ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2020 р. Справа № 911/1512/20

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

до Кухарук (Ламбуцької) Світлани Іванівни

про стягнення 15630,25 грн

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернулось Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач, АТ КБ «ПриватБанк», Банк) з позовом до Кухарук (Ламбуцької) Світлани Іванівни (далі - відповідач, Кухарук С.І. ) про стягнення 15630,25 грн заборгованості, з яких: 1000,00 грн заборгованості за кредитом; 2995,99 грн заборгованості по процентам за користування кредитом; 8107,26 грн пені; 3527,00 грн заборгованості по комісії за користування кредитом.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору від 04.09.2013, який укладено шляхом приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua.

Оскільки відповідачем у даній справі є фізична особа, що не є підприємцем - Кухарук С.І. - суд, на виконання вимог ч. 6 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду Київської області від 27.05.2020 зобов`язав Тетіївську районну раду у п`ятиденний термін з дня отримання вказаної ухвали надати Господарському суду Київської області інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 .

Через канцелярію суду 10.06.2020 від Тетіївської районної ради, на виконання ухвали суду від 27.05.2020, надійшов лист від 05.06.2020 № 02-26/193, у якому повідомляється, що зареєстрованим місцем проживання Кухарук С.І. згідно з довідкою від 05.06.2020 № 162, виданою виконавчим комітетом Тетіївської міської ради старостинським округом № 7 села Ненадиха, є: вулиця Степова, с. Ненадиха Тетіївського району Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.06.2020 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи) та встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим ч. 1 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), щодо надіслання відзиву на позовну заяву.

Станом на дату 18.09.2020 у матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення Кухарук С.І. про розгляд даної справи, у зв`язку з чим судом на офіційному сайті АТ «Укрпошта» здійснено відстеження поштового відправлення № 985, яким направлено на адресу відповідача копію ухвали суду від 26.06.2020 про відкриття провадження у справі № 911/1512/20, та встановлено, що відповідне поштове відправлення вручено 07.07.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Водночас судом враховано той факт, що 02.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, яким розділ X «Прикінцеві положення» ГПК України доповнено пунктом 4 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», із змінами і доповненнями, та постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 № 760, дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, продовжено до 31.10.2020.

17.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 № 731-IX яким пункт 4 розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України викладено у новій редакції такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.».

Водночас згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-IX процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Таким чином, встановлений ухвалою Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі строк на подання відзиву, сплинув 06.08.2020.

Оскільки відповідач не скористалась своїм правом на подання відзиву, справа розглядається виключно за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Банком та Фізичною особою-підприємцем Ламбуцькою Світланою Іванівною (клієнт) 04.09.2013 підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (далі - Заява) та заяву на відкриття рахунку: № НОМЕР_1 (поточний) та № НОМЕР_2 (картковий).

Відповідно до умов Заяви клієнт погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг (знаходяться на сайті банку www.pb.ua), тарифами банку, які разом з цією анкетою складають договір банківського обслуговування. Підписанням Заяви Клієнт приєднується і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах, Тарифах Банку - договорі банківського обслуговування в цілому. Відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватись як шляхом підписання окремих договорів чи додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/погодження по банківському обслуговуванню з клієнтом через web-сайт банку (www.pb.ua або інший інтернет-/SMS-ресурс, зазначений банком).

Довідкою Банку про розміри встановлених кредитних лімітів за вих. № 30904KIERS05G від 18.03.2020 та випискою банку підтверджується встановлення відповідачу кредитного ліміту на поточний рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 1000,00 грн.

З виписки банку по рахунку Ламбуцької С.І. за період з 05.09.2013 по 11.03.2020 вбачається внесення готівки в касу банку в загальному розмірі 1600,00 грн, а саме: 18.01.2017 - 400,00 грн; 24.01.2017 - 400,00 грн; 21.02.2017 - 400,00 грн; 17.03.2017 - 400,00 грн. Вказані грошові кошти зараховано банком на погашення пені.

Судом встановлено, що 27.12.2019 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП Кухарук (Ламбуцької) С.І., про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за № 3002363.

Звертаючись з позовом до суду, позивач стверджує, що відповідач належним чином не виконує свого обов`язку щодо повернення кредиту та сплати інших платежів, передбачених умовами договору, а саме - Умовами та правилами надання банківських послуг.

Вказуючи на те, що Кухарук С.І. не повернула кредитні кошти в сумі 1000,00 грн, Банк здійснив нарахування 2995,99 грн процентів за користування кредитом, 8107,26 грн пені, 3527,00 грн комісії за користування кредитом та звернувся до господарського суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, суд зазначає, що між сторонами існують господарські зобов`язання, які виникли у зв`язку з укладенням кредитної угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

Суд встановив, що у Заяві від 04.09.2013 процентна ставка не зазначена. Крім того у даній Заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також щодо стягнення комісії за послуги Банку.

Обгрунтовуючи право на стягнення заявлених сум, позивач послався на текст Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті Банку, як на невід`ємну частину спірного договору, де містяться: обов`язок Клієнта сплачувати відсотки за користування коштами та комісію, їх розміри; право Банку змінювати відсотки в односторонньому порядку; відповідальність за несвоєчасне повернення кредиту у вигляді пені.

При цьому матеріалами справи не доведено, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідач, що вона ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та неустойки, їх розмірів і порядку нарахування.

Надані Банком роздруківки з сайту належним доказом у цій частині бути не можуть, оскільки зміст роздруківок повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила надання банківських послуг.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04.09.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату пені, процентів та комісії за користування кредитними коштами, наданий Банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Виходячи з викладеного, суд не бере до уваги положення, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, витяг з яких надано позивачем, оскільки суду не надано доказів погодження з відповідачем саме цієї редакції Умов.

Як зазначалось вище, позивачем до матеріалів справи долучено виписку по рахунку відповідача, з якої вбачається внесення останньою в касу банку готівкових коштів у загальному розмірі 1600,00 грн. Зазначені грошові кошти банком зараховані в погашення пені.

Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Оскільки, як встановлено вище, сторонами у письмовому вигляді не погоджено розмір і порядок нарахування пені, то внесені відповідачем у касу банку готівкові кошти мали бути направлені банком на погашення кредиту.

Отже, враховуючи те, що позивачем неправомірно зараховано внесені відповідачем готівкові кошти в розмірі 1600,00 грн в рахунок погашення пені, які мали бути спрямовані на погашення кредитної заборгованості, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутня заборгованість за кредитом перед банком, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 1000,00 грн заборгованості за кредитом.

Водночас враховуючи те, що сторонами у письмовому вигляді не обумовлено сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії за використання кредитних коштів, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання грошових зобов`язань, суд прийшов до висновку про необгрунтованість решти заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 2995,99 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 8107,26 грн пені та 3527,00 грн заборгованості по комісії за користування кредитом.

Беручи до уваги викладене вище, наявність передбачених законом підстав для задоволення позову не була доведена суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами, відтак, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову.

Судові витрати, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін