ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2020 р. Справа №909/1037/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Мирутенко О.Л.

Скрипчук О.С.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився;

присутня Рогожнікова Н.Б. (повноваження не підтверджені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури № 68-3955вих-19 від 24.10.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/3842/19 від 28.10.2019),

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2019 року (повний текст ухвали складено 10.10.2019, м. Івано-Франківськ, суддя Скапровська І.М.)

про повернення позовної заяви

у справі № 909/1037/19

за позовом Першого заступника керівника Івано-франківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі:

позивача: Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Європа Транс Агро, м. Івано-Франківськ

про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами в сумі 20974,09 грн,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог та оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

25.09.2019 року Перший заступник керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Європа Транс Агро про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в сумі 20974,09 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2019 року у справі № 909/1037/19 позовну заяву вх. № 18446/19 від 25.09.2019 та додані до неї документи повернуто прокурору.

Ухвала суду мотивована тим, що прокурор, звертаючись до суду із позовом в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, не обґрунтував наявності підстав для здійснення такого представництва інтересів держави в суді; відсутністю доказів того, що Державна служба України з безпеки на транспорті, в особі якої в інтересах держави прокурор звернувся із цим позовом до суду, не мала підстав і можливості для самостійного захисту своїх прав. Суд вказав, що саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, чи частковою відсутністю коштів на сплату судового збору для прийняття позовної заяви до розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо). Суд зазначив, що сама по собі обставина не звернення Державної служби України з безпеки на транспорті з позовом протягом певного періоду не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави. При цьому суд застосував правові висновки Верховного Суду викладені в постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що у цій справі немає законних підстав для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Керівником Івано-Франківської місцевої прокуратури подано апеляційну скаргу № 68-3955вих-19 від 24.10.2019, в якій просить ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2019 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скаржник посилається на те, що судом прийнято рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме невірно застосовано п.4 ч. 5 ст. 174 ГПК України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Зокрема, зазначає, що Укртрансбезпека, як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно-вагового контролю, нарахування та стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, органом уповноваженим державою на здійснення функцій держави у спірних правовідносинах. Проте, Державною службою України з безпеки на транспорті, за наявності підстав, жодних заходів щодо захисту інтересів держави з метою надходження коштів до Державного бюджету України не вжито. Прокурор зазначає, що така бездіяльність триває понад 3 місяці, що свідчить про невиконання уповноваженим державою органом покладених на нього функцій у спірних правовідносинах. Прокурор вказує, що порушення інтересів держави полягає у ненадходженні до державного бюджету коштів у вигляді плати за проїзд дорогами загального користування великоваговими та великогабаритними транспортними засобами та ставить під загрозу своєчасне та повне фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування державного значення на 2018-2022 роки. Прокурор стверджує, що при скеруванні позовної заяви до суду повинен саме обгрунтувати в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту. В свою чергу вимоги надання належних та допустимих доказів в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту чинне законодавство не містить. Прокурор звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що факт бездіяльності органу державної влади у листі скерованому в прокуратуру, посвідчено самим органом (Державною службою України з безпеки на транспорті України), тому будь-яке додаткове доведення зазначеного факту бездіяльності органу є непотрібним.

Позивач та відповідач не надали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою суду від 04.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури № 68-3955вих-19 від 24.10.2019 на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2019 у справі №909/1037/19.

Ухвалою суду від 14.11.2019 розгляд справи № 909/1037/19 призначено на 03.12.2019 о 11:00 год.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 та 31.08.2020 зупинено апеляційне провадження до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18 та поновлено провадження у справі № 909/1037/19, призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 15.09.2020.

Сторони не забезпечили явку уповноважених представників в судове засідання.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне:

Обґрунтовуючи підстави подання позову прокурор покликався на те, що відповідно до направлення на рейдову перевірку №007194 від 19.04.2019, виданого Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області, сташим державним інспектором Управління Синицькому В.В. та Руєву О.О. проводився габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на 405 км. автомобільної дороги М-18, в ході якого було проведене контрольне зважування автомобіля марки MAN TGА 18.430 реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа BODEX KIS 3WS реєстраційни номер НОМЕР_2 .

Суб`єктом щодо якого здійснювалась перевірка було ТОВ «Європа-Транс Агро», яке розташоване за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Івасюка, 62.

Ззгідно товарно-транспортної накладної № 7215 від 22.04.2019 вбачається, що ТОВ «Європа-Транс Агро» здійснювало перевезення сої для ТзОВ «Південь Агро Інвест» з пункту навантаження (смт. Верхній Токмак Перший, вул. Привокзальна, 8А, Чернігівський район, Запорізької області) (ТОВ «Оптімусагро Трейд») до пункту розвантаження для ТОВ «МСП Ніка-Тера» (м. м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 23А/23В).

За результатами зважування автомобіля встановлено перевищення нормативних вагових параметрів, в якому нормативно допустима вага навантаження на одиничну ось становить 11 т, тоді як фактична 12,85 т, а також встановлено перевищення нормативно допустимої загальної ваги транспортного засобу, яка становить 40 т, тоді як фактична вага становить 43,27т, що підтверджується довідкою від 22.04.2019 № 0009585 про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

Вказане порушення зафіксовано в акті № 0016085 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 22.04.2019, додатком до якого є розрахунок від 22.04.2019 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, згідно якого ТОВ «Європа-Транс Агро» нараховано плату за проїзд в розмірі 694,26 євро, що станом на день проведення розрахунку 22.04.2019 згідно курсу Національного Банку України становить 20974,09 грн.

Обґрунтовуючи наявність підстав для представництва та необхідність захисту інтересів держави, Івано-Франківська місцева прокуратура зазначає наступне:

структурним підрозділом позивача Державної служби України з безпеки на транспорті, а саме Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області 08.05.2019 надсилались повідомлення до ТОВ «Європа-Транс Агро» про необхідність здійснення оплати за проїзд великоваговим та (або) великогабаритним транспортним засобом згідно розрахунку від 22.04.2019. Однак, Товариство спричинені державі збитки у вигляді невнесення плати за проїзд автомобільними дорогами не відшкодувало.

Незважаючи на це Державна служба України з безпеки на транспорті та її структурний підрозділ жодних дій щодо стягнення вищезазначеної суми в судовому порядку не вчинили, обмежившись зверненням до прокуратури Івано-Франківської області з проханням вжити заходи щодо стягнення суми збитків в судовому порядку, мотивуючи його відсутністю достатнього фінансування на сплату судового збору. Така бездіяльність триває понад 4 місяці, що свідчить про невиконання уповноваженим державою органом покладених на нього функцій у спріних правовідносинах.

Відтак, у позовній заяві прокурор просить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами в сумі 20974,09 грн. При цьому прокурор визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державну службу України з безпеки на транспорті.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з абзацами 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абзаців 1 - 3 частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно з положеннями ч.ч. 3-5 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з цим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Як вже зазначалося, своє звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті прокурор обґрунтовував тривалим невжиттям позивачем заходів, спрямованих на стягнення коштів за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом та нездійснення уповноваженим органом захисту інтересів держави з метою надходження коштів до бюджету, чим порушуються інтереси держави.

Так, прокурор зазначав, що Державна служба України з безпеки на транспорті та її структурний підрозділ жодних дій щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами в сумі 20974,09 грн. в судовому порядку не вчинили, обмежившись зверненням до прокуратури Івано-Франківської області з проханням вжити заходи щодо стягнення суми збитків в судовому порядку, мотивуючи його відсутністю достатнього фінансування на сплату судового збору.

Вказані обставини було визначено прокурором як бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що прокурором не подано належних та допустимих доказів нездійснення або здійснення неналежним чином позивачем своїх повноважень щодо захисту інтересів держави (як то доказів внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вироку суду щодо службових осіб; доказів накладення дисциплінарних стягнень на державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків), оскільки господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Окрім того, в оскарженій ухвалі суд не дослідив обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлення позивача, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, та підлягає з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах.

Як вбачається з копії позовної заяви, наявної в матеріалах апеляційного оскарження ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2019 у справі №909/1037/19, прокурор зазначив, що Державну службу України з безпеки на транспорті повідомлено листом про вжиття представницьких повноважень в її інтересах, у п.1 переліку додатків до позовної заяви зазначено «завірена копія листа Івано-Франківської місцевої прокуратури до Державної служби з безпеки на транспорті на 1 арк.», що свідчить про дотримання вимог абз.3 ч.4 ст.23 статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, скасування ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2019 та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду на стадію відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 270, 275, 280, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури № 68-3955вих-19 від 24.10.2019 - задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2019 року у справі № 909/1037/19 скасувати.

3. Направити справу № 909/1037/19 до Господарського суду Івано-Франківської області для продовження розгляду на стадію відкриття провадження у справі.

4. Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

5.Порядок оскарження визначено ст.ст. 287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено і підписано 25.09.2020 року

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Мирутенко О.Л.

Суддя Скрипчук О.С.