ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року Справа № 924/119/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Демидюк О.О. , суддя Павлюк І.Ю.

секретар судового засідання Кравчук

за участю представників сторін:

позивача: представник не з`явився

відповідача: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача - Приватного агропромислового підприємства "Топільче" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року у справі №924/119/20 (суддя Заверуха С.В.)

за позовом Приватного агропромислового підприємства "Топільче"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трімекс Солютіон"

про стягнення 7200,00 євро

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року у справі №924/119/20 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Приватного агропромислового підприємства "Топільче" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трімекс Солютіон" про стягнення 7200,00 євро.

Вказана ухвала мотивована тим, що даний позов не підлягає розгляду за правилам господарського судочинства, оскільки сторонами у договорі визначено підсудність компетентному суду замовника (відповідача), а статтею 31 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів надано право позивачу звертатися з позовом до суду, визначеного саме угодою між сторонами.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, позивач - Приватне агропромислове підприємство "Топільче" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просить скасувати ухвалу господарського суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року у справі №924/119/20 та повернути справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що порушуючи норми господарської процедури (та умов договору), місцевий суд, не посилаючись на жодну норму законодавства Республіки Польща, чи норму міжнародного права, зафіксовану у міжнародному нормативно-правовому акті, зробив безпідставний висновок про те, що спір між сторонами має розглядатися за місцезнаходженням відповідача тобто в Польщі. Для визначення компетентного для замовника перевезення загального суду (згідно частини 2 параграфу 9 Договору) пріоритет мають норми міжнародного права, визначені міжнародним договором, яким і є Конвенція про міжнародне автомобільне перевезення вантажів (далі КДПВ), ратифікована Україною і Польщею. Позивач, враховуючи те, що за умовами КДПВ компетентним для замовника перевезення ТОВ "Трімекс Солютіон" загальним судом є суд країни на території якої знаходиться місце отримання вантажу перевізником, звернувся саме до господарського суду Хмельницької області. Для встановлення підсудності, суду необхідно було визначити, лише те, чи місце отримання вантажу перевізником (місце завантаження) знаходилося у Хмельницькій області. Як видно із заявки, місце завантаження зазначено "Вітагро", вул.Котляревського, 7, м.Волочиськ, Хмельницька область. В заявці вказано і інші дані, що вказують на підсудність вказаної справи господарському суду Хмельницької області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 березня 2020 року у справі №924/119/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного агропромислового підприємства "Топільче" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року у справі №924/119/20, призначено справу до розгляду на 29 вересня 2020 року об 10:00 год., зупинено апеляційне провадження у справі до дати призначення справи до розгляду. Зобов`язано скаржника/позивача надати суду в строк до 25 березня 2020 року три примірники нотаріально засвідченого перекладу на польську мову ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 березня 2020 року у справі, апеляційної скарги та доручення про вручення відповідачу судових документів. Вирішено звернутися з судовим дорученням до Центрального органу запитуваної Держави Польща Ministry of Justice.

24 березня 2020 року від директора ПАП "Топільче" надійшло клопотання про відтермінування надання до Північно-західного апеляційного господарського суду, визначених ухвалою від 16 березня 2020 року, нотаріально - посвідчених документів, до закінчення карантину (відновлення особистого прийому громадян нотаріусами), яке мотивоване тим, що у зв`язку із прийняттям на засіданні Кабінету Міністрів України рішення про запровадження карантину, Нотаріальною палатою України, з метою убезпечення від масового поширення вірусної інфекції рекомендовано нотаріусам здійснити всі можливі профілактичні заходи та призупинити особистий прийом громадян. Окрім цього, закликано громадян на період карантину утриматися від особистого відвідування державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 березня 2020 року у справі №924/119/20 клопотання ПАП "Топільче" про продовження процесуальних строків для надання нотаріально-посвідчених перекладів витребуваних документів задоволено. Продовжено ПАП "Топільче" процесуальний строк для подання трьох примірників нотаріально засвідченого перекладу на польську мову ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 березня 2020 року у справі, апеляційної скарги та доручення про вручення відповідачу судових документів до 01 травня 2020 року.

02 квітня 2020 року від скаржника надійшли нотаріально-посвідчені переклади витребуваних документів.

Листом №924/119/20/2502/20 від 22 квітня 2020 року прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів відповідно до Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах надіслано до Міністерства Юстиції Польщі.

03 вересня 2020 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшло підтвердження про вручення 24 червня 2020 року уповноваженому працівнику відповідача ухвали від 16 березня 2020 року у справі №924/119/20 та апеляційної скарги.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 263 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

29 вересня 2020 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за наявними документами без участі представника позивача.

Представник відповідача в судове засідання 29 вересня 2020 року не з`явилися, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином у відповідності до Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала - скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14 лютого 2020 року на адресу господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява приватного агропромислового підприємства "Топільче" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трімекс Солютіон" (Trimex Solution Spolka z organaczona odpowiedzialnoscia) про стягнення 7200 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 193714,56 грн. на підставі договору перевезення У-0000007 від 15 лютого 2019 року.

Обгрунтовуючи подану позовну заяву, позивач вказує, що на умовах транспортної заявки №190 від 06 березня 2019 року на виконання міжнародного перевезення за маршрутом м.Волочиськ (Хмельницька область) м.Кнурув (Сілезьке воєводство, Республіка Польща) перевізником (позивачем) 11 березня 2019 року надано для завантаження три транспортні засоби. Однак, з 11 березня 2019 року по 04 квітня 2019 року зі сторони замовника перевезення (відповідача) жодних дій, направлених на виконання пункту 1 параграфу 3 договору не здійснено: товарно-транспортні документи, документи для проходження митного, ветеринарного, карантинного і екологічного контролю не виготовлено. Таким чином, як вважає позивач, у період з 11 березня 2019 року по 04 квітня 2019 року з вини замовника перевезення відбувся простій транспорту, що підтверджується картами простою та картами обліку, посвідченими у місці завантаження підписами і печатками Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004", засновником якого є ТОВ "Група компаній "Вітагро". Отже, за невиконання пункту "Понаднормовий простій" транспортної заявки, яким передбачено сплату перевізнику 100,00 євро за кожну добу простою, позивачем нараховано 7200,00 євро штрафу. При цьому, як зазначено позивачем у позовній заяві, замовник визнав факт наднормового простою транспортних засобів перевізника, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 04 квітня 2019 року.

Крім того, в обгрунтування подання позовної заяви саме до господарського суду Хмельницької області позивач вказував на частину 1 статті 30 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) від 19 травня 1956 року, відповідно до якої на думку позивача, останній може звернутися до будь-якого суду або арбітражу договірної країни, на території якої знаходиться місце отримання вантажу перевізником.

Дослідивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали місцевий господарський суд прийшов до висновку, що даний позов не підлягає розгляду за правилам господарського судочинства, оскільки сторонами у договорі визначено підсудність компетентному суду замовника (відповідача), а статтею 31 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів надано право позивачу звертатися з позовом до суду, визначеного саме угодою між сторонами.

Однак, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частиною 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до статті 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Правовідносини, пов`язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою), зокрема, і питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, визначені Законом України "Про міжнародне приватне право".

Згідно зі статтею 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону.

Відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, які кореспондуються з вимогами частини 1 статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" та частини 1 статті 10 Цивільного Кодексу України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом. Вибір права може бути здійснений щодо правочину в цілому або його окремої частини. Вибір права щодо окремих частин правочину повинен бути явно вираженим. Вибір права або зміна раніше обраного права можуть бути здійснені учасниками правовідносин у будь-який час, зокрема, при вчиненні правочину, на різних стадіях його виконання тощо. Вибір права або зміна раніше обраного права, які зроблені після вчинення правочину, мають зворотну дію і є дійсними з моменту вчинення правочину, але не можуть: 1) бути підставою для визнання правочину недійсним у зв`язку з недодержанням його форми; 2) обмежити чи порушити права, які набули треті особи до моменту вибору права або зміни раніше обраного права. Вибір права не здійснюється, якщо відсутній іноземний елемент у правовідносинах.

Як вбачається колегією суддів з матеріалів справи, між сторонами укладено договір перевезення Е0000007 від 15 лютого 2019 року, сторонами якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Трімекс Солютіон" (Trimex Solution Spolka z organaczona odpowiedzialnoscia) (замовник) та Приватне агропромислове підприємство "Топільче" (перевізник).

Відповідно до розділу 9 договору перевезення претензії і спори, у зв`язку з цим договором, будуть вирішуватися стороною в порядку ведення переговорів. У випадку, якщо сторони не досягнуть порозуміння, спори буде вирішувати компетентний для замовника загальний суд. В питаннях, неврегульованих в цьому договорі, будуть застосовуватись положення польського закону.

Крім того, відповідно до частини 1 розділу 2 договору перевезення сторони домовилися, що перевізник зобов`язується виконувати перевезення, відповідно до чинного законодавства, в тому числі для внутрішньодержавних перевезень відповідно до закону про перевезення, а для міжнародних перевезень відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ).

Відповідно до положень статті 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів учиненої в м. Женеві 19 травня 1956 року (із змінами внесеними протоколом від 05 липня 1978 року), до якої Україна приєдналась Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" №57-V від 01 серпня 2006 року, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Відповідно до статті 4 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовується положення цієї Конвенції.

Відповідно до положень статті 31 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів в усіх судових провадженнях, які виникають у зв`язку із перевезенням, яке здійснюється відповідно до цієї Конвенції, позивач може звернутися до будь-якого суду або арбітражу договірної країни, визначеної угодою між сторонами, і на додаток до цього, до судів або арбітражів країни, на території якої:

a) відповідач має звичайне місце проживання або основне місце розташування свого підприємства або відділення чи агентства, за допомогою яких був укладений договір перевезення, або

b) знаходиться місце отримання вантажу перевізником, або місце передбачене для його доставки, і не може звертатися до будь-яких інших судів або арбітражів.

З дослідженого колегією суддів вбачається, що місце отримання вантажу перевізником (місце завантаження) знаходилось у Хмельницькій області. Даний факт підтверджується транспортною заявкою №190 від 06 березня 2019 року у якій зазначено: ""Вітагро", вул.Котляревського, 7, м.Волочиськ, Хмельницька область" та картами простою.

Отже, виходячи зі змісту норми статті 31 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, спір, що виник між сторонами у даній ситуації підлягає розгляду господарським судом Хмельницької області.

Висновок місцевого суду про підсудність даного спору загальному суду Республіки Польща не відповідає обставинам справи, оскільки у частині 2 розділу 9 договору перевезення сторони визначили, що у випадку, якщо сторони не досягнуть порозуміння, спори буде вирішувати компетентний для Замовника загальний суд, однак даний пункт договору не містить згадки про загальний суд Республіки Польща, а воля сторін не є чітко та явно вираженою, що не дозволяє застосувати дане положення договору. Сторонами не було досягнуто згоди стосовно визначення "компетентного для замовника загального суду".

Відтак, оскаржувана ухвала господарського суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року у справі №924/119/20 постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а вказана ухвала скасуванню, з направленням матеріалів позовної заяви до місцевого господарського суду для розгляду по суті.

Керуючись ст. ст. 269, 273, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного агропромислового підприємства "Топільче" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року у справі №924/119/20 задоволити.

Ухвалу господарського суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року у справі №924/119/20 скасувати.

Матеріали справи №924/119/20 направити до господарського суду Хмельницької області для розгляду по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "30" вересня 2020 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І.Ю.