ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2020 р. Справа№ 920/151/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Попікової О.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційних скарг Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" та Комунального підприємства "Теплогрант"

на рішення Господарського суду Сумської області від 04.06.2020, повний текст якого складено 09.06.2020

у справі №920/151/20 (суддя Джепа Ю.А.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Теплогрант"

про стягнення 199 488,15 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

12.02.2020 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Комунального підприємства "Теплогрант" (надалі - відповідач) про стягнення боргу сумі 199 488 грн 15 коп за зобов`язаннями з жовтня 2017 року - березня 2018 року, з яких пеня у розмірі 171 950 грн 31 коп, 3 % у сумі 15 749 грн 76 коп та інфляційні втрати - 11 788 грн 08 коп.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем договору № 6111/1718-КП-29 постачання природного газу від 19.09.2017 в частині здійснення своєчасної оплати, чим порушено п. 6.1 договору, внаслідок чого виникла вказана заборгованість по оплаті природного газу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви їого прийняття.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 04.06.2020 у справі №920/151/20 позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства "Теплогарант" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в сумі 85 975 грн 16 коп, 3% річних у сумі 15 749 грн 76 коп, інфляційні втрати у сумі 11 788 грн 08 коп та витрати по сплаті судового збору в сумі 2992 грн 32 коп . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат виходив з того, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та невиконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1 договору. Розрахунок 3% та інфляційних втрат позивачем здійснено арифметично правильно, з огляду на що відсутні підстави для відмови в позові в цій частині.

Крім того, суд дійшов висновку, що позивач правильно здійснив розрахунок пені згідно з пунктом 8.2 договору, виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України за відповідний період прострочення, проте з огляду на наведені відповідачем обставини, частково задовольнив його клопотання про зменшення розміру пені, зменшивши її на 50% до 85 975 грн 16 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство "Теплогрант" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 04.06.2020 у справі №920/151/20 скасувати повністю та прийняти нове судове рішення, яким зменшити суму заявленої до стягнення пені в розмірі 171 950,31 грн до 90%, а в іншій частині позову - у стягненні інфляційних втрат та 3% річних - відмовити, судові витрати стягнути пропорційно заявленим вимогам.

Скаржник вважає, що суд неповно з`ясував обставини, які є підставою для застосування приписів ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, оскільки розмір нарахованої неустойки зменшив лише до 50%, натомість на думку відповідача пеня підлягає зменшенню до 90%. При вьому, відповідач посилається на те, що борг сплачено у повному обсязі та зазначає про відсутність його вини у порушенні зобов`язання.

Також відповідач послався на відсутність підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись при цьому на те, що на момент звернення із позовом основна заборгованість відсутня та на момент оплати основного боргу позивач не заявляв вимогу про сплату боргу з урахуванням приписів ст. 625 ЦК України.

Серед інших доводів апеляційного оскарження КП "Теплогрант" наголосило на тому, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, зокрема статті 42, 202, 252, оскільки судове рішення ухвалено за відсутності представників відповідача, якого не було належним чином повідомлено про розгляд справи, призначений на 04.06.2020 та ухвали суду від 04.02.2020, якою суд викликав сторін до судового засідання відповідач не отримував; ці обставини є обов`язковою підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст. 277 ГПК України.

Також, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 04.06.2020 у справі №920/151/20 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 85 975,15 грн та прийняти нове судове рішення в цій частині, яким позовні вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі 85 975,15 грн - задовольнити, судові витрати у розмірі 3 153,00 грн покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог статті 233 Господарського кодексу України, при зменшенні розміру пені до 50% не врахував інтереси позивача та не оцінив розмір заподіяних йому збитків. На думку скаржника, розмір пені зменшено безпідставно, оскільки матеріали справи не містять обґрунтованих доказів наявності підставі для зменшення розміру пені.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.07.2020, апеляційні скарги передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" та Комунального підприємства "Теплогрант" на рішення Господарського суду Сумської області від 04.06.2020 від 04.06.2020 у справі №920/151/20. Об`єднано апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" та Комунального підприємства "Теплогрант" на рішення Господарського суду Сумської області від 04.06.2020 у справі №920/151/20 в одне апеляційне провадження. Повідомлено учасників справи про здійснення розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" та Комунального підприємства "Теплогрант" на рішення Господарського суду Сумської області від 04.06.2020 у справі №920/151/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 12.08.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 12.08.2020.

У відповідності до ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога про стягнення 199 488,15 грн, вказана справа, у відповідності до приписів ГПК України, відноситься до малозначних справ.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та обґрунтування відзиву, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" залишити без задоволення, апеляційну скаргу КП "Теплогарант" задовольнити частково, рішення суду скасувати з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

19.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, постачальник) та Комунальним підприємствов "Теплогрант" (відповідач) укладено договір № 6111/1718-КП-29 постачання природнього газу.

Відповідно до п. 1.1 та 1.2 Договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природній газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природній газ, що постачається за цим договором, використовується позивачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води з населення.

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 4 530 218 грн 33 коп., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 286 547 грн 44 коп, 30.11.2017 на суму 599 207 грн 62 коп, 31.12.2017 на суму 849 394 грн 58 коп, 31.01.2018 на суму 1 128 000 грн 04 коп, 28.02.2018 на суму 1 068 288 грн 02 коп, 31.03.2018 на суму 599 780 грн 63 коп.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Також між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та та Комунальним підприємствов "Теплогрант" були укладені додаткові угоди до договору від 19.09.2017 № 6111/1718-КП-29: додаткова угода від 15.03.2018 №1, додаткова угода від 03.04.2018 № 2, відповідно до яких до зазначеного договору було змінено п. 2.1 "кількість та фізико-хімічні показники природнього газу" та п. 12.1, відповідно до якої було змінено строк дії договору в частині реалізації природнього газу з 01.10.2017 до 31.05.2018.

Позивач вказує, що основна заборгованість у відповідача відсутня, проте оплату за переданий газ останній здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача про стягнення пені у сумі 171 950 грн 31 коп, 3 % річних у сумі 15 749 грн 76 коп, інфляційних втрат у сумі 11 788 грн 08 коп.

Факт прострочення платежу за отриманий природний газ підтверджується розрахунками позивача, а також не заперечується відповідачем у поданому до суду відзиві на позовну заяву.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем остаточний розрахунок по договору від 19.09.2017 №6111/1718-КП-29 за зобов`язаннями:

- жовтня 2017 було здійснено 26.12.2017;

- листопада 2017 - 01.02.2018;

- грудня 2017 - 28.02.2018;

- січня 2018 - 04.04.18;

- лютого 2018 - 06.07.2018;

- березня 2018 - 05.12.2018.

Таким чином, заборгованість за договором від 19.09.2017 №6111/1718-КП-29 була повністю погашена відповідачем 05.12.2018.

У зв`язку із наведеним позивач нарахував відповідачу:

- за зобов`язаннями жовтня 2017 року - 4 539 грн 70 коп пені та 496 грн 21 коп - 3 % річних;

- за зобов`язаннями листопада 2017 - 8777 грн 07 коп пені та 903 грн 61 коп - 3 відсотка річних та 1117 грн 99 коп інфляційних втрат;

- за зобов`язаннями грудня 2017 - 12416 грн 74 коп пені, 1164 грн 07 коп - 3 відсотка річних;

- за зобо`язаннями січня 2018 - 16621 грн 19 коп пені, 1481 грн 81 коп - 3 відсотка річних та 768 грн 96 коп інфляційних втрат;

- за зобов`язаннями лютого 2018 - 42 956 грн 49 коп пені, 3790 грн 28 коп - 3 відсотка річних та 4495 грн 02 коп інфляційних втрат;

- за зобов`язаннями березня 2018 - 86 639 грн 11 коп пені, 7913 грн 78 коп - 3 відсотка річних та 5406 грн 11 коп інфляційних втрат.

Таким чином, за розрахунком позивача загальна сума нарахувань за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідачем становить 199 488,15 грн, з яких пеня у сумі - 171 950 грн 31 коп, 3 % річних у сумі 15 749 грн 76 коп, інфляційні втрати у сумі 11 788 грн 08 коп.

В свою чергу відповідач просив суд задовольнити позов частково, зменшити нараховану суму пені в розмірі 171 950 грн 31 коп на 90 %, у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних відмовити.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач підтвердив факт того, що останній отримав від позивача у період з 01.10.2017 по 31.03.2018 природний газ на загальну суму 4 530 218 грн 33 коп, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями актів прийому-передачі природного газу та зазначив, що основна заборгованість за спожитий природний газ на момент подання позову відсутня.

Між тим, що стосується заявленого позивачем розміру пені відповідач заперечив, та заявив клопотання про зменшення розміру пені на 90 %, з посиланням на збитковий фінансовий стан.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо правових підстав для стягнення з відповідача пені, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено неналежне виконання відповідачем обов`язків за договором в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ за зобов`язаннями з жовтня 2017 року - березня 2018 року. Факт прострочення платежу за отриманий природний газ у вказаний період підтверджується розрахунками позивача, а також не заперечується відповідачем.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина 1 статті 199 ГК України).

Штрафними санкціями відповідно до частини 1 статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі порушення покупцем умов пункту 6.1 договору, покупець зобов`язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі пункту 8.2 договору постачання природного газу нарахував та просив стягнути з відповідача пеню в сумі 171 950 грн 31 коп. з урахуванням часткових оплат за період за обов`язаннями:

- жовтень 2017 року за період - 28.11.2017 по 26.12.2017;

- листопад 2017 року за період - 26.12.2017 по 31.01.2018;

- грудень 2017 року за період - 26.01.2018 по 27.02.2018;

- січень 2018 року за період - 27.02.2018 по 03.04.2018;

- лютий 2018 року за період - 27.03.2018 по 05.07.2018;

- березень року за період - 26.04.2018 по 04.12.2018.

Судом встановлено, що заявлений до стягнення розрахунок пені позивачем здійснено у відповідності до вимог статті 232 Господарського кодексу України, та з наступного дня, від дня простроченого основного зобов`язання, з урахуванням положень Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а тому позовні вимоги про її стягнення є доведеними та обгрунтованими.

КП "Теплогрант" до суду першої інстанції було подано відзив, у якому відповідач серед іншого просив суд на підставі статті 551 ЦК України і статті 233 ГК України зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій (пені) до 90 % від заявленої позивачем суми.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у справі у межах доводів і вимог апеляційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у частині непогодження зменшення судом розміру пені на 50% та апеляційної скарги Комунального підприємства "Теплогрант" стосовно його клопотання про зменшення розміру пені на 90%, вважає обґрунтованим та правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 50 %, яка підлягає стягненню з відповідача у сумі 85 975 грн 16 коп.

Так, обґрунтовуючи подане клопотання відповідач послався, зокрема, на збитковий фінансовий стан підприємства. Наголосив, що застосування відповідних фінансових санкцій призведе до затримки у виплаті заробітної плати працівникам, виникнення заборгованості у сплаті податків до бюджету, затримки розрахунків з контрагентами та до інших негативних наслідків. До виняткових обставин, які мають істотне значення відповідач відносить те, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом ступінь виконання відповідачем зобов`язання становить 100 %; відсутність об`єктивної вини відповідача та наявна неспроможність споживачів, які фінансуються з державного та місцевого бюджетів своєчасно розрахуватись за послуги з теплопостачання, які надавав відповідач; відповідач, враховуючи недостатність коштів, що надходять на його рахунки зі спеціальним режимом використання, дбаючи про інтереси позивача, здійснював оплату послуг за постачання газу самостійно власними коштами.

Між тим, відповідач зазначив, що у період дії договору 2017-2018 рр. останній перебував у тяжкому фінансовому стані, що підтверджується доданим відповідачем до відзиву Балансом (Звіт про фінансовий результат, Форма № 1) за 2018 рік, з квитанцією про реєстрацію документа у Державній податковій службі України та Звітом про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід. Форма №2) за 2018 рік, з яких вбачається, що чистий фінансовий результат підприємства за 2018 рік склав 13 973 000 грн збитку.

Також відповідач вказав, що на сьогоднішній день він також перебуває у скрутному фінансовому стані, що підтверджується Балансом (Звіт про фінансовий результат, Форма № 1) за 2019 рік та Звітом про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід. Форма № 2) за 2019 рік, з яких вбачається, що чистий фінансовий результат підприємства за 1 квартал 2019 року склав 2 185 000 грн збитку.

Позивач щодо клопотання відповідача про зменшення пені на 90 %, просив заперечував, просив суд врахувати також майнові інтереси позивача та відмовити у задоволенні клопотання відповідача. Позивач наголосив, що відповідачем були порушені умови договору щодо строків оплати, несвоєчасність оплати перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків постачання природного газу, якість та своєчасність надання послуг іншим споживачам, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020 рр.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Згідно із частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, від 20.06.2019 у справі №916/2283/18, від 01.08.2019 у справі №922/2932/18, від 23.01.2020 у справі № 920/432/19.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 905/1742/18, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 18.06.2019 у справі №914/891/16).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши наведені мотиви та подані сторонами докази і заперечення, при зменшенні розміру пені суд першої інстанції врахував інтереси обох сторін, співрозмірність неустойки, ступень виконання зобов`язання відповідачем, співвідношення розміру пені і понесених позивачем збитків у зв`язку з порушенням відповідачем свого зобов`язання, збитковість фінансового стану відповідача, а також те, що заборгованість за спожитий природний газ відповідачем сплачена в повному обсязі.

З урахуванням наданих відповідачем доказів, ступеню виконання відповідачем зобов`язань за договором, причин несвоєчасного виконання зобов`язання, значимість підприємства відповідача для населення та держави, з огляду на постачання відповідачем природного газу, що постачається для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винятковість даного випадку, що надає право суду для зменшення неустойки.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення спору та правомірно застосував законодавчо регламентоване право щодо зменшення розміру пені, врахувавши обставини справи та матеріальний стан як відповідача, так і позивача у даній справі, цим самим забезпечивши баланс майнових інтересів обох сторін.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів понесення ним збитків, погіршення фінансового стану та господарської діяльності позивача, внаслідок допущеного саме в результаті порушення (несвоєчасного виконання) зобов`язань відповідачем у спірних правовідносинах, більш того станом на момент звернення із даним позовом до суду основне зобов`язання виконано.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" про неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 233 ГК України, неналежне обґрунтування судом підстав для зменшення розміру неустойки на 50% та не дослідження судом всіх обставин справи у їх сукупності, що дають підстави для зменшення розміру неустойки, оскільки апеляційним судом встановлено, що суд в повній мірі дослідив всі обставини, передбачені зазначеною статтею та правильно застосував положення цієї статті.

Судом перевірено та надано належну оцінку співвідношенню розміру заподіяних позивачу збитків і заявлених до стягнення сум, тому зменшення нарахованої позивачем пені на 85 975 грн 16 коп. не призведе до порушення прав позивача.

Водночас, враховуючи встановлені обставини справи та наведені мотиви у клопотанні відповідача, наведені у апеляційній скарзі Комунального підприємства "Теплогрант" аргументи також не можуть бути підставами для скасування постановленого у справі рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

При цьому сам факт того, що на момент звернення позивача з позовом основна заборгованість за спожитий природний газ відсутня та невисокий розмір збитків, не може бути безумовною підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника, у даному випадку, як напролягає відповідач на 90%.

При цьому скаржник помилково ототожнює зменшення розміру неустойки з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання (стаття 218 ГК України), тоді як зі змісту статті 233 ГК України, яка регулює зменшення розміру штрафних санкцій, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільненням його від відповідальності.

Колегія суддів вважає, що у цій справі суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку про можливість зменшення пені на 50%, враховуючи, що відповідач повністю оплатив основний борг, а також беручи до уваги, що порушення зобов`язання не завдало позивачеві значних збитків. Суд апеляційної інстанції не бачить жодних вагомих підстав вважати інакше. Такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судової практиці, у тому числі суду касаційної інстанції, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме: у спорах про стягнення заборгованості з комунального підприємства за поставлений природний газ.

Що стосується позовних вимог в частині нарахованих позивачем 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначє наступне.

Суд, розглянувши позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, вважає їх обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню у сумі 15 749 грн 76 коп та 11 788 грн 08 коп. відповідно. Такі висновки суду за оцінкою колегії суддів є правильними та обґрунтованими.

Колегія суддів вважає помилковими аргументи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись при цьому на те, що на момент звернення із позовом основна заборгованість відсутня та на момент оплати основного боргу позивач не заявляв вимогу про сплату боргу з урахуванням приписів ст. 625 ЦК України.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України.

Так, за частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Відтак, враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що факт прострочення платежу за отриманий природний газ підтверджується розрахунками позивача, а також не заперечується відповідачем, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Таким чином, колегія суддів з висновком суду про стягнення 3% річних у сумі 15 749 грн 76 коп та інфляційних втрат у сумі 11 788 грн 08 коп погоджується, вважає його обґрунтованим та таким, що здійснений з урахуванням норм чинного законодавства.

Серед інших доводів апеляційного оскарження КП "Теплогрант" наголосило на тому, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, зокрема статті 42, 202, 252, оскільки судове рішення ухвалено за відсутності представника відповідача; в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, призначений на 04.06.2020 та ухвали суду від 04.02.2020, якою суд викликав сторін до судового засідання відповідач не отримував; ці обставини є обов`язковою підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст. 277 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Сумської області від 17.02.2020 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі № 920/151/20; справу ухвалено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, розгляд справи по суті призначено на 26.03.2020 об 11 год 00 хв.

У відзиві на позов відповідач серед іншого просив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

12.03.2020 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 26.03.2020 на іншу дату у зв`язку із запровадженням карантину.

26.03.2020 розгляд зазначеної справи по суті не відбувся у зв`язку з відпусткою судді Джепи Ю.А., що унеможливлювало розгляд справи, однак не було підставою для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 06.04.2020 у справі № 920/151/20 розгляд справи по суті було призначено у судове засідання на 30.04.2020, 12:00 у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

30.04.2020 розгляд зазначеної справи по суті не відбувся у зв`язку з відпусткою судді Джепи Ю.А., що унеможливлювало розгляд справи, однак не було підставою для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 04.05.2020 у справі № 920/151/20 розгляд справи по суті було призначено у судове засідання на 04.06.2020, 11:00 у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Пунктом 4 резолютиваної частини суд ухвалив, копію ухвали надіслати учасникам справи, в тому числі електронною поштою.

Частиною 2 статті 13 ГПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

За умовами частини 5 статті 13 ГПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом частини 1 статті 42 ГПК України, учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Статтею 120 ГПК України визначено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідач у доводах апеляційної скарги наголосив на тому, що на електронну адресу підприємства: копія ухвали Господарського суду Сумської області від 04.05.2020 не надходила, при цьому відповідач надав роздруківку з електронної пошти підприємства з інформацією про вхідне та вихідне листування між адресатами. Крім того, відповідач вказав, що відповідана ухвала суду також не надходила і на юридичну адресу підприємства. Між тим, зазначив, що у відзиві на позов він заперечував проти розгляду справи у поярдку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та має намір брати участь у судовому засіданні з розгляду даної справи.

Досліджуючи наведені аргументи відповідача, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що матеріали справи містять Акт Господарського суду Сумської області від 06.05.2020 за змістом якого ухвалу від 04.05.2020 було прийнято відділом документального забезпечення та контролю (канцелярія) для надсилання. Проте, документ не було надіслано в зв`язку з відсутністю коштів для здійснення поштових відправлень.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали Господарського суду Сумської області від 06.04.2020, від 04.05.2020 було надіслано сторонам електронню поштою. Відповідно до Списків розсилки №238 від 07.04.2020, від 05.05.2020 (т.3 а.с. 218, 233) вбачається, що відповідні судові акти було надіслано: ПАТ НАК "Нафтогаз України" на електронну адресу ; КП "Теплогарант" - .

Відомостей щодо отримання зазначених судових актів матеріали справи не містять.

23.09.2020 через відділ документального забезпечення на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 Господарським судом Сумської області надіслано скрін-шот з електронної пошти суду щодо надсилання учасникам судового процесу ухвал Господарського суду Сумської області від 06.04.2020, від 04.05.2020 у даній справі, із зазначенням адресата та його електронної адреси на яку було здійснено відправку.

Наведена інформація свідчить про те, що ухвали Господарського суду Сумської області від 06.04.2020, від 04.05.2020 було надіслано судом КП "Теплогарант" на електронну адресу: за вих. № 286/20, №806/20.

Таким чином, апеляційний господарський суд встановив, що ухвали Господарського суду Сумської області від 06.04.2020, від 04.05.2020 судом було надіслано на електронну адресу: , натомість електронна адреса яку повідомив відповідач у відзиві на позов є: (відмінність полягає у зазначенні в адресі електронної пошти літер «q» та «g»).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повідомлення відповідача про дату та час судового засідання за допомогою електронної пошти, суд не пересвідчився у належному повідомленні всіх учасників справи з приводу призначеного судового засідання, зокрема на 04.06.2020.

В той же час, коли ухвалою Господарського суду Сумської області від 04.05.2020 розгляд справи по суті було призначено у судове засідання на 04.06.2020, 11:00 у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У розумінні приписів частин 1 та 2 статті 120 ГПК України - суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими аргументи КП "Теплогрант" про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема приписів статті 120 ГПК, оскільки суд розглянув справу за відсутності учасника справи, а саме відповідача, без належного повідомлення останнього про дату, час і місце судового засідання.

Наведене свідчать про порушення судом принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як основних засад судочинства, встановлених пунктами 1, 3 частини 2 статті 129 Конституції України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи наведене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог господарського процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасника справи - КП "Теплогарант", визнавши ухвалою від 04.05.2020 явку учасників справи до судового засідання - 04.06.2020 обов`язковою, не забезпечив останньому можливості реалізувати надані йому законом права, оскільки розглянув справу за його відсутності, не з`ясувавши причини нез`явлення та, не повідомивши належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального права, та враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" залишається без задоволення, а апеляційна скарга КП "Теплогарант" підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційних скарг по суті позовних вимог, покладаються на скаржників.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу КП "Теплогарант" задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду Сумської області від 04.06.2020 у справі №920/151/20 скасувати та прийняти нове судове рішення, виклавши резолютивну частину у наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплогарант" (вул. Садова, буд. 39а, м. Конотоп, Сумська область, 41615, ідентифікаційний код 32325215) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720) пеню в сумі 85 975 грн 16 коп, 3% річних у сумі 15 749 грн 76 коп, інфляційні втрати у сумі 11 788 грн 08 коп та витрати по сплаті судового збору в сумі 2992 грн 32 коп .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити».

Видачу наказу доручити Господарському суду Сумської області.

4. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

О.В. Попікова