ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про відмову у видачі судового наказу
про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги станом на 31.07.2020 у сумі 3483, 83грн., а також сплаченого заявником судового збору у розмірі 210, 20грн.
ВСТАНОВИВ:
Заявник, Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», м.Київ, звернувся до Господарського суду Донецької області із заявою б/н від 15.09.2020 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості в сумі 3483,83грн., з боржника, Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод», м.Маріуполь Донецької області.
Свої вимоги заявник обґрунтовує неналежним виконанням боржником зобов`язань за договорами про надання послуг мобільного зв`язку, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 3483, 83грн.
Суд, розглянувши матеріали зазначеної заяви, дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на наступне.
Приписами ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу.
За змістом ст.ст.148, 154 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд розглядає заяву про видачу судового наказу без судового засідання і повідомлення заявника та боржника.
Відповідно до ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема копія договору, укладеного у письмовій формі (у тому числі електронній) формі, за якими пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, та інші документи, або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Згідно із ч. 1 ст. 152 ГПК України суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням ст. 150 Кодексу, а також , якщо з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Отже, зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність якої підтверджується доданими до заяви документами.
З огляду викладене, заявником при зверненні до суду не дотримано вимог, встановлених ч.1 ст.148 та п.3 ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України, оскільки за змістом вищевказаних норм не передбачено видачу судового наказу за вимогами про стягнення заборгованості за більш ніж одним договором.
Також заявником у заяві не вказано підстави об`єднанння ним у одній заяві про видачу судового наказу вимог по стягнення заборгованості за різними договорами про надання послуг мобільного зв`язку.
Крім того, додані до заяви копії договорів не можуть бути належними доказами в розумінні ст.91 ГПК України, відповідно до якої письмові докази подаються в оригіналах або в належним чином засвідчених копіях.
Так, згідно до пп. 4.5, 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003р. №55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчення відбувається після тексту документу.
Натомість, засвідчення копій долучених до заяви договорів не відповідає вказаним вимогам до оформлення документів, адже вони отскановані на обох сторінках аркушу, при цьому, засвідчені належним чином лише копії, які відображені на першій сторінці.
До того ж , суд зазначає, що встановлення заявником особового рахунку для обліку заборгованості боржника по всіх договорах, які були ним укладені з заявником, не звільняє останнього від обов`язку в судових процедурах довести розмір заборгованості за кожним договором окремо, адже захисту підлягає порушене право, яке випливає з конерткного правочину .
Таким чином, відсутність договорів за якими пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, а також відсутність у заяві визначення обсягів грошових вимог щодо кожного договору, робить неможливим видачу наказу у розумінні ст.152 ГПК України.
Враховуючи викладені вище обставини, суд відмовляє заявнику у видачі судового наказу на підставі п.п.1, 3, 8 ч.1 ст.152 ГПК України.
Суд також вважає за необхідне роз`яснити стягувачу , що він має право звернутися до суду з цією вимогою в порядку позовного провадження.
Господарський суд, керуючись ст.152 Господарського процесуального кодексу України,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги станом на 31.07.2020 у сумі 3483,83грн., а також сплаченого заявником судового збору у розмірі 210,20грн. з боржника, Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод», відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в Східний апеляційний господарський суд протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали в порядку передбаченому розділом IV ГПК України.

Суддя П.В. Демідова

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).