ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"23" вересня 2020 р. Справа№ 873/104/20

Північний апеляційний господарський суд

суддя: Ходаківська І.П.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву

Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ" про залишення без розгляду заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Продавців послуг та товарів для автомобілів" від 05.08.2020

у третейській справі № 566/06/20 (третейський суддя - І.М. Буряк)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональний шинний склад"

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Продавців послуг та товарів для автомобілів" від 05.08.2020 у третейській справі №566/06/20 позов ТОВ "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ" задоволено; стягнуто з ТОВ "Регіональний шинний склад" на користь ТОВ "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ" 303 240, 00 грн заборгованості, 90 972, 00 грн штрафу, 5 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу, 1 485,53 грн витрат на сплату третейського збору.

ТОВ "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ" в порядку ст. 352 ГПК України звернулось до Північного апеляційного господарського суду із заявою про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Продавців послуг та товарів для автомобілів" від 05.08.2020 у третейській справі № 566/06/20.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2020, справу № 873/104/20 передано на розгляд головуючому судді (судді-доповідачу) - Ходаківській І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 вказану заяву прийнято до розгляду; розгляд заяви призначено у судовому засіданні на 23.09.2020.

У судове засідання 23.09.2020 представники сторін не з`явилися.

16.09.2020 від ТОВ "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ" на адресу суду надійшла заява про залишення без розгляду заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Продавців послуг та товарів для автомобілів" від 05.08.2020.

Розглянувши вказану заяву ТОВ "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ" колегія виходить з такого.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.ч. 1,2 ст.2 ГПК України).

Частинами 1, 2 ст. 325 ГПК України визначено, що питання видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного господарського суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня ухвалення рішення третейським судом.

Порядок розгляду заяв про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду регламентовано у Главі 2 Розділу VII ГПК України.

Однак зазначена глава ГПК України не містить положень про право заявника клопотати перед судом залишити подану заяву про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду без розгляду або відмовитися від неї.

Водночас, одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у ст.14 ГПК України та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У юридичній науці під диспозитивністю (від лат. dispositus- упорядкований, розподілений) розуміється можливість суб`єктів самостійно упорядкувати (регулювати) свої відносини, діяти на власний розсуд: вступати чи відмовитись від участі у правовідносинах, визначати їх зміст, здійснювати свої права або утримуватися від цього.

Однією із складових принципу диспозитивності є те, що суб`єкт має можливість відмовитися від свого права чи інтересу. Тобто право особи на звернення до суду, зокрема із заявою про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду, рівною мірою стосується й права такої особи на відкликання цієї заяви (відмову від неї) або залишення без розгляду. ГПК України не містить положень, які б забороняли особі це зробити.

Право на подання заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду та право на подання заяви про залишення без розгляду такої заяви є безумовним правом заявника, що не суперечить вимогам закону та не порушує прав чи інтересів жодних інших осіб, а суд у такому випадку повинен виходити саме із пріоритетності права заявника розпоряджатися заявленими вимогами на власний розсуд. Суд не може розглядати відповідну заяву по суті, зважаючи на те, що особа, яка її подала, цього не бажає.

У зазначеному аспекті необхідно вказати, що правове регулювання процесуальних відносин, як і будь-яких інших суспільних відносин, не позбавлене певних недоліків, одним із яких є повна або часткова відсутність норм, які регулюють відносини, що потребують правового регулювання (прогалини у праві).

Прогалини у процесуальному праві, за загальним правилом, повинні усуватися шляхом правотворчості. Водночас, у конкретній ситуації задля досягнення завдання судочинства, зокрема господарського, такі прогалини можуть бути подолані безпосередньо у процесі правозастосування. Йдеться про можливість застосування судами процесуальної аналогії. Так, наприклад, забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (ч.11 ст.11 ГПК України). У такому випадку, суд зіштовхується з проблемою розгляду й вирішення справи за відсутності відповідних норм права та повинен ухвалювати рішення на підставі аналогії права чи аналогії закону. Аналогічно і в ситуації відсутності норм процесуального права. Відмова у судовому захисті з мотивів неврегульованості процедури суперечить сенсу та призначенню регулятивного права в цілому і процесуального права зокрема.

Водночас, застосовуючи процесуальну аналогію, слід підходити до цього лише у виняткових випадках.

ГПК України повною мірою не задовольняє потребу у правовому регулюванні спірної ситуації. Проте, виходячи зі змісту її обставин, керуючись завданням господарського судочинства, принципом диспозитивності господарського судочинства та верховенства права, колегія вважає за можливе задовольнити заяву про залишення без розгляду заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду (подану до початку розгляду справи) за аналогією на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Інший правовий механізм вирішення ситуації, яка склалася у цій справі, відсутній.

При цьому, необхідно звернути увагу на той факт, що суд касаційної інстанції неодноразово у своїх судових рішеннях застосовував норми ГПК України за аналогією.

Наприклад, ухвали Великої Палати Верховного Суду від 02.12.2019 у справі №910/7023/19 та від 15.04.2019 у справі №903/922/17, в яких Суд зазначив, що ГПК України не визначив перелік підстав залишення без руху заяви про роз`яснення судового рішення, тому при вирішенні спірного питання за аналогією закону необхідно керуватися положеннями статей 174, 292 ГПК України (ухвали доступні за посиланнями:

· http://reyestr.court.gov.ua/Review/86103936

· http://reyestr.court.gov.ua/Review/81171466

Аналогічні за змістом ухвали постановлені і Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду.

· http://reyestr.court.gov.ua/Review/87868359 (ухвала від 27.02.2020 у справі №905/887/19);

· http://reyestr.court.gov.ua/Review/86933120 (ухвала від 15.01.2020 у справі 907/537/18);

· http://reyestr.court.gov.ua/Review/86851561 (ухвала від 10.01.2020 у справі №925/9/18).

В ухвалі від 20.11.2019 у справі № 215/911/19 (адміністративне провадження №К/9901/32096/19) Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду застосував за аналогією закону до спірних правовідносин частину 11 статті 126 КАС України та частини 1 статті 131 КАС України. Ухвала доступна за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/Review/85774534.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 12.08.2019 провадження № 61-111вп19 зазначив, застосувати в порядку аналогії закону норми пункту 1 частини четвертої статті 185, пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України. Ухвала доступна за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/Review/83589723.

Застосування аналогії процесуального закону Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду також здійснено в ухвалах від 18.11.2019 у справі № 664/4673/14-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85804990) та від 21.02.2019 у справі № 336/4232/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/80330508).

Дещо схожа ситуація застосування аналогії процесуального закону до ситуації, яка розглядається у цій справі, відображена в ухвалі Верховного Суду України від 27.05.2017 у справі №6-66ц15(http://reyestr.court.gov.ua/Review/44508140).

Верховний Суд України зазначив таке: « 3 квітня 2015 року ОСОБА_9 подав до Верховного Суду України клопотання про відмову від заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року у зв`язку з мирним врегулюванням спору. Право особи щодо відмови від позову, апеляційної та касаційної скарг передбачено на відповідних стадіях цивільного процесу, зокрема положеннями статей 174, 300, 330 ЦПК України.

Особа, яка подала заяву про перегляд Верховним Судом України ухвали суду касаційної інстанції, також не позбавлена права відмовитися від такої заяви, реалізація права на відмову від заяви про перегляд Верховним Судом України судового рішення підлягає регулюванню за аналогією закону.

Згідно із частиною першою статті 354 ЦПК України перегляд судових рішень у Верховному Суді України здійснюється на підставі заяв сторін та інших осіб, які брали участь у справі. Клопотання ОСОБА_9 про відмову від заяви не суперечить закону. Наявність такої заяви виключає подальше провадження з перегляду судових рішень, ухвалених у справі, у Верховному Суді України».

Тобто, застосування аналогії процесуального закону має місце у практиці Верховного Суду.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що застосування у цій справі за аналогією п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України є цілком виправданим, справедливим та спрямованим на реалізацію завдання та принципів господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 234, 352 - 356 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву ТОВ "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ" про залишення без розгляду заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Продавців послуг та товарів для автомобілів" від 05.08.2020 у третейській справі №566/06/20.

Залишити без розгляду заяву ТОВ "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ" про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Продавців послуг та товарів для автомобілів" від 05.08.2020 у третейській справі № 566/06/20.

Суддя І.П. Ходаківська