ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1062/20

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради, м. Ірпінь, Київська область

про стягнення штрафних санкцій

за участю представників:

від позивача: Т.О.Незнамова

від відповідача: Н.О.Пономаренко

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою №14/4-2603-20 від 15.04.2020 року (вх.№1075/20 від 27.04.2020 року) до Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради (далі - відповідач) про стягнення 2670764,54 грн. заборгованості за Договором постачання природного газу №1667/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 року, а саме: 1207359,91грн. пені, 288995,83 грн. 3% річних, 1174408,80 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором постачання природного газу №1667/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 року в частині своєчасної оплати отриманого у 2016, 2017 роках природного газу на суму 17305008,01 грн. Враховуючи несвоєчасну оплату отриманого у 2016 році природного газу, позивачем, з посиланням на п. 8.2 Договору, нараховано відповідачу 1207359,91 грн. пені та, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховано 288995,83 грн. 3% річних і 1174408,80 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 28.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1062/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.05.2020 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №176 від 18.05.2020 року (вх. №9548/20 від 18.05.2020 року), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 18.05.2020 року (вх. №9564/20 від 19.05.2020 року) про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 19.05.2020 року не з`явився.

Ухвалою суду від 19.05.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 30.06.2020 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання №178 від 20.05.2020 року (вх. №9740/20 від 20.05.2020) про зменшення розміру штрафних санкцій.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 18.05.2020 року (вх. №10372/20 від 28.05.2020) про розгляд справи без участі представника позивача та клопотання б/н від 30.06.2020 (вх. №13077/20 від 30.06.2020) про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.06.2020 року подав заяву б/н б/д (вх. №13041/20 від 30.06.2020) про застосування загального строку позовної давності при стягненні штрафних санкцій та заяву б/н б/д (вх. №13044/20 від 30.06.2020) про уточнення відзиву.

Ухвалою суду від 30.06.2020 року відкладено підготовче засідання на 28.07.2020 року.

До суду від позивача надійшла заява б/н від 30.06.2020 року (вх. №13077/20 від 30.06.2020) про відкладення розгляду справи.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив №14/4-4383-20 від 05.07.2020 року (вх. №13959/20 від 09.07.2020) та клопотання №14/4-4383-20 від 05.07.2020 року (вх. №13958/20 від 09.07.2020) про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 850306,36 грн. пені, 129119,30 грн. 3% річних та 449518,97 грн. інфляційних втрат.

До суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення б/н від 20.07.2020 року (вх. №150725/20 від 21.07.2020 року).

До суду від позивача надійшли письмові пояснення №39/5-652-20 від 24.07.2020 року (вх. №15586/20 від 27.07.2020 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.07.2020 року повідомив, що ним не отримано заяву про зменшення розміру позовних вимог. Ухвалою суду від 28.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.09.2020 року.

До суду від відповідача надійшли заперечення на пояснення позивача №459 від 28.09.2020 року (вх. 20682/20 від 29.09.2020 року).

Представник позивача у судовому засіданні 29.09.2020 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.06.2019 року проти позову заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 29.09.2020 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (правонаступником якого є - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») (за договором постачальник) та Комунально-побутовим підприємством «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради (за договором споживач) 30.09.2016 року укладено Договір постачання природного газу №1667/1617-ТЕ-17 з подальшими змінами, внесеними Додатковою угодою №1 від 23.01.2017 року, №2 від 22.11.2016 року, №3 від 30.12.2016 року, №5 від 30.01.2017 року (далі - Договір).

Відповідно до п. п. 1.1.,1.2 Договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору. Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. За цим Договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований газ (за кодом згідно УКТЗЕД , ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України) (п. 1.3. Договору).

Згідно п. 2.1 Договору, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 5900 тис. куб.м. (п`ять мільйонів дев`ятсот тисяч куб.м.), у тому числі по місяцях (тис. куб. м.): жовтень 600, листопад 900, грудень 1100 (IV кв. 2016 р. 2600); січень 1200, лютий 1100, березень 1000 (І кв. 2017 р. 3300).

Відповідно до п. 3.1. Договору, постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі: природного газу власного видобутку у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; імпортованого газу (за кодом згідно УКТЗЕД , ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України) у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.4. Договору).

Згідно п.п. 3.5., 3.6. Договору, споживач зобов`язується не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, подати постачальнику підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим Договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта.

Пунктами 5.1., 5.2 Договору передбачено, що регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також, податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 р. №758. Ціна за 1000 куб.м. природного газу за цим Договором становить 4942,00 грн., крім того, податок на додану вартість (20%) 1183,20 грн. Усього до сплати з податком на додану вартість 5930,40 грн.

Відповідно до п. 5.4. Договору, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п.п. 8.1, 8.2 Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20.

Відповідно до п. 12.1. Договору, Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 р. до 31 березня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Також, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної держадміністрації, Комунальним-побутовим підприємством Теплоенергопостач та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України з метою погашення взаємної заборгованості 19.04.2017 року укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №2272 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України. Предметом цього спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

21.08.2017 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної держадміністрації, Комунальним-побутовим підприємством Теплоенергопостач та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України з метою погашення взаємної заборгованості укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №3383 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України. Предметом цього спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, він передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 17305008,01 грн., що підтверджується підписаними з обох сторін та скріпленими печатками підприємств актами приймання-передачі природного від 31.10.2016 року, від 30.11.2016 року, від 31.12.2016 року, копії яких долучено до матеріалів справи.

Відповідач повністю розрахувався за природний газ, переданий за Договором №1667/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 року, що підтверджується доданими до позовної заяви довідками по операціям, сальдо «Теплоенергопостач КПП ІМР» та банківськими виписками.

Проте, як зазначає позивач, відповідач обов`язок за договором в частині оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням строку, погодженого сторонами, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої чинним законодавством та умовами договору, за порушення зобов`язань за договором.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (далі ГК України), що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, не виконавши зобов`язання у строк, встановлений п. 6.1 відповідного договору, відповідач допустив порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як визначено ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Договором визначено, що у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1. цього Договору, постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Таким чином, відповідач взяті на себе зобов`язання зі своєчасної оплати отриманого у жовтні-грудні 2016 року природного газу не виконав у зв`язку із чим позивач, з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача 850306,36 грн. пені (за період з 26.11.2016 по 21.05.2017 за зобов`язаннями жовтня 2016 року на суму 3079621,14 грн. у розмірі 225928,27 грн.; за період з 27.12.2016 по 26.06.2017 за зобов`язаннями листопада 2016 року на суму 6192298,32 грн. у розмірі 519186,27 грн.; за період з 26.01.2017 по 25.07.2017 за зобов`язаннями грудня 2016 року на суму 8033088,55 грн. у розмірі 105191,82 грн.), 129119,30 грн. 3% річних (за період з 26.11.2016 по 21.05.2017 за зобов`язаннями жовтня 2016 року у розмірі 32275,47 грн.; за період з 27.12.2016 по 22.08.2017 за зобов`язаннями листопада 2016 року у розмірі 76525,87 грн.; за період з 26.01.2017 по 26.10.2017 за зобов`язаннями грудня 2016 року у розмірі 20317,96 грн.), 449518,97 грн. інфляційних втрат (за період з 26.11.2016 по 31.05.2017 за зобов`язаннями жовтня 2016 року у розмірі 54448,80 грн.; за період з 27.12.2016 по 31.08.2017 за зобов`язаннями листопада 2016 року у розмірі 315170,50 грн.; за період з 26.01.2017 по 31.10.2017 за зобов`язаннями грудня 2016 року у розмірі 79899,66 грн.) нарахованих на заборгованість відповідача станом на дату остаточного розрахунку відповідно до виконаного позивачем розрахунку.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач невчасно розрахувався за переданий йому природний газ у 2016 році, допустивши прострочення. Отже, не виконавши зобов`язання у строк, встановлений п. 6.1 Договору, відповідач допустив порушення зобов`язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що вони є арифметично вірними, відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому, вимоги про стягнення 850306,36 грн. пені,129119,30 грн. 3% річних та 449518,97 грн. інфляційних втрат, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що позивач порушив умови спірного договору тим, що в період дії договору позивач не здійснював нарахування пені, 3% річних та інфляційних у спосіб та у порядку, встановленому договором, не вимагав їх сплати та не зараховував кошти, які щоденно отримував від відповідача, у черговості, визначеній підпунктом 2 п. 6.4 договору, яким передбачено, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: у першу чергу - відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Крім того, відповідач посилається на те, що постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 року встановлено обов`язок здійснювати розрахунки між продавцем та постачальником природного газу виключно з рахунку зі спеціальним режимом використання позивача на рахунок зі спеціальним використанням відповідача. Також, відповідач зазначає про пропуск позивачем позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій.

Викладені відповідачем у відзиві твердження є безпідставними та відхиляються судом з огляду на наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач звернувся з позовом до суду 24.04.2020 року, що підтверджується поштовим конвертом, у якому до суду надійшла позовна заява.

Згідно п. 6.1. Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

З матеріалів справи вбачається, що прострочення відповідача з оплати за отриманий від позивача природний газ у жовтні 2016 року виникло 26.11.2016 року, у листопаді 2016 року 26.12.2016 року, у грудні 2016 року 26.01.2017 року.

Згідно п. 10.3. Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років, а відтак позивачем не пропущено збільшену за згодою сторін позовну давність, як передбачено ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Заперечення відповідача щодо відсутності у нього об`єктивної можливості впливати на збільшення щоденних надходжень з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 року є безпідставними, оскільки, пунктом 6.3. Договору не обмежена можливість відповідача здійснювати розрахунки з позивачем лише рахунками з спеціальним режимом використання, а тому, відповідач мав можливість оплатити заборгованість власними або кредитними коштами.

Також, відповідачем подано клопотання про зменшення штрафних санкцій, в якому останній просить суд зменшити заявлену до стягнення пеню на 90 %, у зв`язку з тим, що відповідач, купуючи газ у позивача, надає послуги з теплопостачання і саме від вчасності та повноти розрахунку споживачів з відповідачем залежить вчасність виконання зобов`язань відповідачем перед позивачем за спірним Договором та просить врахувати скрутне фінансове становище відповідача. Відповідач також звертає увагу суду на те, що заявлена до стягнення позивачем штрафна санкція у виді пені є вищою за розмір інфляційних втрат, нарахованих позивачем, як компенсація за неналежне виконання боржником грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 233 ГК України, відповідно до якої у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зменшення суми пені є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 910/2158/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися виконання зобов`язань між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Основним доводом для зменшення пені відповідач зазначає наявність заборгованості споживачів перед відповідачем за надані послуги з теплопостачання, а також різницею в тарифах, яку держава невчасно відшкодовує. На підтвердження зазначеного відповідач додає Звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за 2016, 2017, 2020 р.р. та Звіти про фінансові результати за 2016, 2017, 2020 р.р.

Однак, суд зазначає, що зобов`язання з оплати природного газу за Договором покладались саме на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Підписавши договір купівлі-продажу природного газу, відповідач був обізнаний про існуючий порядок розрахунків, у тому числі у випадку підписання спільних протокольних рішень про порядок взаємних розрахунків, та правові наслідки порушення строків розрахунку.

За приписами ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи викладене, а також заперечення позивача, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені у повному обсязі.

Усі інші твердження та заперечення відповідача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Таким чином, позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача в сумі, яка підлягає сплаті з суми позову з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, а саме 21434,17 грн.

Решта сплаченого позивачем судового збору в сумі 18627,30 грн. є надміру сплаченим судовим збором та підлягає поверненню позивачу за його клопотанням з державного бюджету у зв`язку зі зменшенням позовних вимог на підставі п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради про стягнення 1428944,62 грн. заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Ярославська, 9, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) 850306 (вісімсот п`ятдесят тисяч триста шість) грн. 36 коп. пені, 129119 (сто двадцять дев`ять тисяч сто дев`ятнадцять) грн. 30 коп. 3% річних, 449518 (чотириста сорок дев`ять тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн. 97 коп. інфляційних втрат та 21434 (двадцять одну тисячу чотириста тридцять чотири) грн. 17 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 18627 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот двадцять сім) грн. 30 коп., перерахований за платіжним дорученням № від 21.04.2020 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №911/1062/20.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 256,257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 06.10.2020 р.

Суддя Д.Г. Заєць