ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2020м. ДніпроСправа № 904/3684/20

За позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Приватного підприємства "Декор-Нелл", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 41 402 грн. 76 коп. за договором про постачання теплової енергії від 15.01.2013 № 010012

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Приватного підприємства "Декор-Нелл" заборгованість у загальній сумі 41 402 грн. 76 коп., з яких: 34 963 грн. 63 коп. - заборгованість за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2016 по квітень 2019, 2 197 грн. 23 коп. - 3% річних, 4 241 грн. 90 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору про постачання теплової енергії від 15.01.2013 № 010012.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії.

Ухвалою господарського суду від 14.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

Господарський суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, на усій території України з 12.03.2020 до 03.04.2020 установлено карантин.

Крім того, згідно із п. 11 Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набув чинності 02.04.2020, розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України доповнено п. 4 такого змісту, зокрема, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки судового розгляду справи продовжуються на строк дії такого карантину, а строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (редакція п. 4 розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України до 17.07.2020).

Надалі строк дії карантину продовжувався з 03.04.2020 до 24.04.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239), з 24.04.2020 до 11.05.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291), з 11.05.2020 до 22.05.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343), з 22.05.2020 до 22.06.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392), з 22.06.2020 по 31.07.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500), з 01.08.2020 до 31.08.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641), до 31.10.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 № 760).

Відповідач вимоги суду не виконав та не надав витребувані судом документи.

На адресу суду повернувся конверт з ухвалою від 14.07.2020, що направлялась відповідачу, з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відомості про місцезнаходження юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Господарський суд зазначає, що ухвала суду від 14.07.2020 направлялась відповідачу за адресою, яка значиться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг від 14.07.2020).

За визначенням п.п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-ІХ, який набув чинності 17.07.2020, п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України викладено в редакції: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Відповідно до п. 2 розділу ІІ вказаного Закону від 18.06.2020 № 731-ІХ процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Господарський суд зазначає, що відзив на позовну заяву або клопотання відповідача про продовження строку на надання відзиву відповідно до п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-ІХ, до суду не надходили.

За таких обставин у суду наявні достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про розгляд даної справи, але останній не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Також судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті ст. 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв"язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору; факт поставки теплової енергії; строк оплати; наявність часткової оплати; наявність прострочення оплати.

На підтвердження обставин, які є предметом доказування у даній справі, позивач надав до матеріалів справи такі докази:

- копії договору про постачання теплової енергії № 010012 від 15.01.2013 з додатками;

- копію рішення Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016 № 28/12 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі";

- копію акту приймання - передачі об`єктів і мереж теплопостачання від 13.09.2016;

- копію додаткової угоди до договору № 010012 від 15.01.2013;

- копії рахунків за період з жовтня 2016 по квітень 2019;

- копії актів прийому-передачі теплової енергії за період з жовтня 2016 по квітень 2019;

- копію повідомлення за № 1432-сс від 15.11.2016;

- копію фіскального чеку від 16.11.2016, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 479;

- відстеження пересилання поштових відправлень "Укрпошта";

- копії листів за № 1695-сс від 14.12.2016, за № 59-сс від 11.01.2017, за № 285-сс від 06.02.2017, за № 643-сс від 09.03.2017, за № 919-сс від 12.04.2017;

- копії фіскальних чеків від 15.12.2016, від 13.01.2017, від 09.02.2017, від 10.03.2017, від 13.04.2017;

- копію реєстру вручення рахунків КП "Теплоенерго" л/сч 010012;

- копію заяви від 21.11.2018;

- копії рахунків за період з листопада 2018 по квітень 2019 (витяги з електронної пошти);

- розшифровку по платежах;

- довідку за № 195 від 17.06.2020;

- копії актів споживання теплової енергії за період з жовтня 2016 квітень 2019;

- копію досудової вимоги № б/н без дати;

- копії опису вкладення до цінного листа від 20.08.2019, накладної № 059, фіскального чеку від 20.08.2019;

- акт звірки взаємних розрахунків від 19.08.2019;

- копії постанов НКРЕКП від 29.09.2016 № 1757, від 02.12.2016 № 2126, від 01.02.2017 № 151, від 09.11.2017 № 1391, від 10.12.2018 № 1733;

- копію розпорядження Дніпропетровського міського голови від 11.10.2016 № 755-р;

- копії розпоряджень Дніпровського міського голови від 23.03.2017 № 159-р, від 09.10.2017 № 1229-р, від 30.03.2018 № 263-р, від 18.10.2018 № 1436-р, від 22.03.2019 № 400-р;

- копії наказів від 14.10.2016 № 269, від 24.03.2017 № 159, від 11.10.2017 № 541, від 05.04.2018 № 102, від 19.10.2018 № 328, від 29.03.2019 № 155;

- меморіальний ордер № 94 від 27.11.2017;

- платіжні доручення № 1199601 від 14.12.2018, № @2РL050719 від 10.01.2019;

- виписку про рух коштів.

Так, судом встановлено, що 15.01.2013 між Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" (енергопостачальна організація) та Приватним підприємством "Декор-Нелл" (споживач) укладено договір про постачання теплової енергії № 010012 (далі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору енергопостачальна організація бере на себе зобов"язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов"язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Відповідно до п. 2.1. договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляція - в період опалювального сезону (172 доби); гаряче водопостачання - протягом 350 діб; технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою; кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Підпунктом 3.2.2. пункту 3.2. договору передбачено, що споживач теплової енергії зобов"язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, передбачені договором. На кінець опалювального сезону проводити звіряння розрахунків з енергопостачальною організацією.

За п. 5.1. договору споживач зобов"язується встановити прилади обліку теплової енергії.

Облік споживання теплової енергії здійснюється за показниками приладів обліку, встановлених на вводах на опалення за адресою: пр. Миру, 51а, розрахунковим способом ПП "Декор-Нелл" (п. 5.2. договору).

Згідно з п. 7.2. договору розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатами якого підписується акт (у 2-х примірниках) на відпуск - отримання теплової енергії за формою Додатку № 4.

Відповідно до п. 7.3. договору споживач зобов"язаний не пізніше ніж за 5 діб до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії, згідно з її кількістю, передбаченою у Додатку № 1, за власним платіжним дорученням із вказівкою періоду, за який він сплачує.

Пунктом 7.4. договору передбачено, що остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов"язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. У випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.

Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 15.01.2016 (п. 11.1. договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 11.4. договору).

Згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016 № 28/12 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на ба ланс КП "Теплоенерго" об`єктів і мереж теплопостачання", акту приймання - передачі об`єктів і мереж теплопостачання від 13.09.2016, КП "Теплоенерго" отримало засоби теплопостачання.

У зв`язку із неможливістю подальшого виконання обов`язків з теплопостачання об`єктів за договором від 15.01.2013 № 010012 Комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" та фактичним переданням функцій з теплопостачання до Комунального підприємства "Теплоенерго", останнім було запропоновано укласти тристоронню додаткову угоду до договору від 15.01.2013 № 010012, яка за своїм змістом є угодою про заміну кредитора у зобов`язанні.

16.11.2016 позивач надіслав відповідачу повідомлення за № 1432-сс від 15.11.2016 із пропозицією щодо укладення додаткової угоди до договору. До повідомлення додано примірники додаткової угоди, акту звіряння взаємних розрахунків за договором з КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" станом на 28.09.2016, рахунку та акту прийому-передачі теплової енергії за жовтень 2016. Повідомлення отримано відповідачем 21.11.2016.

Однак позивач зазначає, що на час звернення до суду тристороння додаткова угода не підписана відповідачем та на адресу позивача не повернута. При цьому, відповідач не звертався до позивача за розірванням договірних відносин та сплачував кошти на вказані реквізити позивача (проплати були здійснені 27.11.2017, 14.12.2018, 10.01.2019).

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не заперечував стосовно зміни енергопостачальної організації в договорі і, здійснюючи часткові оплати на реквізити позивача, надав згоду на виконання своїх зобов`язань та відповідаль ність за договором перед новою енергопостачальною організацією.

Позивач поставив відповідачу теплову енергію за період з жовтня 2016 по квітень 2019 на загальну суму 37 995 грн. 49 коп. та надіслав/вручив останньому відповідні рахунки та акти прийому-передачі теплової енергії, а саме:

- за жовтень 2016 на суму 450 грн. 54 коп. - відповідач отримав 21.11.2016;

- за листопад 2016 на суму 1 560 грн. 34 коп. - надіслано відповідачу 15.12.2016;

- за грудень 2016 на суму 2 057 грн. 64 коп. - надіслано відповідачу 13.01.2017;

- за січень 2017 на суму 2 942 грн. 27 коп. - надіслано відповідачу 09.02.2017;

- за лютий 2017 на суму 3 030 грн. 56 коп. - надіслано відповідачу 10.03.2017;

- за березень 2017 на суму 1 546 грн. 37 коп. - надіслано відповідачу 13.04.2017;

- за жовтень 2017 на суму 380 грн. 34 коп. - відповідач отримав 27.11.2017;

- за листопад 2017 на суму 1 722 грн. 90 коп. - відповідач отримав 13.12.2017;

- за грудень 2017 на суму 1 303 грн. 41 коп. - відповідач отримав 11.01.2018;

- за січень 2018 на суму 2 714 грн. 68 коп. - відповідач отримав 07.02.2018;

- за лютий 2018 на суму 2 906 грн. 23 коп. - відповідач отримав 07.03.2018;

- за березень 2018 на суму 2 869 грн. 22 коп. - відповідач отримав 10.04.2018;

- за квітень 2018 на суму 1 036 грн. 24 коп. - відповідач отримав 08.05.2018;

- за листопад 2018 на суму 1 873 грн. 27 коп. - відповідач отримав 10.12.2018;

- за грудень 2018 на суму 2 854 грн. 80 коп. - відповідач отримав 10.01.2019;

- за січень 2019 на суму 3 791 грн. 41 коп. - відповідач отримав 06.02.2019;

- за лютий 2019 на суму 2 517 грн. 79 коп. - відповідач отримав 05.03.2019;

- за березень 2019 на суму 1 919 грн. 92 коп. - відповідач отримав 04.04.2019;

- за квітень 2019 на суму 517 грн. 56 коп. - відповідач отримав 03.05.2019.

Згідно з п. 1 ч. 1 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1.

Отже, суд доходить висновку, що відповідач мав можливість отримати рахунки:

- за листопад 2016 на суму 1 560 грн. 34 коп. - 20.12.2016;

- за грудень 2016 на суму 2 057 грн. 64 коп. - 18.01.2017;

- за січень 2017 на суму 2 942 грн. 27 коп. - 14.02.2017;

- за лютий 2017 на суму 3 030 грн. 56 коп. - 15.03.2017;

- за березень 2017 на суму 1 546 грн. 37 коп. - 18.04.2017.

Позивач зазначає, що у нього відсутні докази надіслання відповідачу рахунку за квітень 2017 на суму 73 грн. 30 коп.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії виконав частково, а саме: 27.11.2017 сплатив 380 грн. 34 коп. (за жовтень 2017); 14.12.2018 - 1 873 грн. 27 коп. (за листопад 2018); 10.01.2019 - 851 грн. 55 коп. (за жовтень 2016 та частково за листопад 2016), у зв"язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 34 963 грн. 63 коп.

20.08.2019 позивач надіслав відповідачу досудову вимогу про сплату заборгованості, яка залишилась без відповіді та виконання.

Доказів оплати відповідачем вказаної заборгованості сторонами до матеріалів справи не надано.

Із посиланням на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2 197 грн. 23 коп., за загальний період з 30.11.2016 по 07.07.2020, та інфляційні втрати у розмірі 4 241 грн. 90 коп., за загальний період з січня 2017 по квітень 2020. Нарахування здійснено позивачем за споживання теплової енергії у жовтні - грудень 2016, січень - березень 2017, листопад, грудень 2017, січень - квітень 2018, грудень 2018, січень - квітень 2019.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору про постачання теплової енергії, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За приписами ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За приписами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

З урахуванням положень п. 7.4. договору та положень ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, строк оплати поставленої теплової енергії є таким, що настав, а саме:

- за жовтень 2016 на суму 450 грн. 54 коп. - 28.11.2016;

- за листопад 2016 на суму 1 560 грн. 34 коп. - 26.12.2016;

- за грудень 2016 на суму 2 057 грн. 64 коп. - 23.01.2017;

- за січень 2017 на суму 2 942 грн. 27 коп. - 20.02.2017;

- за лютий 2017 на суму 3 030 грн. 56 коп. - 20.03.2017;

- за березень 2017 на суму 1 546 грн. 37 коп. - 24.04.2017;

- за жовтень 2017 на суму 380 грн. 34 коп. - 04.12.2017;

- за листопад 2017 на суму 1 722 грн. 90 коп. - 18.12.2017;

- за грудень 2017 на суму 1 303 грн. 41 коп. - 16.01.2018;

- за січень 2018 на суму 2 714 грн. 68 коп. - 12.02.2018;

- за лютий 2018 на суму 2 906 грн. 23 коп. - 12.03.2018;

- за березень 2018 на суму 2 869 грн. 22 коп. - 16.04.2018;

- за квітень 2018 на суму 1 036 грн. 24 коп. - 14.05.2018;

- за листопад 2018 на суму 1 873 грн. 27 коп. - 17.12.2018;

- за грудень 2018 на суму 2 854 грн. 80 коп. - 15.01.2019;

- за січень 2019 на суму 3 791 грн. 41 коп. - 11.02.2019;

- за лютий 2019 на суму 2 517 грн. 79 коп. - 11.03.2019;

- за березень 2019 на суму 1 919 грн. 92 коп. - 09.04.2019;

- за квітень 2019 на суму 517 грн. 56 коп. - 08.05.2019.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач 27.11.2017 сплатив 380 грн. 34 коп. (за жовтень 2017), 14.12.2018 - 1 873 грн. 27 коп. (за листопад 2018), 10.01.2019 - 851 грн. 55 коп. (за жовтень 2016 та частково за листопад 2016).

Отже, заборгованість відповідача за поставлену позивачем теплову енергію за період з жовтня 2016 по квітень 2019 становить 34 890 грн. 33 коп. та підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення боргу за квітень 2017 на суму 73 грн. 30 коп. суд зазначає, що, оскільки позивачем не надано доказів надіслання відповідачу рахунку на вказану суму, строк для оплати є таким, що не настав, у зв"язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 197 грн. 23 коп., за загальний період з 30.11.2016 по 07.07.2020, та інфляційних втрат у розмірі 4 241 грн. 90 коп., за загальний період з січня 2017 по квітень 2020, суд зазначає таке.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних порушень чинного законодавства і умов договору судом не встановлено, у зв"язку з чим 3% річних у розмірі 2 197 грн. 23 коп. підлягають стягненню з відповідача.

За результатами перевірки розрахунку інфляційних втрат, судом встановлено, що інфляційні за загальний період з січня 2017 по квітень 2020 (без включення до періодів місяців, в яких мав бути здійснений платіж; з урахуванням місяців, в яких індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція)) складають 4 192 грн. 98 коп. та підлягають стягненню з відповідача. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення 34 890 грн. 33 коп. - основного боргу, 2 197 грн. 23 коп. - 3% річних, 4 192 грн. 98 коп. - інфляційних втрат є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради до Приватного підприємства "Декор-Нелл" про стягнення заборгованості в сумі 41 402 грн. 76 коп. за договором про постачання теплової енергії від 15.01.2013 № 010012 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Декор-Нелл" (49130, м. Дніпро, пров. Вільний, 2 А, ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 29, оф. 504, ) 34 890 грн. 33 коп. (тридцять чотири тисячі вісімсот дев"яносто грн. 33 коп.) основного боргу на р/р № НОМЕР_1 , АТ "Ощадбанк", м. Дніпро, МФО 305482.

Стягнути з Приватного підприємства "Декор-Нелл" (49130, м. Дніпро, пров. Вільний, 2 А, ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 29, оф. 504, ) 2 197 грн. 23 коп. (дві тисячі сто дев"яносто сім грн. 23 коп.) 3% річних, 4 192 грн. 98 коп. (чотири тисячі сто дев"яносто дві грн. 98 коп.) інфляційних втрат та 2 095 грн. 79 коп. (дві тисячі дев"яносто п"ять грн. 79 коп.) витрат зі сплати судового збору на р/р № НОМЕР_2 , АБ "Укргазбанк", м. Київ, МФО 320478.

У решті позову Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради до Приватного підприємства "Декор-Нелл" про стягнення 73 грн. 30 коп. основного боргу, 48 грн. 92 коп. інфляційних втрат відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 28.09.2020

Суддя І.А. Рудь