УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

05.10.2020Справа № 910/14989/20

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕРОС" (03118, м. Київ, пр-т Червонозоряний, 115, ) про видачу судового наказу за вимогою до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Феррум-Груп" (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 2, кв. 307, ) про стягнення 208 960,00 грн. заборгованості за Договором поставки товару № 07-П від 13.05.2019 року та 210,20 грн. судового збору,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕРОС" про видачу судового наказу за вимогою до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Феррум-Груп" про стягнення 208 960,00 грн. заборгованості за Договором поставки товару № 07-П від 13.05.2019 року.

За приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

До заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника.

Суд наголошує, що приписами ст. 237 ЦК України визначається поняття та підстави представництва, відповідно до ч.ч 1, 3 якої представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник від імені особи, яку він представляє, здійснює тільки певні юридичні дії внаслідок повноваження. Наявність у представника повноважень є обов`язковою умовою будь - якого представництва.

За приписами частини 3 статті 56 ГПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Натомість, як встановлено судом, подана до суду заява про видачу судового наказу підписана керівником ТОВ "ЛЕРОС" Підгорним І.В., проте в порушення імперативних приписів ст. 150 ГПК України матеріали не містять жодних документів на підтвердження повноважень останнього на вчинення відповідних дій від імені товариства (Статуту, наказу тощо).

Пунктом 1 ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заяву подано з порушеннями вимог ст.150 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

За таких обставин, зважаючи на те, що заявником не дотримано вимог, передбачених ст.150 ГПК України, до заяви не додано відповідних доказів, що підтверджують повноваження представника ТОВ "ЛЕРОС", суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕРОС" про видачу судового наказу на підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.152 ГПК України.

Суд звертає увагу, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст.ст. 147, 148, 150, 152-155 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЕРОС" у видачі судового наказу за вимогою до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Феррум-Груп" про стягнення 208960,00 грн. заборгованості за Договором поставки товару № 07-П від 13.05.2019 року та 210,20 грн. судового збору.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання 05.10.2020 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя А.М.Селівон