ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2020м. ДніпроСправа № 904/3390/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової К.В.

та представників:

від позивача: Пекарський Я.А.;

від відповідача: Серьогіна С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомеханіка" (м. Дніпро)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за поставлений на підставі договорів № ПР/НХ-17398/НЮ від 28.04.2017, № ПР/НХ-17907/НЮ від 04.09.2017, № ПР/НХ-171370/НЮ від 24.11.2017 товар у загальному розмірі 497 609 грн. 83 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.09.2020)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергомеханіка" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій, на момент звернення з нею до суду, просив суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) заборгованість за поставлений на підставі договорів № ПР/НХ-17398/НЮ від 28.04.2017, № ПР/НХ-17907/НЮ від 04.09.2017, №ПР/НХ-171370/НЮ від 24.11.2017 товар у загальному розмірі 562 524 грн. 45 коп.

Ціна позову, на момент звернення з ним до суду, складалася з наступних сум:

1) за договором № ПР/НХ-17398/НЮ від 28.04.2017 у загальному розмірі 7 028 грн. 67 коп., що складається з наступних сум:

- 5 184 грн. 00 коп. - основний борг;

- 876 грн. 82 коп. - пеня за період прострочення з 09.02.2018 по 09.02.2018;

- 643 грн. 85 коп. - інфляційні втрати за період прострочення з лютого 2018 року по березень 2020 року;

- 324 грн. 00 коп. - 3% річних за період прострочення з 09.02.2018 по 10.03.2020;

2) за договором № ПР/НХ-17907/НЮ від 04.09.2017 у загальному розмірі 21 333 грн. 51 коп., що складається з наступних сум:

- 15 735 грн. 00 коп. - основний борг;

- 2 661 грн. 57 коп. - пеня за період прострочення з 09.02.2018 по 09.08.2018;

- 1 954 грн. 29 коп. - інфляційні втрати за період прострочення з лютого 2018 року по березень 2020 року;

- 982 грн. 65 коп. - 3% річних за період прострочення з 09.02.2018 по 10.03.2020;

3) за договором № ПР/НХ-171370/НЮ від 24.11.2017 у загальному розмірі 534 162 грн. 27 коп., що складається з наступних сум:

- 393 983 грн. 20 коп. - основний борг;

- 66 642 грн. 10 коп. - пеня за період прострочення з 08.01.2020 по 12.06.2020;

- 48 932 грн. 71 коп. - інфляційні втрати за період прострочення з лютого 2018 року по березень 2020 року;

- 24 604 грн. 26 коп. - 3% річних за період прострочення з 09.02.2018 по 10.03.2020.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 437 грн. 87 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договорами №ПР/НХ-17398/НЮ від 28.04.2017, № ПР/НХ-17907/НЮ від 04.09.2017, № ПР/НХ-171370/НЮ від 24.11.2017 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 414 902 грн. 20 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 10.2. вказаних договорів позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню у загальній сумі 69 947 грн. 52 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за загальний період у загальній сумі 51 530 грн. 85 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення у загальній сумі 25 910 грн. 91 коп.

Ухвалою суду від 30.06.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 23.07.2020.

Від відповідача надійшло клопотання (вх. суду № 32896/20 від 21.07.2020), в якому він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із участю його представника 23.07.2020 в іншому судовому засіданні в Дзержинському районному суді м. Харкова.

У підготовче засідання 23.07.2020 з`явився представник позивача. Представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому, судом було враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Судом також було зауважено, що станом на 23.07.2020 в матеріалах справи відсутній відзив на позовну заяву, а строк для його подання відповідачем станом на 23.07.2020 не закінчився.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 23.07.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, а саме: по 30.09.2020 включно та відкладено підготовче засідання на 03.09.2020.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 40474/20 від 03.09.2020), в якому він просить суд звільнити відповідача від відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій, посилаючись на наступне:

- підшипникова продукція, що поставлена в рамках спірного договору, стала предметом дослідження органів досудового слідства в кримінальному провадженні №0001423;

- на виконання вироку суду підшипникова продукція на загальну суму 1 202 260 грн. 80 коп. на підставі акту повернення забракованої продукції без номеру від 23.12.2019 була повернута ТОВ "Енергомеханіка";

- таким чином, заборгованість по договору № ПР/НХ-171370 від 24.11.2017 складає 346 104 грн. 00 коп.;

- щоб уникнути несприятливих наслідків відповідач неодноразово звертався до органів досудового слідства за роз`ясненням чи підлягає арештована продукція оплаті. На що була отримана відповідь від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій було повідомлено, що у разі встановлення невідповідності поставленої підшипникової продукції необхідним технічним вимогам, використання її на об`єктах залізниці може спричинити тяжкі наслідки, як у сфері безпеки руху, так і у вигляді матеріальних збитків;

- вироком Самарського районного суду м Дніпропетровська від 09.11.2019 директор ТОВ "Енергомеханіка" Пекарський Ян Арнольдович був засуджений по частині 1 статті 366 Кримінального кодексу України (складання та випуск документа, який містить завідомо неправдиві відомості);

- таким чином, саме неправомірні дії позивача сприяли порушенню зобов`язання.

У підготовче засідання 03.09.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Судом було зауважено, що станом на 03.09.2020 в матеріалах справи відсутня відповідь на відзив та час для її подання не закінчився.

Враховуючи вказане, у судовому засіданні 03.09.2020 протокольно було оголошено перерву до 22.09.2020.

Від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. суду № 43134/20 від 16.09.2020), в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у загальному розмірі 497 609 грн. 83 коп., посилаючись на таке:

- ТОВ "Енергомеханіка" погоджується, що основна заборгованість за договором №ПР/НХ-171370/НЮ складає 346 104 грн. 00 коп. (1 734 600 грн. 00 коп. (вартість поставленого товару) - 1 202 260 грн. 80 коп. (вартість повернутого товару) - 148 356 грн. 00 коп. (сума, яка була сплачена залізницею) - 37 879 грн. 20 коп. (вартість підшипників, відібраних у якості зразків);

- жодних порушень у межах дії договору №ПР/НХ-І71370/НЮ від 24.11.2017 з боку позивача не встановлено, товар поставлений вчасно та належної якості;

- вирок Самарського районного суду м. Дніпра від 09.11.2019 не скасовує дію договору №ПР/НХ-171370/НЮ від 24.11.2017 та не стосується його положень;

- поставка підшипників здійсненна вчасно, товар належної якості, пройшов вхідний контроль якості з боку залізниці та використовується залізницею, отже підлягає оплаті.

Від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. суду №43128/20 від 16.09.2020), в якій він просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 497 609 грн. 83 коп., яка складається з наступних сум:

1) за договором № ПР/НХ-17398/НЮ від 28.04.2017 у загальному розмірі 7 028 грн. 67 коп., що складається з наступних сум:

- 5 184 грн. 00 коп. - основний борг;

- 876 грн. 82 коп. - пеня за період прострочення з 09.02.2018 по 09.02.2018;

- 643 грн. 85 коп. - інфляційні втрати за період прострочення з лютого 2018 року по березень 2020 року;

- 324 грн. 00 коп. - 3% річних за період прострочення з 09.02.2018 по 10.03.2020;

2) за договором № ПР/НХ-17907/НЮ від 04.09.2017 у загальному розмірі 21 333 грн. 51 коп., що складається з наступних сум:

- 15 735 грн. 00 коп. - основний борг;

- 2 661 грн. 57 коп. - пеня за період прострочення з 09.02.2018 по 09.08.2018;

- 1 954 грн. 29 коп. - інфляційні втрати за період прострочення з лютого 2018 року по березень 2020 року;

- 982 грн. 65 коп. - 3% річних за період прострочення з 09.02.2018 по 10.03.2020;

3) за договором № ПР/НХ-171370/НЮ від 24.11.2017 у загальному розмірі 469 247 грн. 65 коп., що складається з наступних сум:

- 346 104 грн. 00 коп. - основний борг;

- 58 543 грн. 34 коп. - пеня за період прострочення з 08.01.2020 по 12.06.2020;

- 42 986 грн. 11 коп. - інфляційні втрати за період прострочення з лютого 2018 року по березень 2020 року;

- 21 614 грн. 20 коп. - 3% річних за період прострочення з 09.02.2018 по 10.03.2020.

Оскільки заява позивача про зменшення позовних вимог подана позивачем з додержанням вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України, не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, судом вказана заява була прийнята до розгляду.

Від позивача надійшла заява про повернення судового збору (вх.суду № 44055/20 від 22.09.2020), в якій він просив суд винести ухвалу про повернення позивачу надмірно сплаченого судового збору в сумі 973 грн. 73 коп.

У підготовче засідання 22.09.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.09.2020 зазначив, що заперечення на відповідь подавати не має потреби, оскільки свою позицію у повному обсязі виклав у відзиві на позовну заяву; будь-яких доповнень не має.

В даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 183 та 202 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

У підготовчому засіданні 22.09.2020 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

У зв`язку з виконанням завдань підготовчого провадження,

У зв`язку з виконанням завдань підготовчого провадження, ухвалою суду від 22.09.2020 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 30.09.2020.

У судове засідання 30.09.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у вказаному судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, його заявах по суті справи та поясненнях.

Представник відповідача у вказаному судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував частково, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 30.09.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договорів поставки, строк дії договорів, умови поставки, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, настання строку його оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 28.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергомеханіка" (далі - постачальник, позивач) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір № ПР/НХ-17398/НЮ (далі - договір-1, а.с.15-17), предметом якого є поставка постачальником покупцю підшипників (далі - товар) згідно зі специфікацією № 1 (додаток № 1). Рік виготовлення - 2017 (пункт 1.1. договору-1).

Відповідно до умов пунктів 1.2. та 1.3. договору-1 найменування, кількість товару зазначені у специфікації № 1 (додаток № 1). Виробник товару: ТОВ "Енергомеханіка" (адреса виробництва - "Dalian Guowei Bearing Limited Liability Company", Китай).

У пункті 14.1. договору-1 сторони визначили, що термін дії договору - з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2017.

Крім того, 04.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергомеханіка" (далі - постачальник, позивач) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір № ПР/НХ-17907/НЮ (далі - договір-2, а.с.21-23), предметом якого є поставка постачальником покупцю підшипників (далі - товар) згідно зі специфікацією № 1 (додаток № 1). Рік виготовлення - 2017 (пункт 1.1. договору-2).

Відповідно до умов пунктів 1.2. та 1.3. договору-2 найменування, кількість товару зазначені у специфікації № 1 (додаток № 1). Виробник товару: ТОВ "Енергомеханіка" (адреса виробництва - м. Вафаньдянь, КНР).

У пункті 14.1. договору-2 сторони визначили, що термін дії договору - з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2017.

В подальшому, 24.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергомеханіка" (далі - постачальник, позивач) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір № ПР/НХ-171370/НЮ (далі - договір-3, а.с.27-79), предметом якого є поставка постачальником покупцю підшипників (далі - товар) згідно зі специфікацією № 1 (додаток № 1). Рік виготовлення - 2017 (пункт 1.1. договору-3).

Відповідно до умов пунктів 1.2. та 1.3. договору-3 найменування, кількість товару зазначені у специфікації № 1 (додаток № 1). Виробник товару: ТОВ "Енергомеханіка" (адреса виробництва - м. Вафаньдянь, КНР).

У пункті 14.1. договору-3 сторони визначили, що термін дії договору - з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2017.

Доказів визнання недійсними, зміни або розірвання вказаних договорів сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладені правочини за своїм змістом та правовою природою є договорами поставки, які підпадають під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до умов пункту 5.2. договору-1 загальна сума договору складає 99 999 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ 20% 16 666 грн. 50 коп. та зазначається у звіті про результати здійснення процедури торгів.

Згідно з умовами пункту 5.2. договору-2 загальна сума договору складає 83 355 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ 20% 113 892 грн. 50 коп. та зазначається у звіті про результати здійснення процедури торгів.

У пункті 5.2. договору-3 сторони узгодили, що загальна сума договору складає 1 734 600 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ 20% 289 100 грн. 00 коп. та зазначається у звіті про результати здійснення процедури торгів.

До кожного з вказаних договорів сторонами були підписані Специфікації № 1, в яких сторони узгодили найменування товару, кількість, загальну вартість товару, умови поставки та розрахунків (а.с.17, 23, 30).

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

У пунктах 4.2. договорів-1,2,3 сторони визначили, що датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної обома сторонами договору та вручення товарно-транспортної накладної, оформленою належним чином.

Відповідно до умов пунктів 7.5. договорів-1,2,3 підтвердженням про одержання товару покупцем є підписана видаткова накладна обома сторонами договору та товарно-транспортна накладна, оформлені належним чином.

Так, на виконання умов договору-1 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 5 184 грн. 00 коп. відповідно до видаткової накладної № РН-0000101 від 26.12.2017 (а.с.18). Також в матеріалах справи наявна товарно-транспортна накладна № 261217-1 від 26.12.2017 (а.с.19).

На виконання умов договору-2 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 15 735 грн. 00 коп. відповідно до видаткової накладної № РН-0000102 від 26.12.2017 (а.с.24). Також в матеріалах справи наявна товарно-транспортна накладна № 261217-2 від 26.12.2017 (а.с.25).

Крім того, на виконання умов договору-3 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 734 600 грн. 00 коп. відповідно до таких видаткових накладних:

- видаткової накладної № РН-0000101 від 26.12.2017 на суму 148 356 грн. 00 коп. (а.с.31) та товарно-транспортної накладної № 061217 від 06.12.2017 (а.с.32);

- видаткової накладної № РН-0000103 від 26.12.2017 на суму 817 356 грн. 00 коп. (а.с.33) та товарно-транспортної накладної № 261217-3 від 26.12.2017 (а.с.34);

- видаткової накладної № РН-0000104 від 26.12.2017 на суму 768 888 грн. 00 коп. (а.с.35) та товарно-транспортної накладної № 261217-4 від 26.12.2017 (а.с.36).

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що поставлений за договором-3 товар було частково повернуто постачальнику (позивачу), про що сторонами були складені зворотні накладні від покупця, а саме:

- зворотна накладна від покупця № 1 від 23.12.2019 на суму 148 356 грн. 00 коп. (а.с.38);

- зворотна накладна від покупця № 2 від 23.12.2019 на суму 278 208 грн. 00 коп. (а.с.39);

- зворотна накладна від покупця № 3 від 23.12.2019 на суму 775 696 грн. 80 коп. (а.с.40).

Отже, за договором-3 з поставленого на суму 1 734 600 грн. 00 копт товару, його частина на суму 1 202 260 грн. 80 коп. була повернута постачальнику, отже, фактично, поставку було здійснено на суму 532 339 грн. 20 коп. (1 734 600,00 - 1 202 260,80).

Суд зауважує, що товар, визначений умовами договорів-1,2,3, відповідно, у повній мірі відповідає товару, що було поставлено згідно з вказаними накладними, а отже судом визначено, що сторонами в цій частині були дотримані умови договорів.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Товар, зазначений у вище вказаних накладних, прийнято у позивача без будь-яких зауважень до їх оформлення. Кожна з вказаних накладних підписана представником відповідача та скріплена його печаткою (штампом).

Також до матеріалів справи не надано доказів щодо наявності претензій відповідача по кількості та якості, як того вимагають умови пунктів 7.1. - 7.5. договорів, а отже товар вважається прийнятим покупцем.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу отримання товару за зазначеними накладними відповідачем також не заявлено.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

Відповідно до умов пунктів 6.4. договорів-1,2,3 покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 30 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання видаткової накладної обома сторонами договору, та вручення товарно-транспортної накладної, оформленої належним чином.

Аналогічні умови були визначені сторонам і у Специфікаціях № 1 до договорів-1,2,3.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент звернення із позовом до суду, відповідачем отриманий у спірний період товар було оплачено лише частково, а саме: лише за договором-3 в сумі 148 356 грн. 00 коп. Поставлений за договорами-1,2 товар взагалі не було оплачено відповідачем.

В той же час, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що поставлений позивачем у спірний період товар не був у повному обсязі оплачений відповідачем у встановлені договорами-1,2,3 (Специфікаціями № 1 до вказаних договорів) строки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договорами-1,2,3 щодо своєчасного розрахунку за переданий йому товар не виконав, оплату в установлені в договорі (Специфікаціях № 1 до договорів-1,2,3) строки у повному обсязі не здійснив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в загальній сумі 367 023 грн. 00 коп., а саме:

- за договором-1 заборгованість складає 5 184 грн. 00 коп.;

- за договором-2 заборгованість складає 15 735 грн. 00 коп.;

- за договором-3 заборгованість складає 346 104 грн. 00 коп.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача грошових коштів, які становлять вартість поставленого позивачем за договорами № ПР/НХ-17398/НЮ від 28.04.2017, № ПР/НХ-17907/НЮ від 04.09.2017, № ПР/НХ-171370/НЮ від 24.11.2017 товару, який відповідач відмовився у повному обсязі оплатити в добровільному порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи встановлений строк оплати поставленого товару, приймаючи до уваги отримання покупцем товару за спірними видатковими накладними, судом встановлено, що строк оплати поставленого за ними товару, є таким, що настав.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повної оплати поставленого позивачем за договорами-1,2,3 товару відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу в сумі 367 023 грн. 00 коп., шляхом надання належних доказів, не спростував.

Слід також відзначити, що наявність вказаної заборгованості відповідач під час розгляду справи судом не заперечував. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, були пов`язані з тим, що частина товару на суму 37 879 грн. 20 коп. була вилучена правоохоронними органами, у зв`язку з чим відповідач заперечував наявність свого обов`язку з його оплати. Однак, в цій частині в процесі розгляду справи судом позивач зменшив свої позовні вимоги на суму основного боргу - 37 879 грн. 20 коп., а також обома сторонами не заперечується наявність основного боргу за договорами-1,2,3 в загальній сумі 367 023 грн. 00 коп.

Слід також відзначити, що відповідно до частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, у зобов`язальних правовідносинах вина особи, яка порушила зобов`язання, презюмується і саме на неї покладається обов`язок з доведення відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання.

Вказана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 908/1399/17.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 367 023 грн. 00 коп.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, у пункті 10.2. договорів-1,2,3 сторони передбачили, що покупець за договором несе таку відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 10.2. спірних договорів-1,2,3 позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у загальній сумі 62 081 грн. 73 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунків пені, зроблених позивачем окремо по кожному зі спірних договорів (а.с. 14, 20, 97), та встановлено, що під час їх проведення позивачем були вірно визначені суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунки проведено вірно. Детальні розрахунки пені наявні в матеріалах справи.

Отже, розрахунки пені, здійснені позивачем, визнаються судом обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи (а.с.14, 20, 97).

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 62 081 грн. 73 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в загальній сумі 45 584 грн. 26 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунків інфляційних втрат, зроблених позивачем окремо по кожному зі спірних договорів (а.с. 14, 20, 97), та встановлено, що під час їх проведення позивачем були вірно визначені суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунки проведено вірно. Детальні розрахунки інфляційних втрат наявні в матеріалах справи.

Отже, розрахунки інфляційних втрат, здійснені позивачем, визнаються судом обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи (а.с.14, 20, 97).

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 45 584 грн. 26 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати поставленого товару у строки, визначені умовами договорів-1,2,3 (Специфікацій № 1 до договорів) позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були розраховані та заявлені до стягнення з відповідача 3% річних в загальній сумі 22 920 грн. 84 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунків 3% річних, зроблених позивачем окремо по кожному зі спірних договорів (а.с. 14, 20, 97), та встановлено, що під час їх проведення позивачем були вірно визначені суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунки проведено вірно. Детальні розрахунки 3% річних наявні в матеріалах справи.

Отже, розрахунки 3% річних, здійснені позивачем, визнаються судом обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи (а.с.14, 20, 97).

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 22 920 грн. 84 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи клопотання відповідача, в якому він просив суд звільнити його від сплати штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу, пені).

Санкції за прострочку виконання грошових зобов`язань передбачені статтями 217, 230, 231 Господарського кодексу України. При цьому, частина 1 статті 229 Господарського кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 218 Господарського кодексу України та статті 614 Цивільного кодексу України, які закріплюють принцип вини як підставу відповідальності боржника. За невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій або бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь-яких обставин.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Між тим, суд звертає увагу, що:

- прострочення відповідача за спірними договорами-1,2,3 є суттєвим та складає близько 3-х років;

- пеня нарахована позивачем виключно на суму заборгованості, наявність якої під час розгляду справи судом відповідачем не заперечувалась;

- за договорами-1,2 відповідачем взагалі не здійснено жодної оплати, при цьому, обставини, на які відповідач посилався під час розгляду справи судом (наявність кримінального провадження) не стосувалися цих двох договорів;

- за договором-3 відповідачем здійснено лише часткову оплату в 2017 році, при цьому, наявність вироку суду не скасовує та не змінює зобов`язання відповідача щодо оплати поставленого позивачем та прийнятого відповідачем без будь-яких зауважень товару;

- матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про майновий стан відповідача;

- сторони знаходяться в рівних економічних умовах, та штрафні санкції є спірозмірними порівняно з основною заборгованістю та допущеним відповідачем простроченням;

- відсутність будь-яких об`єктивних поважних причин невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договором;

- інфляційні процеси в Україні: загальне зростання загального рівня цін і зниження купівельної спроможності гривні за період прострочення.

Враховуючи вказане, суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій у даній справі.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2020 року складає 2 102 грн. 00 коп.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду:

- позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн. 00 коп.) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (735 700 грн. 00 коп.);

- позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем під час звернення із позовом до суду було заявлено одну вимогу майнового характеру на суму 562 524 грн. 45 коп., отже, було сплачено судовий збір в сумі 8 437 грн. 86 коп. (1,5 відсотка ціни позову) відповідно до платіжного доручення № 13 від 20.05.2020.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (частина 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір").

Від позивача надійшла заява про повернення судового збору (вх. суду № 44055/20 від 22.09.2020), в якій він просив суд винести ухвалу про повернення позивачу надмірно сплаченого судового збору в сумі 973 грн. 73 коп.

Враховуючи викладене, а також наявність клопотання позивача щодо повернення переплаченої частини судового збору, сплаченого при поданні позову, суд вважає за доцільне в порядку, визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути позивачу сплачену ним при поданні позову частину судового збору в сумі 973 грн. 71 коп., у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог в цій частині, що, відповідно, є підставою для повернення судового збору позивачу в цій частині.

В іншій частині, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 7 464 грн. 15 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомеханіка" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості за поставлений на підставі договорів № ПР/НХ-17398/НЮ від 28.04.2017, № ПР/НХ-17907/НЮ від 04.09.2017, № ПР/НХ-171370/НЮ від 24.11.2017 товар у загальному розмірі 497 609 грн. 83 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.09.2020) - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 39816321) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49038, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108; ідентифікаційний код 40081237) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомеханіка" (49000, м. Дніпро, вулиця Червона, будинок 15, кімната 31; ідентифікаційний код 39816321) 367 023 грн. 00 коп. - основного боргу, 62 081 грн. 73 коп. - пені, 45 584 грн. 26 коп. - інфляційних втрат, 22 920 грн. 84 коп. - 3% річних та 7 464 грн. 15 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергомеханіка" (49000, м.Дніпро, вулиця Червона, будинок 15, кімната 31; ідентифікаційний код 39816321) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 973 (дев`ятсот сімдесят три) грн. 71 коп., сплачений згідно з платіжним дорученням № 13 від 20.05.2020, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30.09.2020.

Суддя Ю.В. Фещенко