ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.10.2020 м. Ужгород Справа № 907/224/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", м. Київ

до відповідача фізичної особи-підприємця Керечанин Марії Петрівни, м. Ужгород

про стягнення 21822,74 грн.

секретар судового засідання - Корольчук М.М.

сторони не викликались

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач заявив позов до відповідача про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням підприємцем Договору № МК16G9 від 15.01.2007. Заявлена до стягнення сума складає 3998,00 грн. боргу за кредитом, 9425,29 грн. боргу за процентами за користування кредитом, 8399,45 грн.пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Позов заявлено з посиланням на статті 526, 527, 530, 610, 1054 Цивільного кодексу України, 196, 230-232 Господарського кодексу України.

При зверненні з позовом заявник подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 2102,00 грн сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 14.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та встановлено строки для подання заяв по суті спору.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, хоча був повідомлений належним чином (ухвала суду була надіслана на його офіційну юридичну адресу, та отримана ним 14.08.2020, про що зроблено відмітку на повідомленні про вручення рекомендованого відправлення), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч.ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, наявних у матеріалах справи.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання щодо своєчасного погашення дебетового сальдо та сплати відсотків і комісії за здійснення платежів зі свого рахунку за відсутності на ньому власних грошових коштів порушив умови Регламенту та приписи законодавства.

Заперечення відповідача

Відповідач відзиву не подав.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15 січня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" та яке в свою чергу в подальшому перейменоване у Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" та Фізичною особою-підприємцем Керечанин Марією Петрівною (далі - Відповідач) було укладено договір банківського рахунку №МК16G9, за яким позивач зобов`язався відкрити відповідачу поточний рахунок у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий та ніші рахунки зі спеціальним режимом використання) та здійснювати його розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України та умов цього Договору.

Пунктом 2.1.25 договору № МК16G9 від 15.01.2007 встановлено, що у разі потреби, за вимогою відповідача, позивач зобов`язується здійснювати овердрафтове обслуговування відповідача, що передбачає проведення його платіжних доручень та платежів понад залишок коштів на поточному та картковому рахунках відповідача, за рахунок кредитних коштів. Порядок та умови надання відповідачу овердрафту обумовлюються у додатковій угоді.

Згідно з пунктом 1.2 додатку № 7 до договору № МК16G9 від 15.01.2007 (Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок) кредит надається відповідачу в обмін на зобов`язання відповідача з повернення кредиту, дебіторської заборгованості, сплати відсотків та винагороди.

Відповідно до пункту 1.3 додатку № 7 до договору № МК16G9 від 15.01.2007 ліміт, згідно з цим додатком до договору, являє собою суму коштів, у межах якої позивач зобов`язується здійснювати оплату платежів довірених осіб відповідача понад залишок коштів на його рахунку. При цьому, розмір ліміту на момент підписання цього додатку сторони не обумовили.

У пункті 4.1 додатку № 7 до договору № К226L6 від 01.02.2008 вказано, що для розрахунку відсотків за користування кредитом установлюється диференційована процентна ставка, яка залежить від терміну існування непогашеного залишку за кредитом і визначається таблицею. Однак, сторони не погодили в указаній таблиці процентні ставки за користування кредитом.

Позивач стверджує, що на момент підписання сторонами у спорі додатку до договору було погоджено ліміт в розмірі 4000,00 грн і в межах цього розміру ним (банком) було надано відповідачу кредитні кошти у розмірі 3998,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача № НОМЕР_1 за період з 15.01.2007 до 13.02.2020. Крім того, ним подано також виписку з рахунку відповідача № НОМЕР_2 за аналогічний період, однак, з нульовим залишком активів.

За доводами позивача, відповідач скористався наданим йому кредитом, здійснивши платежі зі свого рахунку за відсутності на ньому власних грошових коштів, однак зобов`язання щодо своєчасного погашення дебетового сальдо та сплати від відсотків і комісії не виконав, чим порушив умови Регламенту та приписи законодавства. З огляду на це, та на підставі пункту 5.1. Додатку до Договору (за яким сторони узгодили, що при порушені позичальником будь-якого із зобов`язань за сплаті відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди, позичальник виплачує Позивачу за кожний випадок порушення пеню в розмірі 0,2°/о від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних)), позивач просить суд стягнути з відповідача 3998,00 грн основного боргу за тілом кредиту, 9425,29 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 8399,45 грн пені. З огляду на поданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача, такі нарахування проведені позивачем за період з 17.05.2011 до 13.02.2020.

Надіслана 09.02.2020 підприємцю претензія № В5HMKLPD0UO80 від 03.02.2020 про погашення боргу залишена відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами першою і другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частин першої та третьої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За змістом статті 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів

Судом встановлено, що між сторонами у спорі укладено договір банківського рахунку, додатковою послугою за яким є овердрафтове обслуговування банком клієнтів, тобто можливість отримання мінімального овердрафтового кредиту.

За твердженням позивача, відповідач скористався наданою Додатком №7 до договору від 15.01.2007 послугою кредиту, однак, не повернув кошти в розмірі 3998,00 грн. Досліджуючи подані позивачем докази судом не знайдено підтвердження факту надання кредиту на вказану суму. Так, пунктом 1.1 Додатку № 7 від 15.01.2007 до Договору банківського рахунка визначено, що Банк за наявності вільних грошових ресурсів зобов`язується здійснювати овердрафтове обслуговування Клієнта на підставі Анкети-заяви на встановлення овердрафтового кредиту на картковий рахунок (додаток 8 до цього Договору), що полягає в проведенні платежів, здійснених довіреними особами Клієнта з використанням корпоративних платіжних карток, понад залишок коштів на картковому рахунку Клієнта № 2605___ відкритому в Банку (далі - картрахунок), за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, встановленого відповідно до п. 1.3 цього додатка шляхом дебатування картрахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Однак, матеріали справи не містять Анкету-заяву на встановлення овердрафтового кредиту на картковий рахунок (Додаток № 8). Не долучено до них і жодної виписки з рахунку відповідача по коду № 2607____, який з огляду на положення пункту 2.1 Додатку № 7 до Договору повинен бути відкритий банком за відсотками.

Подані ж суду виписки з двох банківських рахунків відповідача як докази надання ним кредиту, судом відхиляються з огляду на наступне. По-перше, такі докази є неналежними, оскільки не підтверджують, що саме ці рахунки були відкриті на виконання Договору банківського рахунку від 15.01.2007; по-друге, містять взаємо суперечливі відомості (відповідно до рахунку № НОМЕР_2 підприємця за період 15.01.2007 до 13.02.2020 борг в останнього відсутній, а по рахунку № НОМЕР_1 такий борг значиться, хоча жодного руху коштів у ньому не відображено).

Далі, вказаним додатком № 7 не встановлено ліміту кредитування, не визначено процентної ставки за його користування. З огляду на це суд дійшов висновку, що будь-яке нарахування позивачем відсотків, як і штрафних санкцій, з огляду на те, що договором такі визначені не були, не має правової підґрунтя, відтак, є безпідставними.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням вище викладеного у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача суми 21822,74 грн.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, витрат на оплату судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 129, 231, 236, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Судові витрат покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Андрейчук