РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.10.2020Справа № 910/18315/19
За позовом Акціонерне товариство «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Головна Мануфактура»

про стягнення 62988,00 грн

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники учасників сторін:

від позивача Бочковський С.В.

від відповідача не з`явились

В судовому засіданні 01.10.2020 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Головна Мануфактура" про стягнення штрафу у розмірі 62988,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № Л/НХ-19150/НЮ від 23.04.2019, в частині своєчасної та повної поставки передбаченого договором товару.

Ухвалою суду від 28.12.2019 відкрито провадження у справі № 910/18315/19, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

27.01.2020 представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач проти позовних вимог заперечує повністю, оскільки, на думку відповідача, докази які були подані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог є неналежними та не встановлюють обставин на які посилається позивач.

Ухвалою суду від 03.03.2020 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 06.04.2020.

04.03.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив.

06.04.2020 підготовче засідання не відбуло, у зв`язку з перебуванням судді Усатенко І.В. у щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 28.04.2020 призначено підготовче засідання на 11.06.2020.

11.06.2020 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 09.07.2020.

09.07.2020 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 23.07.2020.

Ухвалою суду від 23.07.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 03.09.2020.

В судовому засіданні 03.09.2020 оголошується перерва до 01.10.2020.

23.09.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії специфікації до договору

В судове засідання 01.10.2020 представник відповідача не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд при вирішення питання про долучення додаткових доказів (специфікації), поданих відповідачем після початку розгляду справи по суті.

Позивач поклався на розсуд суду у питанні щодо вирішення клопотання про долучення доказів.

Відповідно до ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Усі долучені відповідачем докази могли бути подані у визначені ГПК України строки, в зв`язку з чим суд не вбачає об`єктивних причин для задоволення клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи, на стадії розгляду справи по суті.

Суд відмовляє відповідачу у задоволенні його клопотання. Проте, суд відзначає, що сторони не заперечують обставин щодо підписання ними специфікації до договору, яка долучена відповідачем до клопотання, в зв`язку з чим обставини наявності відповідної специфікації визнаються судом таким, що не підлягають доведення з огляду на приписи ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 01.10.2020 судом було досліджено електронний доказ в місці його знаходження, зокрема електронний лист з заявкою (скріншот долучено до позову), направлений позивачем на електронну адресу відповідача, в поштовій скриньці позивача з допомогою ноутбука Асус, належного позивачу.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

23.04.2019 згідно рішення тендерного комітету від 11.04.2019 протокол № 13. Акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі начальника відділу складського господарства підрозділу «Служба закупівель і постачання» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Поліщака Р.В. (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Головна Мануфактура» було укладено договір поставки № Л/НХ - 19150/НЮ.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується у 2019 році поставити покупцеві товар, зазначений в Специфікації № 1 (додаток № 1 до даного договору), а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Предметом поставки є спецодяг Код ДК 021:2015-18130000-9 спеціальний робочий одяг. Кількість товару: 500 комплектів, (визначається у специфікації № 1) (п.1.2., 1.3 договору).

Відповідно до п. 3.1. - 3.2. договору, ціна товару визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України - гривні. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації № 1 (додаток № 1). Ціна за одиницю товару визначається у специфікації № 1 ( додаток № 1). Сума цього договору на момент його підписання становить: 314940,00 грн., у тому числі ПДВ 20% 52490,00 грн.

Відповідно до п. 5.1. - 5.4. договору, постачальник здійснює поставку товару на умовах DAP за правилами «Інкотермс - 2010», за реквізитами, зазначеними в заявці покупця (реквізити виробничого структурного підрозділу регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця»). Поставка товару проводиться на протязі не більше 15 днів з дати відправлення заявки покупцем ( структурний підрозділ «Служба закупівель і постачання» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», електронна адреса покупця ( ) на електронну адресу постачальника (електронна адреса: ). Місце поставки товару: (НХ) Служба закупівель і постачання - код філії 124, 79025, м. Львів, вул.. Широка, 2., т. (032)226 - 83 - 04. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання - передачі товару.

Відповідно до п. 6.1.2 договору, покупець зобов`язаний приймати поставлений товар згідно акту приймання - передачі товару.

Відповідно до п. 6.2.2 договору, покупець має право контролювати поставку товарів у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 6.3.1. договору, постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 7.1. - 7.3. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором. За прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості непоставленого товару. У випадку постачання постачальником товару без заявки покупця , товар приймається на відповідальне зберігання. У цьому випадку постачальник зобов`язаний укласти договір зберігання з покупцем та сплатити покупцеві вартість зберігання товару по пред`явленому рахунку.

Відповідно до п. 10.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 року.

Відповідно до п. 13.1. договору, невід`ємною частиною цього договору є : специфікація № 1 ( додаток № 1). Технічний опис (додаток №2).

Як не заперечується сторонами, ними було підписано специфікацію № 1 (додаток № 1 до договору № Л/НХ-19150/НЮ від 23.04.2019, відповідно до якої поставці підлягали костюми чоловічі літні "Енергетик-Л" у кількості 500 штук, загальною вартістю 314940,00 грн.

До матеріалів справи додано заявку на поставку товару від 31.05.2019 №НХ - МВ - 1/2982. В даній заявці позивач просив відповідача, згідно розділу 5 Поставка товарів, договору - поставки № Л/НХ-19150/НЮ від 23.04.2019, поставити товар - Костюм чоловічий літній « Енергетик - л» (код продукції по класифікатору АБД: 737460), у кількості 500 комплектів загальною вартістю 314940, 00 грн.

До матеріалів справи позивачем додано паперову копію електронного доказу, а саме, роздруківку («скріншот») веб - сторінки електронної адреси позивача . Відповідно до даної роздруківки, 31.05.2019 позивач зі своєї електронної адреси () відправив електронним листом на електронну адресу відповідача ( ) заявку на поставки товару від 31.05.2019 №НХ - МВ - 1/2982. Відповідно до роздруківки електронний лист з заявкою на поставку товару знаходиться у «папці» - «надіслані». Дані електронні адреси є передбаченими договором - поставки № Л/НХ-19150/НЮ від 23.04.2019.

Судом в судовому засіданні 01.10.2020 було досліджено електронний лист про направлення 31.05.2019 позивачем відповідачу заявки №НХ - МВ - 1/2982 від 31.05.2019 на поставку товару, в місці його знаходження (електронна скринька ).

В зв`язку з дослідженням оригіналу електронного листа, заперечення відповідача про неналежність долученого позивачем скріншоту електронного листа у якості доказу. є безпідставними та необгрунтованими.

До матеріалів справи додано акт - приймання передачі товару № 99 від 01.08.2019 на суму 62358,12 грн та видаткову накладну № 99 від 01.08.2019 на суму 62358,12 грн, відповідно до яких, відповідачем було поставлено, а позивачем прийнято товару вартістю 62358,12 грн.; акт - приймання передачі товару № 115 від 16.08.2019 на суму 25195,20 грн та видаткову накладну № 115 від 16.08.2019 на суму 25195,20 грн, відповідно до яких, відповідачем було поставлено, а позивачем прийнято товару вартістю 25195,20 грн.

Разом з відзивом на позовну заяву до матеріалів справи додано акт приймання - передачі товару № 74 від 27.06.2019 та видаткову накладну № 74 від 27.06.2019, відповідно до яких, відповідачем було поставлено, а позивачем прийнято товару вартістю 78105,12 грн.; акт приймання - передачі товару № 76 від 02.07.2019 та видаткову накладну № 76 від 02.07.2019 відповідно до яких, відповідачем було поставлено, а позивачем прийнято товару вартістю 47241,00 грн.; акт приймання - передачі товару № 68 від 11.07.2019 та видаткову накладну № 68 від 11.07.2019 відповідно до яких, відповідачем було поставлено, а позивачем прийнято товару вартістю 47241,00 грн.; акт приймання - передачі товару № 86 від 19.07.2019 та видаткову накладну № 86 від 19.07.2019 відповідно до яких, відповідачем було поставлено, а позивачем прийнято товару вартістю 54799,56 грн., акт приймання-передачі товару №99 від 01.08.2019 та видаткову накладну №99 від 01.08.2019 на суму 62358,12 грн., акт приймання-передачі №115 від 16.08.2019 та видаткову накладну №115 від 16.08.2019 на суму 25195,20 грн. Загальна вартість товару згідно вищезазначених документів становить 314940,00 грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за договором поставки № Л/НХ-19150/НЮ від 23.04.2019 було поставлено товар у повному обсязі, проте, зважаючи на дату надсилання (за допомогою електронного листування) заявки №НХ - МВ - 1/2982 31.05.2019 та п. 5.2. договору, товар мав бути поставлений в повному обсязі на суму 314940, 00 грн. до 15.06.2019 включно. Зважаючи на це, відповідач є таким, що прострочив своє зобов`язання з поставки товару на суму 314940,00 грн.

Умовами договору не передбачений обов`язок скріплювати заявку цифровим електронним підписом.

Відповідно до п. 7.2. договору, за прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Суд перевірив розрахунок штрафу здійснений позивачем та вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а суму штрафу у розмірі 62988,00 грн такою, що підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Щодо заперечень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає, що відповідно до ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Проте, відповідно до ч. 3, ст. 96 ГПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Відповідно до ч. 5, ст. 96 ГПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Судом було досліджено електронний лист в оригіналі, в місці його знаходження (електронна поштова скринька) з допомогою ноутбуку позивача, в зв`язку з чим заперечення відповідача щодо того, що скріншот не є електронним доказом, не приймаються судом до уваги, в зв`язку з необгрунтованістю.

Крім того, відповідно до п. 7.3. договору № Л/НХ - 19150/НЮ від 23.04.2019, у випадку постачання постачальником товару без заявки покупця , товар приймається на відповідальне зберігання. У цьому випадку постачальник зобов`язаний укласти договір зберігання з покупцем та сплатити покупцеві вартість зберігання товару по пред`явленому рахунку.

Доказів того, що такий договір відповідального зберігання був укладений, або того, що товар був поставлений відповідачем не на підставі заявки на поставку №НХ - МВ - 1/2982 від 31.05.2019 відповідачем до матеріалів справи не додано.

Також, відповідно до п. 5.2. договору № Л/НХ - 19150/НЮ від 23.04.2019, «поставка товару здійснюється на протязі 15 днів з дати відправлення заявки покупцем», при цьому не передбачено що строк починає перебіг з моменту отримання даної заявки відповідачем, як про це зазначає останній у відзиві на позовну заяву.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З вищезазначеного вбачається, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головна Мануфактура» (03039, м. Київ, провулок Руслана Лужевського, будинок 14, ідентифікаційний код 42293604) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) штрафні санкції у розмірі 62988 (шістдесят дві тисячі дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп..

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 06.10.2020

Суддя І.В.Усатенко