ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020м. ДніпроСправа № 904/4276/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Головахи К.К., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Виробничого підрозділу "Знам`янська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Знам`янка, Кіровоградська область

до Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення штрафу у сумі 32 970,00 грн.

Представники:

Від Позивача - Стрілець О.С. -представник

Від Відповідача - Матвєєва Т.В. -представник

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця", в особі Виробничого підрозділу "Знам`янська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення штрафу у сумі 32 970,00 грн.

Ухвалою від 10.08.2020 позовну заяву залишено без руху та позивачу запропоновано протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви.

17.08.2020 позивач надав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18.08.2020 відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

03.09.2020 року Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує та зазначає, що комерційний акт від імені залізниці має бути обов`язково підписаний двома особами, що обіймають керівні посади, та працівником станції, який особисто здійснював перевірку (комерційний агент, приймальник поїздів тощо).

З аналізу доданого до позовної заяви комерційного акту №414115/5/б від 10.02.2020, вбачається, що останній не містить підпису другої особи керівної посади - начальник вантажного району, начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи, або завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи).

При цьому, Позивачем до позову не додано документів підтверджуючих відсутність за штатним розкладом начальника вантажного району, начальника станції (його заступник), начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи).

Окрім того, як вказано вище, комерційний акт засвідчує лише невідповідність маси вантажу в натурі з даними зазначеними у транспортному документі.

Тобто, комерційний акт №414115/5/б від 10.02.2020 не є належним доказом неправильності, як вважає Позивач, зазначення в залізничній накладній №45453768 (вагон №359606491) маси вантажу.

Окрім того, відповідач зазначає, що відправлення спірного вагону відбувалося в зимову пору року, тобто в момент слідування вагону могли бути атмосферні опади у вигляді снігу, а концентрат залізорудний за своїми властивостями відноситься до гігроскопічного матеріалу, тобто поглинає вологу, за рахунок чого збільшується маса вантажу, а враховуючи той факт, що перевезення товару відбувалося у відкритих напіввагонах, то маса вантажу могла бути збільшена, по не залежним від АТ "ПІВДГЗК".

Крім того, 03.09.2020 Відповідач надав клопотання про зменшення штрафу з підстав відсутності збитків, понесених Позивачем, можливого поглинання вантажем атмосферних опадів та відсутності вини Відповідача.

Також, Відповідач надав клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи, у зв`язку з тим, що збільшення маси вантажу відбулося по не залежним від АТ "ПІВДГЗК" підставам, то вина АТ "ПІВДГЗК" і є необхідність з`ясування в судовому засіданні обставин справи, щодо наявності вини останнього.

Ухвалою від 04.09.2020 призначено судове засідання на 29.09.2020.

15.09.2020 позивач надав відповідь на відзив відповідача, в якій зазначив, що даний комерційний акт у передбаченому правилами порядку відповідачем не оскаржено та не піддано сумніву.

Також позивач вказав на те, що якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акту.

В судовому засіданні 29.09.2020 позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позов, також підтримав клопотання про зменшення штрафу.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 29.09.2020 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є наявність порушення з боку відповідача щодо оформлення накладної та неправильного зазначення в ній маси вантажу, та відповідно наявність або відсутність правових підстав для стягнення з відповідача штрафу за невірно зазначену в залізничній накладній №45453768 масу вантажу в розмірі 32 970,00 грн.

У лютому 2020 зі станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці на станцію Черноморська Одеської залізниці Акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» здійснило відправлення вагону №56606491 за накладною №45453768.

У зазначеній накладній зазначено масу вантажу, визначену відправником, зокрема у вагоні №56606491: 70 000 кг.

В процесі перевезення вантажу 10.02.2020 на станцію Тимкове Одеської залізниці виявлено, що зазначена в накладній №45453768 маса вантажу у вагоні № 59606491 фактично складає 72 700 кг, що не відповідає даним зазначеним вантажовідправником в накладній на 2 700 кг, про що складено комерційний акт № 414115/5/8 від 10.02.2020.

Згідно з комерційним актом №414115/5/8 від 10.02.2020 вантаж завантажений навалом, люка зачинені щільно, просипання вантажу відсутнє, відповідно до даних зважування маса вантажу складає: брутто - 95 600 кг, нетто 72 700 кг, тара - 22 900 кг, відповідно до перевізних документів нетто 70 000 кг, що не відповідає даним зазначеним вантажовідправником в накладній на 2 700 кг.

Позивач вважає, що відповідно до статей 24, 118, 122 Статуту залізниць України викладені обставини є підставою для стягнення з відповідача штрафу у сумі 32 970,00 грн, виходячи з розрахунку: 6 594,00 грн. х 5 = 32 970,00 грн, де 6 594,00 грн. - провізна плата за вагон; 5 - кількість провізних плат.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Частиною 5 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

У відповідності до п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 (в редакції наказу Міністерства інфраструктури України №138 від 08.06.2011), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів, відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих правил.

Згідно з п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення.

Відповідно до 1.3 Правил оформлення перевізних документів, всі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ.

Пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що у графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Отже, саме на відправника покладається обов`язок заповнення комплекту перевізних документів, а також надається можливість до укладання договору перевезення перевірити внесені до перевізного документу відомості і при необхідності скласти новий документ. Відповідальність за неправильне оформлення залізничної накладної несе вантажовідправник.

При цьому, підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Вищевикладене кореспондує правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 22.03.2018 у справі №917/964/17.

Судом встановлено, що відповідачем у накладній №45453768 неправильно зазначено у вагоні № 56606491 масу вантажу 70 000 кг замість 72 700 кг, що підтверджується актами загальної форми № 985, № 10142 від 10.02.2020 і комерційним актом №414115/5/8 від 10.02.2020 (а.с. 14-16).

Згідно із статтею 118 Статуту залізниць України, за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку, що він є арифметично і методологічно правильним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Заперечення відповідача про те, що комерційний акт не містить підпису другої особи керівної посади, судом не приймається на підставі наступного.

Відповідного п. 10 Правил складання актів, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

На виконання пункту 10 Правил, комерційний акт № 414115/5/8 від 10.02.2020 підписаний начальником станції Л.В. Лаврукович (згідно з посадовими обов`язками), старшим приймальником поїздів (в зв`язку з відсутністю по станції Знам`янка посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) на неї покладені обов`язки щодо підписання комерційних актів) та працівник станції (згідно з посадовими обов`язками) В.В. Глубоченко.

За змістом частин 1, 3 ст. 64 та частини 3 ст. 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарства, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, яким призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці яких відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимог щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.

Повноваження осіб, що підписали комерційний акт підтверджується копіями посадових інструкцій (а.с. 27 - 28).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2018 року у справі № 916/2450/17.

Щодо посилання відповідача на те, що відправлення вагону відбулося в зимовий період та в момент слідування вагону могли бути атмосферні опади у вигляді снігу у зв`язку з чим могла збільшитися маса вантажу, суд зазначає наступне.

Відповідно до параграфу 1 ст. 15 СМГС в накладній повинні міститися відомості, зокрема, щодо найменування вантажовідправника, найменування вантажу, його код та вид упаковки.

За приписами параграфу 2 цієї статті в накладній, крім відомостей, перерахованих в параграфі 1, у разі необхідності повинні міститися наступні відомості: заяви відправника, що стосуються вантажу та інші відомості, передбачені Правилами перевезень вантажу.

Частиною 2 статті 32 Статуту встановлено, що відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням технічних умов.

Відповідно до п.4 Правил приймання вантажів до перевезення відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б його збереження на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього середовища згідно з законодавством.

Згідно з ч.3 п. 27 Правил видачі вантажів надлишок вантажу порівняно з вагою, вказаною в накладній, вважається таким, що не перевищив норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення ваги нетто, яке становить 0,2%.

Водночас, тип вантажу, що перевозився у спірному вагоні гематит (концентрат залізорудний) знаходиться у переліку вантажів, які дозволено перевозити у вагонах відкритого типу згідно з Правил перевезення вантажів.

Крім того, позивачем в підтвердження наявності надлишку вантажу у вагоні № 59606491 надано Акт огляду вагону № 59606491 після виправлення навантаження від 14.02.2020 (а.с. 23), в якому зазначено: «Складений в тому, що по станції Долинська з дозволу Кіровоградської митниці, силами та засобами відправника АТ «ПІВД ГЗК» відвантажено надлишок вантажу, усунуто різницю завантаження візків, концентрат залізорудний (гематит) в вагоні № 59606491.

Після відвантаження надлишку вантажу, по станції Тимкове, виконано комісійне зважування вище зазначеного вагону, за результатами якого встановлено: у вагоні № 59606491 при вантажопідйомності 70 000 кг, маса вантажу склала брутто 92 900 кг, тара - 22 900 кг, нетто - 70 000 кг (відповідно масі вантажу, що зазначена в первісних документах).

Зважування виконано на 150 тонних статичних тензометричних вагонних вагах станції Тимкове ВТВ-1СТ заводський № 87, повірка яких проведена 09.12.2019, огляд перевірка 09.12.2020.

Надлишок вантажу відвантажено з вагону № 59606491 в розмірі 2700 кг та вивезено з території станції автотранспортом відправника (МАЗ НОМЕР_1 ), на підставі довіреності № 52-16/131 від 28.12.2019 року АТ «ПІВД ГЗК», яку видано на ім`я майстра вантажної служби цеху зовнішнього транспорту Управління залізничного транспорту АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_1 .

Заміри ковзунів у вагоні № 59606491 склали:

1. візок лів. Сторона - 1 мм, права сторона - 3мм.

2. візок ліва сторона - 5 мм, права сторона 6мм.

Вантаж у вагоні № 59606491 розміщено рівномірно, поверхня вантажу розрівняна, вагон може прямувати до станції призначення».

Посилання відповідача на опади під час перевезення, судом не приймаються, оскільки вони є лише припущенням та відповідачем не надано жодного доказу який би підтверджував наявність опадів в період перевезення.

Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наявності надлишку вантажу у вагоні № 59606491.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу суд зазначає, наступне.

Клопотання відповідача про зменшення штрафу обґрунтоване тим, що позивачем не понесені збитки, а збільшення маси вантажу могло відбутися від атмосферних опадів у вигляді снігу, оскілкьі відправка здійснювалась у зимовий період, а концентрат залізорудний за своїми властивостями відноситься до гігроскопічного матеріалу, тобто поглинає вологу.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватись із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

Посилання відповідача на відсутність доказів спричинення позивачеві негативних наслідків, є недостатніми для зменшення розміру заявленого штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18, постанові Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2019 у справі № 904/3988/18.

Як зазначалось вище, посилання відповідача на опади під час перевезення є лише припущенням та ним не надано жодного доказу який би підтверджував наявність опадів в період перевезення.

Отже, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про існування підстав для зменшення штрафу, виходячи з обставин винятковості та майнового стану сторін, а тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про зменшення розміру штрафу.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про зменшення розміру штрафу - відмовити.

Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого підрозділу "Знам`янська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення штрафу у сумі 32 970,00 грн. задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (50026, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, код ЄДРПОУ 191000) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5а, ідентифікаційний код 40075815) в особі Виробничого підрозділу "Знам`янська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (27400, Кіровоградська область, м. Знам`янка, вул.М. Грушевського, 10 кв. 411) штраф за невірно вказану масу вантажу у розмірі 32 970,00 грн. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 102,00 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.10.2020

Суддя Н.Г. Назаренко