ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2167/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГО-ТРАНС" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 12, )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Шишман Марини Петрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Луцюк Р.П.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ЛОГО-ТРАНС", звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Шишман Марини Петрівни (далі - ФОП Шишман М.П.) про стягнення заборгованості у розмірі 3 329 грн. 04 коп., 20% річних у розмірі 302 грн. 07 коп., інфляційних втрат у розмірі 49 грн. 94 коп. та пені у розмірі 297 грн. 92 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.07.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Позивач - ТОВ "ЛОГО-ТРАНС", підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач - ФОП Шишман М.П., про наявність судової справи №916/2167/20 обізнаний, адже, ухвала суду від 28.07.2020р. про відкриття провадження у справі №916/2167/20, направлена на адресу відповідача, була вручена адресату 06.08.2020р., що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи. При цьому, відповідач не скористався своїм правом на судовий захист, відзив на позовну заяву до суду не надавав.

Позивач у справі зазначає, що 12.02.2018 року між ТОВ "ЛОГО-ТРАНС" (Постачальник) та ФОП Шишман М.П. (Покупець) було укладено Договір поставки №588, за умовами якого Постачальник постачає товари, а Покупець приймає та оплачує товари.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору поставки ним було поставлено, а відповідачем було прийнято товар на зальну суму 2 615 грн. 76 коп. відповідно до видаткової накладної №ОЛТ-031700 від 08.10.2019р.

Відповідно до п.3.3 Договору Покупець зобов`язаний оплачувати кожну партію товару протягом 14 календарних днів з моменту отримання партії товару.

Однак, як зазначає позивач, відповідачем не було сплачено вищезазначений товар, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 2 615 грн. 76 коп.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом та просить стягнути на свою користь заборгованість за поставлений товар у розмірі 3 329 грн. 04 коп.

В обґрунтування позову позивач посилається на положення п.1 ст.612 Цивільного кодексу України, який визначає , що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 5.1. Договору сторони несуть юридичну відповідальність згідно чинного законодавства України.

Пунктом 5.3. Договору визначено, що у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, Покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожен день прострочення платежу, та окрім того 20% річних.

На підставі п.5.3. Договору позивач нарахував відповідачі пеню у розмірі 297 грн. 92 коп. та 20% річних у розмірі 302 грн. 07 коп., які просить стягнути на свою користь.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, керуючись ст.625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 49 грн. 94 коп., які також просить стягнути на свою користь.

В обґрунтування позову позивач також посилається на ст.ст. 525, 526, 530, 612, 626, 627, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України та зазначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, а одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися у встановлений строк.

Відповідач не скористався своїм правом на судовий захист.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Виходячи з матеріалів справи, судом встановлено, що 12.02.2018р. між ТОВ "ЛОГО-ТРАНС" (Постачальник) та ФОП Шишман М.П. (Покупець) було укладено Договір №588 поставки товару , відповідно до п.1.1. якого Постачальник продає та поставляє, а Покупець купує та оплачує на умовах та у порядку визначених цим Договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними ми в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від Постачальника до Покупця та є невід`ємними частинами цього Договору.

Відповідно до п.8.5 Договору даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 12.02.2020р., а у фінансовій частині до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, між сторонами склалися правовідносини щодо поставки товару.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Отже, з моменту укладення Договору №588 поставки товару від 12.02.2018р. між сторонами за цим Договором виникли певні зобов`язання. Зокрема, у Продавця виникло зобов`язання щодо продажу та поставки товару, а у Покупця виникло зобов`язання щодо купівлі та оплати товару на умовах цього Договору.

Згідно п.4.1 Договору поставка товару Постачальником Покупцю здійснюється окремими партіями відповідно до заявок Покупця, виходячи з наявного товару на складі Постачальника.

У відповідності до п.3.1 Договору ціна на товар встановлюється на підставі прайс-листів Постачальника, що є додатками до цього Договору. Оплата здійснюється в національній валюті України. Фактом погодження Покупцем ціни та вартості товару вважається підписана сторонами накладна.

Відповідно до п.3.3 Договору Покупець зобов`язаний оплачувати кожну партію товару протягом 14 календарних днів з моменту отримання партії товару.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем поставлено товар на загальну суму 2 615 грн. 76 коп., а відповідачем прийнято цей товар, що підтверджується видатковою накладеною №ОЛТ-031700 від 08.10.2019р., на якій міститься підпис відповідача та відбиток його печатки.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.1, ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

При цьому, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст.612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Однак, як встановлено судом, відповідачем не було оплачено товар на суму 2 615 грн. 76 коп. у визначений п.3.3. Договором строк, тобто до 22.10.2019р.

При цьому, суд зауважує, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за поставлений товар у розмірі 3 329 грн. не підтверджена доказами, які містяться в матеріалах справи, тоді як, позовна вимога щодо стягнення на користь позивача заборгованості у розмірі 2 615 грн. 76 коп. цілком обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст.343 Господарського кодексу України встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.3. Договору визначено, що у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, Покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожен день прострочення платежу, та окрім того 20% річних.

Суд, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем до позову, відповідно до якого позивачем визначено до стягнення пеню у розмірі 334 грн. 21 коп., встановив, що позивачем не дотримано вимог ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Так, здійснивши власний розрахунок, враховуючи положення вказаної статі, судом встановлено, що підлягає стягненню на користь позивач пеня у розмірі 333 грн. 04 коп. Однак, враховуючи те, в прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 297 грн. 92 коп., суд задовольняє позовну вимогу щодо стягнення пені саме у розмірі 297 грн. 92 коп.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 20% річних суд встановив, що 20% річних за період з 23.10.2020р. по 20.07.2020р. складають 389 грн. 06 коп. та інфляційні втрати за період з 23.10.2020р. по 20.07.2020р. складають 33 грн. 97 коп.

Однак, відповідно до прохальної частини позовної заяви позивачем заявлено до стягнення 20% річних у розмірі 302 грн. 07 коп., у зв`язку з чим, позовна вимога щодо стягнення 20% річних підлягає задоволенню у розмірі заявленому позивачем до стягнення, а саме у розмірі 302 грн. 07 коп. Позовна вимога про стягнення інфляційних втрат, в свою чергу, підлягає частковому задоволенню у розмірі 33 грн. 97 коп.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ТОВ "ЛОГО-ТРАНС" та наявність підстав для стягнення з ФОП Шишман М.П. на користь ТОВ "ЛОГО-ТРАНС" заборгованості за поставлений товар у розмірі 2 615 грн. 76 коп., пені у розмірі 297 грн. 92 коп., 20% річних у розмірі 302 грн. 07 коп. та інфляційних втрат у розмірі 33 грн. 97 коп.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 130, 231, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГО-ТРАНС" до Фізичної особи-підприємця Шишман Марини Петрівни про стягнення заборгованості у розмірі 3 329 грн. 04 коп., 20% річних у розмірі 302 грн. 07 коп., інфляційних втрат у розмірі 49 грн. 94 коп. та пені у розмірі 297 грн. 92 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шишман Марини Петрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГО-ТРАНС" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 12, ) заборгованість за поставлений товар у розмірі 2 615 грн. 76 коп., пеню у розмірі 297 грн. 92 коп., 20% річних у розмірі 302 грн. 07 коп., інфляційні втрати у розмірі 33 грн. 97 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 716 грн. 75 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті 28 вересня 2020 р.

Суддя Н.В. Рога