РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.10.2020Справа № 910/10198/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеганс Україна" (м. Київ)

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (м. Київ)

про стягнення 670.262,46 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Елеганс Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 670.262,46 грн, з яких: 599.000,00 грн основного боргу, 51.823,16 грн пені, 8.544,25 грн 3% річних, 10.895,05 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 37-016-01-18-00898 від 06.08.18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.20. відкрито провадження у справі № 910/10198/20, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання). Встановлено сторонам строки на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив, додаткових письмових пояснень, додаткових доказів.

30.07.20. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він вказує на власне скрутне становище та надає контррозрахунки пені та 3% річних та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.08.18. між позивачем (далі - Виконавець) та відповідачем (далі - Замовник) було укладено Договір № 37-016-01-18-00898 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого Виконавець зобовзується надати послуги зазначені в п. 1.2 Договору, а Замовник зобов`язується оплатити надані послуги. Найменування послуг: ДК 021:20-0 Послуги з розробки пакетів програмного забезпечення (Створення прикладної комп`ютерної програми «Управління дозвільною діяльністю»), ДК016:2010 62.01.1 послуги щодо проектування та розроблення у сфері інформаційних технологій (для цілей оподаткування) (п. 1.2 Договору).

Згідно з пунктом 2.1 Договору його ціна становить 699.000,00 грн.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 9.1 з дати його укладення сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за ним.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості за Договором в сумі 599.000,00 грн по оплаті наданих Виконавцем послуг.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 4.4 Договору сторони узгодили, що здавання-приймання послуг оформлюється Актом. Підписання Акта представником Замовника є підтвердженням відсутності претензій з боку Замовника щодо якості наданих послуг (п. 4.6 Договору).

Матеріали справи містять акт № 5 від 04.12.19. здачі-приймання наданих послуг за договором на суму 699.000,00 грн. означений акт підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлений позивачем Акт наданих послуг є належним доказом надання послуг відповідачу на суму 699.000,00 грн.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оплата за Договором проводиться на підставі Акта, підписаного обома сторонами, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 30 банківських днів з моменту підписання Акту (п. 3.1 Договору).

23.04.20. відповідачем було сплачено позивачу 100.000,00 грн, решту грошових коштів в сумі 599.000,00 грн відповідач позивачу не сплатив. Вказане сторонами підтверджується.

З врахуванням викладеного, пункту 3.1 Договору, строк оплати послуг на суму в розмірі 599.000,00 грн є таким, що настав 20.01.20. (взято до уваги також наявність святкових днів в січні 2020 року).

Доказів оплати відповідачем позивачу 599.000,00 грн матеріали справи не містять.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем доведено належним чином, а відповідачем не спростовано факту існування у останнього заборгованості за надані послуги в розмірі 599.000,00 грн.

Скрутне фінансове становище відповідача (на яке посилається відповідача не надаючи для його підтвердження жодного належного та допустимого доказу) не є підставою для неоплати наданих послуг.

Оскільки відповідач прийняв замовлені ним послуги, однак не оплатив їх повної вартості, грошові кошти в розмірі 599.000,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення 51.823,16 грн пені, 8.544,25 грн 3% річних, 10.895,05 грн інфляційних втрат.

Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який построчив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як передбачено п. 6.4 Договору за порушення строку оплати Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Враховуючи встановлені вище обставини неналежного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті наданих послуг, врахувавши, що прострочення починає обраховуватись з 21.01.20, однак початок такого періоду позивачем визначено 31.01.20., врахувавши, що день оплати до періоду нарахування не включається, та перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: 51.244,81 грн пені, 8.437,87 грн 3% річних, 10.895,05 грн інфляційних втрат.

Пеню в сумі 578,35 грн та 3% річних в сумі 106,38 грн нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, б. 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеганс Україна" (03179, м. Київ, Брест-Литовське шосе, б. 8-А, офіс 407; ідентифікаційний код 37079872) 599.000 (п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч) грн 00 коп. основного боргу, 51.244 (п`ятдесят одну тисячу двісті сорок чотири) грн 81 коп. пені, 8.437 (вісім тисяч чотириста тридцять сім) грн 87 коп. 3% річних, 10.895 (десять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) грн 05 коп. інфляційних втрат, 10.043 (десять тисяч сорок три) грн 67 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко