ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про відмову у видачі судового наказу

29 вересня 2020 року м. Харків Справа №913/553/20
Провадження №14/913/553/20
Господарський суд Луганської області у складі судді Лісовицького Є.А.,
розглянувши заяву б/н від 21.09.2020 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРОС», м. Київ
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЛЬСАЙД», м. Сєвєродонецьк Луганської області
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРОС» обґрунтовано неналежним виконанням з боку боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЛЬСАЙД» взятих на себе зобов`язань за Договором поставки товару №06-П від 16.05.2019.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2020 заяву про видачу судового наказу передано на розгляд судді Лісовицькому Є.А.
Порядок та форма звернення до суду з заявою про видачу судового наказу до господарського суду визначені Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, розділом II «Наказне провадження».
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.
Згідно з ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч. 3 ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Частиною 1 статті 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами (п.1 ч. 2 ст. 73 ГПК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Пунктом 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003) передбачено, що відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії; засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи.
При обґрунтуванні поданої заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕРОС» посилається на те, що 16.05.2019 між ним, як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕЛЬСАЙД», як покупцем, було укладено Договір поставки товару № 06-П. На підставі вказаного договору було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ДЕЛЬСАЙД» товар. В якості доказів, заявник надав суду ксерокопії Договору поставки товару № 06-П від 16.05.2019 та видаткової накладної № 14 від 18.05.2019, які не засвідчені заявником у відповідності до вимог п. 5.27 ДСТУ 4163-2003.
Вказані документи не можуть бути взяті судом до уваги у якості належних доказів, оскільки не засвідчені у встановленому законом порядку, тобто з порушенням вимог ч. 5 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, додані до заяви про видачу судового наказу копії документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, не завірені належним чином, відповідно до зазначених норм чинного законодавства, а відтак заявником не виконано вимог п. п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.
Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).
За таких обставин, оскільки заявником не дотримано вимог п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви б/н від 21.09.2020 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРОС» про видачу судового наказу.
Разом з тим, суд звертає увагу, що у відповідності до ч. 1 ст. 153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 147, 148, 150, п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 152, ст. ст. 153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала суду, відповідно до ст. 235 ГПК України, набирає законної сили з дня її підписання 29.09.2020 та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України, та порядку, визначеному п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя Є.А. Лісовицький