ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2020 року м. Дніпро Справа № 908/1090/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач),

судді Білецька Л.М., Коваль Л.А.,

розглянувши без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну

скаргу Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 29.07.2020р. (повний текст підписано 30.07.2020р.)

у справі № 908/1090/20 (суддя - Федорова О.В., м. Запоріжжя)

за позовом Комунального підприємства "Облводоканал" Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя

до Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради, м. Бердянськ Запорізької області

про стягнення 175 114,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.07.2020р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради на користь Комунального підприємства "Облводоканал" Запорізької обласної ради 131 583,82 грн. основного боргу, 12 814,34 грн. інфляційних втрат, 7748,07 грн. 3 % річних, 2 282,20 грн. судового збору. Відмовлено в частині стягнення 22 968,93 грн. пені. Судовий збір у розмірі 344,53 грн. покладено на позивача.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 29.07.2020 року в частині задоволення позовних вимог, відмовити в задоволенні позову повністю, стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 3 423,28 грн.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, оскільки судом не було застосовано закон, який підлягав застосуванню, що в силу ч. 2 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення. Так, для застосування сторонами тарифу позивача, зміненого постановою НКРЕКП № 1574 від 28.12.2017р. необхідно внести зміни в Договір шляхом підписання сторонами додаткової угоди, або внести зміни в Договір в судовому порядку. Однак, на сьогоднішній день сторонами не внесені зміни до Договору про зміну тарифу 5, 58 грн. (в т.ч. ПДВ) за 1 м куб. води на 6, 048 грн. (в т.ч. ПДВ) за 1 м куб. води. Також відсутнє судове рішення про внесення вказаних вище змін в Договір. У зв`язку з цим у позивача відсутні правові підстави для нарахування у спірний період (з 25.01.2018р. по 11.02.2018р.) плати за послуги за Договором по тарифу 6, 048 грн. (в т.ч. ПДВ) за 1 м куб. води. На підставі наведеного, скаржник вважає, що вимога позивача про стягнення 131 583, 82 грн. основного боргу за січень-лютий 2018 року є неправомірною.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві Комунальне підприємство "Облводоканал" заперечує стосовно доводів апелянта, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Так, у зв`язку із проходженням процедури зі зміни тарифу позивач вчиняв усі необхідні дії, для належного сповіщення споживачів про зміну тарифу, передбачені п. 5.1. Розділу V Постанови НКРЕКП від 24.03.2016р. № 364 "Про затвердження Процедури встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення" де зазначено, що рішення НКРЕКП щодо встановлених тарифів доводиться до відома споживачів згідно з вимогами Закону України "Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення". Відповідач упускає той факт, що позивач неодноразово повідомляв на своєму офіційному Веб-сайті, не лише про введення в дію нових тарифів, а і взагалі про намір зміни тарифів. Таким чином, спростовується твердження відповідача про те, що позивач повідомив про зміну тарифів лише 26.01.2018р., шляхом направлення додаткової угоди. Постанова НКРЕКП № 1574 від 28.12.2017р. була офіційно опублікована у газеті "Урядовий кур`єр" 24.01.2018р. видання № 16 (6132), а отже тарифи позивача на водопостачання та водовідведення визначені у постанові вступили у законну силу 25.01.2018р. Діючим законодавством про інформацію та договором не передбачається особисте попередження-інформування споживача. Відповідач зазначає, що господарським судом вже розглядалась подібна справа № 908/203/19, за позовом того самого позивача до того ж відповідача. Як Господарський суд Запорізької області, так і суд апеляційної та касаційної інстанцій визнали законними та правильними дії позивача щодо введення тарифів з дня, наступного за днем публікації постанови НКРЕКП в газеті "Урядовий кур`єр". На підставі наведеного, Комунальне підприємство "Облводоканал" у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради, а рішення Господарського суду Запорізької області від 29.07.2020р. у справі №908/1090/20 без змін.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.08.2020р. відкрито апеляційне провадження та постановлено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Комунальне підприємство Облводоканал Запорізької обласної ради (виробник, позивач у справі) та Комунальне підприємство Бердянськводоканал Бердянської міської ради (споживач, відповідач у справі) 30.12.2016р. уклали договір про надання послуг з водопостачання № 31 (надалі договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що виробник зобов`язується безперебійно надавати споживачу, послуги з питного водопостачання далі по договору послуги в обсягах, передбачених п. 2.1 договору та якісними нормативами, передбаченими в п. 2.3 договору, а споживач зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх у порядку та умовах даного договору.

Відповідно до п. 3.3 договору кількість та якісний обсяг послуг з водопостачання оформляється щомісячно актом прийому-передачі води, який складається на підставі: акту про зняття показників водолічильника, який підписується представниками виробника та споживача в останній календарний день звітного місця.

Виробник направляє споживачу акт прийому-передачі води, а споживач зобов`язаний підписати його не пізніше 3-х робочих днів з моменту його отримання. В разі відмови споживача від підписання акту це вказується в акті та він підписується виробником одноособово.

Акти прийому-передачі води та акти про зняття показників водолічильника та акти складені відповідно до п. 2.4 цього договору, є підставою для остаточних розрахунків за надані послуги (п. 3.4 договору).

В пункті 7.2 договору сторони погодили можливість зміни тарифу на послуги у випадку прийняття відповідного рішення органом, уповноваженим встановлювати тарифи.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місць. Оплата за послуги водопостачання проводиться споживачем грошовими коштами до останнього числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі отриманого рахунку, який формується на підставі акту прийому-передачі води та акту про зняття показників водолічильників.

Відповідно до п. 15.1 договору (в редакції додаткової угоди № 21 від 16.01.2020р.) договір набирає чинності з 01 січня 2017 року та діє до 31 грудня 2020 року включно, а в частині розрахунків за надані послуги до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Нарахування за послуги з централізованого водопостачання (за спірний період здійснюються позивачем за тарифами, встановленими відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1574 від 28.12.2017р., по тарифам, встановленим споживачам, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.12.2017р. № 1574 "Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 16 червня 2016 року № 1141" для позивача були встановлені нові тарифи на водопостачання та водовідведення. У пункті 2 вищезазначеної постанови вказано, що постанова набирає чинності з дня, наступного за днем її опублікування в офіційному друкованому виданні газеті "Урядовий кур`єр".

Постанова НКРЕКП № 1574 від 28.12.2017р. була офіційно опублікована у газеті "Урядовий кур`єр" 24.01.2018р. видання № 16(6132), а отже тарифи позивача на водопостачання та водовідведення, визначені у постанові, вступили у законну силу 25.01.2018р.

Таким чином, починаючи з 25.01.2018р. тариф на централізоване водопостачання та водовідведення споживачам, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення складає 6,048 грн. (5,04 грн. за куб. м. (без податку на додану вартість) + 1,008 грн. 20 % ПДВ).

У зв`язку зі зміною тарифу позивач направив відповідачу лист від 25.01.2018р. № 12/90, яким повідомив споживача про зміну тарифу та на підставі цього надав відповідачу підписані та скріплені печаткою КП "Облводоканал" ЗОР два примірника додаткової угоди № 2 від 25.01.2018р., за умовами якої вносились зміни до п. 7.1 договору (тариф на послуги водопостачання).

Відповідач листом від 31.01.2018р. № 711 повідомив про заперечення проти введення нового тарифу з 25.01.2018р. та зазначив, що введення в дію нових тарифів можливо лише 11.02.2018р.

Супровідним листом від 05.02.2018р. № 12/128 позивач повторно направив споживачу підписану та скріплену печаткою КП "Облводоканал" ЗОР додаткову угоду № 2 від 25.01.2018р. про зміну тарифів.

Листом № 827 від 09.02.2018р. відповідач повторно відмовив позивачу в підписанні цієї додаткової угоди.

Як свідчать матеріали справи на виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з водопостачання за період січень 2018р. лютий 2018р. на загальну суму 5.684.808,60 грн., а саме в січні 2018р. на суму 2.946.395,16 грн. та в лютому 2018р. на суму 2.738.413,44 грн.

Факт надання послуг позивачем в рамках договору № 31 від 30.12.2016р. підтверджується Актами прийому-передачі за надані послуги № 1 від 24.01.2018р. на суму 2.223.931,32 грн. № 2 від 31.01.2018р. на суму 722.463,84 грн., № 3 від 28.02.2018р. на суму 2.738.413,44 грн.

У відповідності до умов договору відповідачу були надані рахунки на оплату послуг за вказаний період, зазначені рахунки отримані відповідачем, про що свідчать вхідні штампи на них.

Споживач (відповідач у справі) частково виконав зобов`язання за договором щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг в рамках договору № 31 від 30.12.2016р., а саме сплатив на користь позивача 5 553 224,78 грн. вартості наданих послуг.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 31 від 30.12.2016р. щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг з водопостачання та наявність заборгованості у розмірі 131 583,82 грн. стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Нормами ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов`язок щодо оплати наданих послуг з водопостачання за вказаний період (січень-лютий 2018 року) на суму 131 583,82 грн., у встановлений договором строк, не виконав, що підтверджується матеріалами справи.

Суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги заперечення відповідача стосовно не узгодження сторонами дати зміни тарифів, в зв`язку з відсутністю додаткової угоди, умовами якої сторонами узгоджені строки введення в дію нових тарифів, з огляду на наступне.

За визначенням ч. 1 ст. 1 Закону України Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.

Водночас, як визначено статтею 1 Закону України Про державну регуляторну політику у сфері господарської діяльності регуляторний акт це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; регуляторним органом є, зокрема, орган місцевого самоврядування.

З викладеного можна зробити висновок, що постанова НКРЕКП від 28.12.2017 №1574 є регуляторним актом, оскільки вона адресована необмеженому колу осіб, спрямована на правове регулювання господарських відносин.

Частиною 7 ст. 14 Закону України Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг передбачено, що рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, а також рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх опублікування в офіційному друкованому виданні - газеті Урядовий кур`єр, якщо більш пізній строк набрання ними чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня офіційного опублікування рішення. Рішення підлягає опублікуванню у 15-денний строк з дня його прийняття. Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності, та доводяться до відома осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Регулятором.

Пунктом 9.8. ст. 9 Регламенту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, рішення НКРЕКП, що мають ознаки регуляторних актів, а також рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх опублікування в офіційному друкованому виданні - газеті "Урядовий кур`єр", якщо більш пізній строк набрання ними чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня офіційного опублікування рішення, про що зазначається в тексті рішення. Рішення підлягає опублікуванню у 15-денний строк з дня його прийняття.

Постанова НКРЕКП від 28.12.2017р. № 1574, якою введено в дію тарифи на водопостачання та водовідведення, офіційно опубліковано у газеті "Урядовий кур`єр" 24.01.2018р. у № 16(6132).

У пункті 2 постанови НКРЕКП від 28.12.2018р. № 1574 вказано, що ця постанова набирає чинності з дня, наступного за днем її опублікування в офіційному друкованому виданні газеті "Урядовий кур`єр".

Зважаючи на вказані обставини та положення законодавства, що регулює діяльність НКРЕКП, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків, що постанова НКРЕКП від 28.12.2018р. № 1574 набрала чинності саме з 25.01.2018р.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верхового Суду від 08.10.2019р. у справі № 908/203/19.

Матеріали справи містять також оголошення в газеті "Запорізька Правда" від 18.01.2018р. № 1 (23788), в якому КП "Облводоканал" повідомляло споживачів про зміну тарифів у зв`язку із внесенням змін до постанови Національної комісії № 1141 від 16.06.2016р.

Крім того, на електрону адресу відповідача було надіслано повідомлення про набрання з 25.01.2018р. чинності постанови НКРЕКП від 28.12.2017р. № 1574 щодо встановлення тарифів на центральне водопостачання та водовідведення.

Таким чином, відповідач був належним чином обізнаний (повідомлений) про зміну тарифів послуг, що надаються позивачем. Разом з тим відповідачем було необґрунтовано відмовлено позивачу в укладенні додаткової угоди в зв`язку із зміною тарифу.

З урахуванням наведеного доводи відповідача про безпідставне донарахування позивачем вартості наданих послуг у зв`язку з внесенням змін в діюче законодавство та відсутністю підписаної обома сторонами додаткової угоди до договору № 31 від 30.12.2016р. є неправомірними.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із відповідача 131 583,82 грн. заборгованості.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просив також стягнути інфляційні втрати у розмірі 12.814,34 грн. за період з 28.02.2018р. по 11.03.2020р. та 3 % річних у розмірі 7.748,07 грн. за період з 28.02.2018р. по 11.03.2020р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних місцевий господарський суд правомірно зазначив, що він містить математичні помилки при округленні у зв`язку з чим, за період прострочення з 28.02.2018р. по 11.03.2020р. обґрунтованою є сума 7 748,18 грн.

Місцевий господарський суд також дійшов правомірного висновку, що позивачем розрахунок інфляційних втрат виконаний не правильно у зв`язку з невірним зазначенням сукупного індексу інфляції за вказаний період.

Так, згідно з перерахунком інфляційних втрат, зробленим судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство", сума інфляційних втрат за вказаний позивачем період складає 13 673,21 грн. Оскільки заявлена до стягнення сума інфляційних втрат є меншою, ніж нараховано судом, підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення 12 814,34 грн. інфляційних втрат за період прострочення з березня 2018р. по лютий 2020р. (включно).

Заперечення відповідача щодо безпідставності нарахування 3 % річних та інфляційних втрат судом не приймаючи до уваги з огляду на підтвердження факту порушення споживачем виконання зобов`язань за договором № 31 від 30.12.2016р.

За порушення виконання грошового зобов`язання, позивач, враховуючи положення п. 9.2 договору, нарахував до стягнення пеню у розмірі 22.968,93 грн. за період прострочення з 28.02.2018р. по 01.10.2018р..

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 9.2 договору встановлено, що у разі якщо оплата у вказаний термін не проведена, споживач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до розрахунку позивача за прострочення оплати наданих послуг з водопостачання у січні 2018р. споживачу нараховано пеню за період прострочення з 28.02.2018р. по 28.08.2018р. у розмірі 3.344,60 грн., за прострочення оплати у лютому 2018р. споживачу нараховано пеню за період з 31.03.2018р. по 01.10.2018р. у розмірі 19.624,33 грн.,

Відповідачем у суді першої інстанції заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності за вимогою позивача про стягнення 22.968,93 грн. пені, оскільки вона заявлена із пропущенням строку спеціальної позовної давності, що передбачений ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як вже зазначалося судом, сторони правочину в п. 8.1 договору узгодили порядок та строки оплати наданих послуг, а саме до останнього числа місяця, наступного за розрахунковим.

Таким чином, остаточний розрахунок за надані послуги в січні 2018р. мав бути проведений до 28.02.2018р.. Тобто, перебіг строку позовної давності починається з 01.03.2018р., оскільки з цієї дати позивач довідався або міг довідатись про порушення свого права. В розумінні приписів ст. 258 ЦК України, кінцевий строк, до якого позивач мав звернутися до суду із вимогою про стягнення штрафу є 01.03.2019р.. Позивач направив позов до господарського суду Запорізької області 27.04.2020р., про що свідчить поштова накладна "Укрпошта Експрес", тобто позивач з вимогою про стягнення пені звернувся з пропущенням строків спеціальної позовної давності.

За вказаних обставин Господарський суд Запорізької області правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнув з відповідача на користь позивача 131 583, 82 грн. основного боргу, 12 814, 34 грн. інфляційних втрат та 7 748, 07 грн. 3 % річних та відмовив у задоволенні решти позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд. Водночас апеляційний господарський суд погоджується із доводами позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, як такими, що узгоджуються з обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 29.07.2020 року у справі № 908/1090/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ Л.М. Білецька

Суддя _________________ Л.А. Коваль