання про призначення інженерно-технічної експертизи, у задоволенні якої у підготовчому засіданні 16.07.2020 судом у протокольній формі відмовлено.

У підготовчому засіданні 14.07.2020 судом у протокольній формі оголошено перерву до 16.07.2020 о 14:00.

16.07.2020 за вх.№18670/20 до суду від позивача надійшли пояснення щодо заперечень та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях позивач зазначає наступне:

- позивач вказує на порушення своїх прав внаслідок незастосування відповідачем коефіцієнту 0,7;

- товарний вид рапсу, як предмету експортного вантажообігу, становить саме насіння, отже до перевантаження на спеціалізованих терміналах із застосуванням перевантажувальних машин (з продуктивністю навантаження не менше 500 тон на годину) відповідач повинен був застосовувати коефіцієнт 0,7;

- позивач зазначає, що підтвердив належними доказами, що на підставі відповідних договорів ним проводиться експлуатація морського терміналу - перевантаження зернових вантажів (в тому числі насіння) на терміналі, який розташовано в межах морського порту, що включає технологічно пов`язані об`єкти портової інфраструктури, у тому числі причали, підйомне-транспортне та інше устаткування, які забезпечують навантаження-розвантаження суден та зберігання вантажів;

- підписуючи акти, позивач погоджувався виключно з обсягом наданих відповідачем послуг;

- позивач не міг не сплачувати відповідачу вартість послуг з доступу до причалів відповідно до виставлених рахунків, оскільки за таку несплату або заборгованість щодо оплати відповідач може обмежити або повністю заблокувати позивачу роботу на причалах №№ 3, 4, 5, 6.

16.07.2020 за вх.№18672/20 до суду від позивача надійшли заперечення, в яких позивач просить суд відмовити у задоволенні клопотань відповідача про проведення експертизи, про витребування доказів.

У підготовчому засіданні 16.07.2020 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 185 ГПК України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.07.2020 о 09:20.

22.07.2020 за вх.№19330/20 до суду від відповідача надійшли пояснення та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях відповідач зазначає наступне:

- при перевантаженні рапсу коефіцієнт 0,7 не може застосовуватися, оскільки хоч і є насінням, однак, відсутній в розділі зернові вантажі (у тому числі насіння), що перевантажується навалом в додатку 2 до тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України;

- виходячи із назви складу, в якому позивач зберігає зернові вантажі (склад комплектації), він не був призначений для зберігання зернових вантажів;

- стосовно суден CLIPPER Polaris та LAGUNA SECA відповідач зазначає, що інтенсивність обробки судна LAGUNA SECA складала приблизно 285 тон на годину, що не може свідчити про обробку даного судна машиною із продуктивністю 500 тонна годину або вище, що виключає можливість застосування коефіцієнту до ставки;

- наданий позивачем журнал обліку роботи мотогодин Telestack TS650 та Telestack Titan 450-4 не відповідають критеріям достовірності та вірогідності, які визначені ГПК України;

- особи, які за твердженням позивача керували машиною та робили записи в журналі в більшості випадків були відсутні на території порту на момент початку та закінчення виконання розвантажувальних робіт.

У судовому засіданні 22.07.2020 судом у протокольній формі оголошено перерву до 04.09.2020 об 11:00.

23.07.2020 за вх.№19453/20 до суду від відповідача надійшло повідомлення.

02.09.2020 за вх.№23107/20 до суду від позивача надійшли пояснення та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях позивач зазначає наступне:

- твердження відповідача, що начебто рапс повинен класифікуватись за номером 024 «насіння інше» згідно з тарифно-статистичною номенклатурою вантажів, позивач вважає хибними, оскільки графа «вид упаковки» групи вантажів за номером 024 передбачає виключно вантажі у мішках, в той час як позивач здійснював перевантаження цього вантажу виключно навалом, що надає вагомі підстави вважати, що насіння рапсу слід класифікувати за номером вантажу 018 «інші зернові»;

- товарний вид рапсу, як предмету експортного вантажообігу, становить саме насіння, номер вантажу (тарифна група та номер позиції вантажу в тарифній групі) відповідає 018 «інші зернові»;

- обладнання позивача розміщується на території спеціалізованого терміналу на постійній основі, отримує живлення від енергосистем терміналу;

- в 2018 році склад комплектації контейнерного терміналу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» було переобладнано під зернові вантажі насипом;

- посилання відповідача на розрахунки інтенсивності обробки суден CLIPER Polaris та LAGUNA SECA, на підставі тайм-шитів, які свідчать про обробку даних суден з продуктивністю 285 тон на годину є безпідставними та нікчемними, оскільки позивач підтвердив доказами, що продуктивність перевантажувального обладнання згідно з технічними характеристиками, закладеними виробником, складає 650 тон на годину;

- за результатами службового розслідування було встановлено, що дані щодо мотогодин роботи, назв суден і дат вантажообробки суден, зазначені в журналі є достовірними, а отже журнал є належним та допустимим доказом факту використання суднонавантажувального конвеєра Telestack TS650 та Telestack Titan 450-4 при виконанні навантажувальних робіт.

У судовому засіданні 04.09.2020 судом у протокольній формі оголошено перерву до 16.09.2020 о 10:30.

16.09.2020 за вх.№24527/20 до суду від відповідача надійшло клопотання та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

Справа №916/726/20 розглядалась судом в період оголошеного загальнодержавного карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під час якого законодавцем змінювався порядок обчислення процесуальних строків при розгляді господарської справи.

Згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону України від 18.06.2020 №731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 17.07.2020, процесуальні строки, які були продовжені, зокрема відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У визначений Законом України від 18.06.2020 №731-IX строк (до 06.08.2020 включно) сторони не звернулись до місцевого господарського суду з іншими заявами/клопотаннями, окрім тих, що наявні в матеріалах справи, не повідомили суд про намір вчиняти якісь інші процесуальні дії у даній справі та/або про неможливість вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з оголошеним загальнодержавним карантином.

У судовому засіданні 16.09.2019 представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.09.2020 просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

27.12.2017 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ» (портовий оператор) укладено договір №174-П-АМПУ-17 про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів), відповідно до якого адміністрація зобов`язується забезпечити доступ портового оператора до причалу (ів) № 3, 4, 5, 6 Іллічівської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», що перебуває у господарському віданні адміністрації для проведення портовим оператором вантажно-розвантажувальних робіт, а портовий оператор зобов`язується сплатити адміністрації плату за послуги. Послуга надається з метою забезпечення виконання портовим оператором вантажно-розвантажувальних робіт та надання послуг із використанням причалу (ів) у межах, визначених у паспорті споруди, а саме довжини та ширини конструкції (конструктивної ширини) споруди.

У відповідності до п.п. 1.2-1.4 договору технічні та конструктивні характеристики, довжина причалу, ширина конструкції (конструктивна ширина), цільове призначення, режим та умови експлуатації причалу(ів) зазначено у Паспорті гідротехнічної споруди (причалу) та Довіднику допустимих навантажень на причали, викопіювання з яких наведені у Додатках 1 (паспорт) та 2 (довідник) до цього договору. Надання адміністрацією послуги, зазначеної в п.1.1 цього договору, не позбавляє адміністрацію права володіння, користування та розпорядження причалом(ами), до якого (яких) надано доступ. Господарська діяльність портового оператора здійснюється з обов`язковим дотриманням вимог Зводу звичаїв морського порту Іллічівськ, Обов`язкових постанов по морському порту Іллічівськ, Правил технічної експлуатації портових гідротехнічних споруд, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.05.2005 №257, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 13.10.2005 №1191/11471 зі змінами та доповненнями, інших документів щодо експлуатації (використання) та технічної експлуатації гідротехнічних споруд, та його конструктивних елементів, та вимог чинного законодавства України. Використання портовим оператором причалу(ів) для інших потреб, ніж передбачені в п.1.1 цього договору, та/або отримання інших послуг від адміністрації є предметом іншого договору або здійснюється за заявками портового оператора, згідно із затвердженими адміністрацією вільними цінами (тарифами).

Згідно з п. 2.1.3 договору адміністрація зобов`язана складати у двох примірниках Акт наданих послуг та рахунок за надані послуги за державними регульованими тарифами, на підставі наданої портовим оператором інформації за формою, наведеною у Додатку 3 до цього договору, з урахуванням пунктів 3.2, 3.3 цього договору. Акт наданих послуг та рахунок за надані послуги складаються протягом календарного періоду (місяця), якщо портовим оператором здійснено обробку понад однієї суднової партії, можливо складання акту наданих послуг та рахунку за надані послуги за календарний період (місяць).

За п.2.2.2 договору адміністрація має право отримувати плату протягом всього строку дії цього договору.

Відповідно до п.2.3.2 договору портовий оператор зобов`язаний користуватися послугою доступу до причалу(ів) на умовах, встановлених даним договором та чинним законодавством України.

Згідно з п.2.3.3 договору портовий оператор зобов`язаний експлуатувати (використовувати) причал(и) за його (їх) функціональним призначенням, відповідно до встановлених режиму та умов експлуатації, із вжиттям заходів щодо збереження причалу(ів) в технічно справному стані та для забезпечення надійного, безпечного та працездатного стану причалу(ів) в процесі його (їх) експлуатації (використання). Режим та умови експлуатації причалу(ів) с обов`язковим до виконання портовим оператором, а також підприємствами, організаціями та установами, господарська діяльність яких може впливати на безпечну експлуатацію причалу(ів).

За п.2.3.6 договору портовий оператор зобов`язаний забезпечувати безперешкодний доступ представників адміністрації до причалу(ів) та надання технічної документації. Адміністрація здійснює право доступу до причалу і його елементів з дотриманням пункту 2.1.1 цього договору.

Відповідно до п.2.3.15 договору портовий оператор зобов`язаний здійснювати оплату наданої адміністрацією послуги в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Згідно з п.2.4.1 договору портовий оператор має право користуватися послугою для здійснення своєї господарської діяльності.

У відповідності до п.3.1 договору нарахування плати за послуги із забезпечення доступу портового оператору до причалу(ів), що перебуває у господарському віданні адміністрації, здійснюється за тарифами відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541 «Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України», зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22.12.2015 за №1608/28053. Для формування рахунку та акту наданих послуг за підсумками календарного періоду (місяця) портовий оператор надає до адміністрації у перший робочий день місяця, наступного за звітним, інформацію та документи, передбачені Додатком 3 до цього договору, в паперовому/електронному вигляді. Формування рахунку та акту наданих послуг здійснюється на останню дату календарного періоду (місяця) протягом 6-ти робочих днів місяця наступного за звітним.

За п.п. 3.2-3.4 договору якщо портовий оператор є резидентом України, формування рахунків для оплати за послуги здійснюється у національній валюті. Перерахунок доларів США в валюту України здійснюється по курсу НБУ на дату надання послуг. Датою надання послуг є дата складання акту наданих послуг, який формується на підставі відомостей наведених у наступних документах: для вантажів, що вибувають морем - коносамент, маніфест або інший документ, виданий морським або річковим перевізником; для вантажів, що прибувають морем - генеральний акт або інший документ. Нарахування ПДВ здійснюється згідно з чинним законодавством України. Оплата рахунків здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів портовим оператором на поточний рахунок адміністрації протягом 20 (двадцяти) банківських днів з дати виставлення адміністрацією рахунку на оплату послуг.

Відповідно до п.7.1 договору останній набирає чинності з дати його підписання обох сторін та діє протягом 3 (трьох) років з дати його підписання. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору за 30 календарних днів до закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Додатками до договору є Паспорти причалів №№ 3, 4, 5, 6.

Водночас в матеріалах справи наявна редакція Паспортів причалів станом на 2019 рік, в яких у викладених Експлуатаційних характеристиках у 2.5 міститься відмітка в частині визначення спеціалізації причалу(ів) за видом перероблюваних вантажів: «причал: контейнерні вантажі, переробка контейнерних вантажів та накатної техніки. З 2018 року - переробка зернових вантажів». Паспорти причалів станом на 2019 рік надані суду адміністрацією морських портів за результатами задоволеного судом клопотання про витребування доказів, та дані цих Паспортів в частині спеціалізації причалів, які використовуються позивачем починаючи з 2018 року під переробку зернових вантажів, не ставляться судом під сумнів.

При цьому судом не приймаються до уваги посилання відповідача на необхідність неврахування судом Паспортів причалів 2019 року, оскільки нові Паспорти причалів не є додатками до укладеного між сторонами договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу №174-П-АМПУ-17 від 27.12.2017, а на момент укладення договору додатками до нього була визначена попередня редакція Паспортів причалів, оскільки дані Паспортів причалів в редакції з 2018 року містять актуальні характеристики причалів відповідача саме на момент виникнення спірних правовідносин сторін, а отже мають значення для сторін у даній справі.

Протягом періоду з травня 2019 року по березень 2020 року відповідачем були надані позивачу послуги за договором №174-П-АМПУ-17 про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів) від 27.12.2017, які були оплачені на повну суму без застосування коефіцієнту 0,7.

Спір між сторонами у даній справі виник у зв`язку з різним тлумаченням позивачем та відповідачем положень наказу Міністерства інфраструктури України №541 від 18.12.2015, яким були затверджені Тарифи, а саме: можливості застосування до розрахунків сторін за договором абзацу дванадцятого пункту 3 розділу ІІ зазначених Тарифів, що регулює питання, пов`язані із застосуванням коефіцієнту 0,7 до плати за послуги із забезпечення доступу до причалів для цілей перевантаження зернових вантажів навалом на спеціалізованих терміналах із застосуванням перевантажувальних машин з продуктивністю навантаження не менше 500 тонн на годину.

Конкретні судна, з приводу яких позивачем заявлені позовні вимоги, містяться в розрахунку ціни позову у позовній заяві з урахуванням змін до цього розрахунку, викладених у прийнятих судом до розгляду заявах про зменшення розміру позовних вимог. В останній редакції заявлених та прийнятих судом до розгляду позовних вимог у заяві за вх.№17541/20 від 06.07.2020 позивач просить суд:

- визнати за позивачем право на застосування коефіцієнта 0,7 відповідно до умов договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу №174-П-АМПУ-17 від 27.12.2017 та абз.12 п.3 розд. ІІ Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541, при перевантаженні навалом зернових вантажів із застосуванням в технологічному процесі перевантаження перевантажувальних машин, продуктивність яких становить не менше 500 тон на годину відповідно до технічної документації на вказані машини, незалежно від місця їх розташування;

- стягнути збитки у розмірі 4836281,21 грн.

На підтвердження обставин, з якими позивач пов`язує обґрунтованість заявлених позовних вимог у даній справі, позивачем надано до суду окрім Паспортів причалів наступні документи:

- акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договором №174-П-АМПУ-17 від 27.12.2017 про забезпечення доступу портового оператора до причалу за період з травня 2019 року по березень 2020 року;

- сертифікати відповідності на розвантажувач самоскидів конвеєрний «Telestack» моделі Titan W450-4 та телескопічний суднонавантажувальний конвеєр «Telestack» моделі TS 650;

- договір оренди обладнання з додатком, додатковими угодами та актом приймання-передачі - телескопічного конвеєру «Telestack» TS 650 та розвантажувача самоскидів «Telestack» Titan W450-4;

- паспорти технологічних транспортних засобів - розвантажувача самоскидів конвеєрного «Telestack» Titan W450-4 та телескопічного суднонавантажувального конвеєру «Telestack» TS 650 з деклараціями про відповідність машин вимогам Технічного регламенту безпеки машин;

- договір позивача з ДП «МТП «Чорноморськ» про використання території терміналів підприємства №23д від 17.01.2018 з додатковою угодою від 31.12.2019;

- договір позивача з ДП «МТП «Чорноморськ» про зберігання вантажу №22д від 17.01.2018 з додатковою угодою від 20.12.2018, акти-допуски на виконання робіт, пов`язаних зі зберіганням вантажів на території критого складу комплектації контейнерного терміналу ДП «МТП «Чорноморськ» силами та засобами ТОВ ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ від 02.01.2018, від 02.01.2019 та від 01.01.2020;

- договір зберігання між позивачем та ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 23.09.2016 №16/512-о/д;

- договір позивача з ДП «МТП «Чорноморськ» №16/602-о/д від 04.11.2016 про технічне забезпечення електропостачання споживача з додатками, а також договір №20/24-о/д від 10.03.2020 та договір №20/23-о/д від 10.03.2020 компенсації витрат за перетікання електричної енергії з додатком, на підставі яких позивач користується електричною енергією при здійсненні вантажно-розвантажувальних робіт на причалах;

- договір на виконання вантажно-розвантажувальних робіт №07/08-001 від 10.08.2017 з додатковою угодою та актами здачі-прийняття робіт (надання послуг);

- змінно-добові плани;

- журнал обліку мотогодин та в подальшому матеріали службового розслідування у зв`язку з виявленням невідповідності даних журналу;

- акти технічного обслуговування перевантажувальної техніки;

- план будівлі складу комплектації терміналу, який використовується позивачем;

- матеріали фотофіксації;

- листування сторін у справі.

На спростування доводів позивача відповідачем надано до суду наступні документи:

- Паспорти причалів станом на 28.09.2007 року;

- інформацію про обробку вантажів на причалах, з якої вбачається, що окрім обробки зернових вантажів позивач обробляє інші види вантажів;

- витяги про реєстрацію речового права - права власності на причали;

- висновки експертизи відповідності машин, механізмів і устаткування;

- експертний звіт незалежної оцінки основних фондів Іллічівського порту станом на 2005 рік;

- рахунки по наданим послугам за договором №174-П-АМПУ-17 від 27.12.2017 про забезпечення доступу портового оператора до причалу та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг);

- таблицю щодо невідповідності даних журналу обліку мотогодин, роздруківку даних системи STOP-Net, заявки на оформлення перепусток, сертифікати якості на систему STOP-Net - на спростування даних наданого позивачем журналу обліку мотогодин;

- таймшити;

- акт звірки взаєморозрахунків сторін за договором станом на 30.06.2020;

- роздруківку з інтернет ресурсів щодо трактування термінів, застосованих у Тарифах Міністерства інфраструктури України;

- листування сторін у справі.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та застосовуючи до спірних правовідносин вимоги чинного законодавства, господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно з Конституціїєю України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» є принцип верховенства права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За ч.ч. 1, 3 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 217 ГК України визначені види господарських санкцій, до яких у відповідності до частини 2 цієї статті віднесена така санкція як відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено (частина 1). Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина 2).

За змістом ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються серед іншого: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Водночас, ст. 226 ГК України визначені умови і порядок відшкодування збитків. Так, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Для застосування такого виду відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність всіх складових - обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, факту понесення збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою порушника господарських зобов`язань та збитками, вини; за відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність не настає.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права на застосування коефіцієнта 0,7, при перевантаженні навалом зернових вантажів із застосуванням в технологічному процесі перевантаження телескопічного суднонавантажувального пересувного самохідного конвеєру марки «Telestack» TS 650 (серійний №10-0230-0617, максимальна продуктивність 600 т/год) та несамохідного розвантажувача самоскидів марки «Telestack» модель Titan W450-4 (серійний №25-0058-0617, максимальна продуктивність 600 т/год), продуктивність яких становить не менше 500 тонн на годину відповідно до технічної документації на вказані машини, незалежно від місця розташування таких перевантажувальних машин відповідно до умов договору та абз.12 п.3 розд.ІІ вищезазначених Тарифів, суд зазначає наступне.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично спір між сторонами виник з огляду на наявність протиріч щодо можливості застосування Чорноморською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в рамках договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів) від 27.12.2017, укладеного з ТОВ «ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ», коефіцієнту 0,7 при перевантаженні навалом зернових вантажів із застосуванням в технологічному процесі перевантаження телескопічного суднонавантажувального пересувного самохідного конвеєру марки «Telestack» TS 650 (серійний №10-0230-0617, максимальна продуктивність 600 т/год) та несамохідного розвантажувача самоскидів марки «Telestack» модель Titan W450-4 (серійний №25-0058-0617, максимальна продуктивність 600 т/год), продуктивність яких становить не менше 500 тон на годину відповідно до технічної документації на вказані машини, незалежно від місця розташування таких перевантажувальних машин.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про морські порти України» у морських портах надаються послуги з обслуговування суден, здійснення операцій з вантажами, у тому числі проведення вантажно-розвантажувальних робіт, послуги з обслуговування пасажирів та інші послуги, передбачені законодавством.

Згідно з ч.1 ст. 21 Закону України «Про морські порти України» тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту.

Частиною другою статті 21 Закону України «Про морські порти України» передбачено, що перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 №405 «Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню» до спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, належать:

- забезпечення лоцманського проведення;

- регулювання руху суден;

- забезпечення проведення криголамних робіт;

- забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Згідно з п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про морські порти України» тимчасово, до створення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, її функції та повноваження, визначені цим Законом, виконує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту. Таким органом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 №460 є Міністерство інфраструктури України.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541 були затверджені Тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України.

Абзацом дванадцятим пункту 3 розділу ІІ Тарифів передбачено, що у випадку, коли зернові вантажі перевантажуються на спеціалізованих терміналах із застосуванням перевантажувальних машин (з продуктивністю навантаження не менше 500 тонн на годину), до цих ставок за послуги для вантажу «зернові вантажі (у тому числі насіння), що перевантажуються навалом» застосовується коефіцієнт 0,7.

Вказаний абзац Тарифів не містить жодного прямого чи опосередкованого посилання на фактичну продуктивність навантаження судна. При цьому норми Тарифів посилаються саме на продуктивність перевантажувальних машин як сталу, а не ситуативну та розрахункову величину. Це підтверджується тим, що Тарифи не містять ані безпосередніх, ані відсильних норм щодо формул, необхідних для розрахунку фактичної продуктивності, документи, на підставі яких треба здійснювати розрахунок, та осіб, які мають такий розрахунок здійснювати.

Окрім того, Тарифи не передбачають жодних умов щодо розрахунку фактичної продуктивності (і порядку її розрахунку), тому враховуватися можуть виключно дані про продуктивність, яка безумовно властива перевантажувальній машині, а саме продуктивність, зазначена у технічній документації на відповідну машину.

Відсутність в Тарифах посилань на будь-яку додаткову методику, за якою має бути розрахована фактична продуктивність навантаження судна, свідчить про те, що норма абзацу дванадцятого пункту 3 розділу ІІ Тарифів має імперативний характер та має бути застосована з посиланням на постійний та сталий показник продуктивності, властивий конкретній перевантажувальній машині.

Підставою для застосування коефіцієнту 0,7 є сам факт використання портовим оператором в процесі перевалки вантажів перевантажувальної машини з відповідною продуктивністю, визначеною її виробником (передбаченою в технічній документації на машину).

Отже, для цілей застосування коефіцієнту 0,7 повинна враховуватись технічна продуктивність відповідної перевантажувальної машини, передбачена технічною документацією на таку машину, а не фактична продуктивність навантаження кожної окремої партії вантажу на судно.

Аналіз порядку застосування абзацу дванадцятого пункту 3 розділу ІІ Тарифів до правовідносин сторін за договором про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів) був наведений Верховним Судом у постанові ВС у складі Касаційного господарського суду від 13.09.2019 у справі №916/2353/18 та полягає у наступних чітких критеріях, за наявності яких до ставок за спеціалізовану послугу (доступ портового оператора до причалу морського порту, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України) застосовується коефіцієнт 0,7, а саме:

1) вимогами до вантажу, тобто коефіцієнт 0,7 застосовується лише до вантажу «зернові вантажі» (у тому числі насіння);

2) вимогами до способу перевантаження, тобто коефіцієнт 0,7 застосовується лише до вказаного вантажу, що перевантажується навалом;

3) вимогами щодо місця перевантаження, тобто коефіцієнт 0,7 застосовується лише до вказаного вантажу, що перевантажується навалом у такому місці, як «на спеціалізованих терміналах»;

4) вимогами до перевантажувальних машин, тобто коефіцієнт 0,7 застосовується лише до вказаного вантажу, що перевантажується навалом на спеціалізованих терміналах «із застосуванням перевантажувальних машин (з продуктивністю навантаження не менше 500 тонн на годину)».

Протягом періоду з травня 2019 року по березень 2020 року відповідачем були надані позивачу послуги за договором №174-П-АМПУ-17 про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів) від 27.12.2017, які були оплачені на повну суму без застосування коефіцієнту 0,7.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що на надані послуги в частині заявлених позовних вимог з урахуванням поданих до суду та прийнятих судом до розгляду заяв про зменшення позовних вимог в редакції останньої заяви - за вх.№17541/20 від 06.07.2020 - поширюється знижка, що передбачає застосування понижуючого коефіцієнту 0,7 за наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541, яка неправомірно не була застосована відповідачем у заявлених позивачем випадках.

Підставою для застосування коефіцієнту 0,7 є сам факт використання портовим оператором (ТОВ «ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ») в процесі перевалки вантажів перевантажувальних машин з відповідною продуктивністю, визначеною її виробником (передбаченою в технічній документації на машини).

З урахуванням викладеного, суд погоджується із позицією позивача, що для цілей застосування коефіцієнту 0,7 повинна враховуватись технічна продуктивність відповідних перевантажувальних машин, передбачена технічною документацією на такі машини, а не фактична продуктивність навантаження кожної окремої партії вантажу на судно з урахуванням даних наданих відповідачем таймшитів.

Як вбачається з матеріалів справи, перевантаження зернових вантажів навалом здійснюється позивачем із застосуванням наступних перевантажувальних машин: телескопічного суднонавантажувального пересувного самохідного конвеєру марки «Telestack» TS 650 (серійний №10-0230-0617, максимальна продуктивність 600 т/год) та несамохідного розвантажувача самоскидів марки «Telestack» модель Titan W450-4 (серійний №25-0058-0617, максимальна продуктивність 600 т/год).

Вказане свідчить, що позивачем застосовуються перевантажувальні машини, які згідно з технічною документацією мають продуктивність, яка перевищує показники, що вимагаються за умовами Тарифів для цілей застосування коефіцієнту 0,7, тобто, позивач відповідає цьому критерію застосування вказаного коефіцієнта.

Щодо решти критеріїв застосування коефіцієнту - лише до вантажу «зернові вантажі» (у тому числі насіння); лише до вантажу, що перевантажується навалом; лише до вантажу, що перевантажується навалом у такому місці, як «на спеціалізованих терміналах», господарський суд вважає, що позивачем доведено, що у всіх заявлених випадках, з урахуванням позовних вимог в редакції останньої прийнятої судом до розгляду заяви про зменшення позовних вимог за вх.№17541/20 від 06.07.2020, надання послуг відбувалось до відношенню до зернових вантажів (у тому числі насіння) та доведено, що навантаження всіх заявлених вантажів здійснювалось навалом.

Щодо критерію «спеціалізований термінал» господарський суд зазначає наступне.

В наказі Міністерства інфраструктури України №541 від 18.12.2015р., яким затверджені Тарифи, відсутнє визначення поняття «спеціалізований термінал». Відповідне визначення відсутнє і в інших актах законодавства.

Разом з тим, стаття 1 Закону України «Про морські порти України» містить визначення поняття «морський термінал», яким є розташований у межах морського порту єдиний майновий комплекс, що включає технологічно пов`язані об`єкти портової інфраструктури, у тому числі причали, підйомно-транспортне та інше устаткування, які забезпечують навантаження-розвантаження та зберігання вантажів відповідної групи (спеціалізації), безпечну стоянку та обслуговування суден і пасажирів.

Враховуючи відсутність будь-яких інших нормативних визначень, можна дійти до висновку про те, що спеціалізованим терміналом є морський термінал, який має певну спеціалізацію (тобто, забезпечує можливість перевантаження певного виду вантажу та/або обробки спеціалізованих суден за допомогою певного обладнання).

Причал натомість є лише окремою складовою частиною морського терміналу, технологічно пов`язаною з усіма іншими об`єктами та елементами терміналу (підйомно-транспортним та іншим устаткуванням та обладнанням), але не є спеціалізованим терміналом сам по собі.

Абзац дванадцятий пункту 3 розділу ІІ Тарифів містить єдиний однозначний критерій місця розташування перевантажувальної машини відповідної потужності як умови для застосування коефіцієнту 0,7, яким (місцем) є дослівно «спеціалізований термінал», а не виключно будь-яка його складова частина, в тому числі, причал. Відтак, Тарифи не передбачають жодної більшої конкретизації місця розташування перевантажувальної машини в рамках території спеціалізованого терміналу та жодного обмеження щодо місця розташування машини будь-якими складовими частинами терміналу (зокрема, причалом).

Критерієм визначення території спеціалізованого терміналу є наявність підйомно-транспортного та іншого устаткування, розташованого будь-де в межах території відповідного морського порту, яке технологічно пов`язане з причалом та приймає участь в єдиному технологічному процесі перевантаження.

В даному випадку, з урахуванням діючих Паспортів причалів, на яких надавались послуги на момент виникнення спірних правовідносин - протягом періоду з травня 2019 року по березень 2020 року - з урахуванням зміни спеціалізації причалів з 2018 року під переробку зернових вантажів, господарський суд визнає, що позивач відповідає такому критерію застосування абз.12 п.3 розділу ІІ Тарифів як «перевантаження навалом вантажів на спеціалізованих терміналах».

Матеріалами справи підтверджений факт, що обладнання позивача розміщується на території спеціалізованого терміналу на постійній основі, отримує живлення від енергосистем терміналу, а причал контейнерного терміналу має призначення під зернові вантажі.

Суд, застосовуючи нормативно-правовий акт, повинен визначити критерії його застосування.

Наказ Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541 є регуляторним нормативно-правовим актом, до нього застосовуються загальні вимоги ЄСПЛ як до нормативного акту в частині «якість закону».

Так, у п.85 рішення ЄСПЛ у справі «Шалімов проти України» (Shalimov v. Ukraine), заява №20808/02) вказано, що такий критерій як «якість закону» вимагає, щоб він був доступним для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (рішення у справах «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France), №11801/85, п.27; «Ювіг проти Франції» (Huvig v. France), №42921/09, п.26).

Наказ Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541, яким затверджені Тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, в даному випадку є регуляторним актом, який прямо встановлює право портових операторів на знижку (понижуючий коефіцієнт 0,7) та порядок її отримання. Такий критерій як «якість закону» в даному випадку передбачає, що позивач як суб`єкт спірних правовідносин має мати можливість (правову певність) передбачити наслідки дії наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541 щодо себе за наявності критеріїв застосування цього нормативно-правового акту.

За таких обставин, враховуючи доведення всіх критеріїв, за наявності яких до ставок за спеціалізовану послугу (доступ портового оператора до причалу морського порту, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України) застосовується коефіцієнт 0,7, а саме: вимог до вантажу - «зернові вантажі» (у тому числі насіння); вимог до способу перевантаження - навалом; вимог до місця перевантаження - «спеціалізований термінал»; вимог до перевантажувальних машин - з продуктивністю навантаження не менше 500 тонн на годину, позовні вимоги позивача у даній справі є доведеними в частині обставин наявності у позивача права на таку знижку, а отже незастосування такої знижки відповідачем за наявності відповідних умов є неправомірним.

Щодо вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 4836281,21 грн., проаналізувавши фактичні обставини справи з урахуванням доведення позивачем наявності підстав для застосування до спірних послуг коефіцієнту 0,7 за умовами абз.12 п.3 розд. ІІ Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541, суд з врахуванням приписів чинного законодавства вважає, що заявлена до стягнення вищевказана сума фактично є збитками, які понесені позивачем внаслідок незастосування в рамках укладеного між сторонами договору понижувального коефіцієнту 0,7, на застосування якого, як вже було зазначено судом, позивач мав право.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 13.09.2019 у справі №916/2353/18.

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Господарським судом не приймаються до уваги доводи відповідача про непоширення вимог абз.12 п.3 розд. ІІ Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541, на вантаж у вигляді рапсу із посиланням на те, що хоч рапс і є насінням, однак відсутній в розділі зернові вантажі. Натомість суд зазначає, що умовами абз.12 п.3 розд. ІІ Тарифів визначено критерій «зернові вантажі (у тому числі насіння)», під ці критерії підпадає рапс, окрім того, в цій частині суд погоджується з доводами позивача та визнає безпідставними твердження відповідача, що начебто рапс повинен класифікуватись за номером 024 «насіння інше» згідно з тарифно-статистичною номенклатурою вантажів, оскільки графа «вид упаковки» групи вантажів за номером 024 передбачає завантаження вантажів у мішках, а не навалом.

Вантаж шрот натомість виключений позивачем із відповідних розрахунків та суми заявлених позовних вимог, з урахуванням поданих до суду та прийнятих судом до розгляду заяв про зменшення позовних вимог в редакції останньої заяви - за вх.№17541/20 від 06.07.2020.

Не вказання розміру заявлених у даній справі збитків в якості сальдо у наданому відповідачем до суду підписаному акті звірки взаєморозрахунків сторін за договором станом на 30.06.2020 не створює підстав вважати неправомірною заявлену позивачем та доведену у даній справі суму збитків, оскільки в даному випадку акт звірки як документ бухгалтерського обліку не визначає підставності та обґрунтованості вимог про стягнення збитків у судовій справі.

Доводи відповідача щодо сумнівності та неналежності даних Журналу обліку мотогодин в частині зазначених в ньому відповідальних осіб приймаються судом до уваги та фактично визнані з боку позивача, натомість оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, баланс інтересів сторін та поширення на спірні правовідносини вимог регуляторного нормативно-правового акту - Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541, господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність у даному випадку чотирьох складових нарахування збитків та всіх критеріїв, за наявності яких до ставок за спеціалізовану послугу (доступ портового оператора до причалу морського порту, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України) застосовується коефіцієнт 0,7.

Щодо способу захисту порушеного права - суд не приймає до уваги доводи відповідача, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений частиною другою ст. 16 ЦК України, однак він не є вичерпним, і відповідно до цієї норми суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом; порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні обставини справи та позиції сторін, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову.

Іншого відповідачем не доведено.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ задовольнити повністю.

2.Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ право на застосування коефіцієнта 0,7 відповідно до умов договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу №174-П-АМПУ-17 від 27.12.2017 та абз.12 п.3 розд. ІІ Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541, при перевантаженні навалом зернових вантажів із застосуванням в технологічному процесі перевантаження перевантажувальних машин, продуктивність яких становить не менше 500 тон на годину відповідно до технічної документації на вказані машини, незалежно від місця їх розташування.

3.Стягнути з Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 14, ) в особі Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ (65009, м. Одеса, вул. Французький бульвар, буд. 66/1, офіс 305-Б, код ЄДРПОУ 39611 /чотири мільйони вісімсот тридцять шість тисяч двісті вісімдесят одну/ грн. 21 коп. збитків та 72544 /сімдесят дві тисячі п`ятсот сорок чотири/ грн. 22 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повний текст складено 28 вересня 2020 р.

Суддя Ю.С. Бездоля