РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2020Справа № 910/7919/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги»

до Комунального підприємства Київської обласної ради «Управління споруд»

про стягнення 158871,09 грн.

Представники сторін:

від позивача: Марковська В.В.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.06.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» з вимогами до Комунального підприємства Київської обласної ради «Управління споруд» про стягнення 453871,09 грн, з яких 427393,42 грн основного боргу, 16871,79 грн пені, 2789,04 грн 3% річних та 6816,84 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу №3003023 від 01.04.2019 не у повному обсязі здійснив оплату за спожиту у період з лютого по квітень 2020 року електричну енергію, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 427393,42 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 16871,79 грн пені, 2789,04 грн 3% річних та 6816,84 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2020 відкрито провадження у справі №910/7919/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.07.2020; встановлено учасником справи строки для подання заяв по суті справи.

13.07.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 272393,42 грн, пеню у розмірі 16871,79 грн, 3% річних у розмірі 2789,04 грн та інфляційні втрати у розмірі 6816,84 грн.

Вказана заява прийнята судом до розгляду (про що зазначено у протоколі судового засідання від 15.07.2020).

У підготовчому засіданні 15.07.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 01.09.2020.

31.08.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 132393,42 грн, пеню у розмірі 16871,79 грн, 3% річних у розмірі 2789,04 грн та інфляційні втрати у розмірі 6816,84 грн.

Вказана заява прийнята судом до розгляду (про що зазначено у протоколі судового засідання від 01.09.2020), у зв`язку з чим суд розглядає справу з новою ціною позову - 158871,09 грн.

У підготовчому засіданні 01.09.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.09.2020.

22.09.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 32393,42 грн, пеню у розмірі 16871,79 грн, 3% річних у розмірі 2789,04 грн, інфляційні втрати у розмірі 6816,84 грн.

У судовому засіданні 23.09.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про повернення без розгляду вказаної заяви позивача на підставі ст.ст. 46, 118, 207, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 23.09.2020 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 23.09.2020 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (01196, м. Київ, площа Лесі Українки, буд. 1), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана відповідачем 08.09.2020.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 23.09.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (постачальник) та Комунальним підприємством Київської обласної ради «Управління споруд» (споживач) укладено Договір №3003023ПВ про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Перший розрахунковий період постачання електричної енергії споживачу за Договором є січень 2019 року, якщо інша дата не визначена комерційною пропозицією (пункт 3.1 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до Договору.

Згідно з п. 5.4 Договору ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за Договором; у випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії, суми, вказані в рахунках, можуть відображати середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін.

Відповідно до п. 5.5 Договору розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць.

Згідно з п. 5.7 Договору оплата рахунку постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Відповідно до п. 13.1 Договору договір набирає чинності з дня його підписання сторонами. Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач; умови Договору починають виконуватися з дати сплати рахунку (квитанції) постачальника. Договір в частині виконання зобов`язань споживача щодо оплати діє до повного виконання споживачем таких зобов`язань.

Відповідно до п. 11 Комерційної пропозиції (Додаток №2 до договору) для споживачів, у яких є чинний з постачальником договір про постачання електричної енергії споживачу, постачання електричної енергії на умовах даної комерційної пропозиції здійснюється з 01.09.2019. Для інших споживачів, що приєднуються до договору на умовах цієї Комерційної пропозиції, договір набирає чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, в якій буде вказано про вибір споживачем цієї Комерційної пропозиції, якщо постачальником не буде відмовлено в укладенні договору у порядку, встановленому п. 3.2.11 ПРРЕЕ. В разі не оплати рахунку, передбаченого п. 6.1 цієї Комерційної пропозиції, до початку відповідного розрахункового періоду, вказаного в рахунку, договір вважається не укладеним (таким, що не відбувся).

Відповідно до п. 11.2 Комерційної пропозиції (Додаток №2 до договору) договір на умовах даної Комерційної пропозиції укладається на строк 1 календарний місяць та вважається продовженим на кожен наступний календарний місяць, якщо постачальник не відмовиться від його пролонгації в зв`язку з порушенням споживачем умов п. 5.1 цієї Комерційної пропозиції.

Додатковою угодою від 27.12.2019 сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору про постачання електричної енергії споживачу №3003023 від 01.04.2019 до 31.01.2020.

Додатковою угодою від 28.01.2020 сторони погодили, що договір на умовах даної Комерційної пропозиції укладається на строк 1 календарний місяць та вважається продовженим на кожен наступний календарний місяць, якщо постачальник не відмовиться від його пролонгації у зв`язку з порушенням споживачем умов п. 5.1 цієї Комерційної пропозиції.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію Заяви від відповідача, в якій відповідач просить позивача продовжити термін дії Договору про постачання електричної енергії споживачу №3003023 від 01.04.2019 до 31.12.2020.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів відмови позивача від пролонгації Договору про постачання електричної енергії споживачу №3003023 від 01.04.2019 та беручи до уваги вказану заяву відповідача, суд дійшов висновку, що вказаний договір був чинним у спірний період.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу №3003023 від 01.04.2019 не у повному обсязі здійснив оплату за спожиту у період з лютого по квітень 2020 року електричну енергію, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 427393,42 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 16871,79 грн пені, 2789,04 грн 3% річних та 6816,84 грн інфляційних втрат.

31.08.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 132393,42 грн, пеню у розмірі 16871,79 грн, 3% річних у розмірі 2789,04 грн та інфляційні втрати у розмірі 6816,84 грн. (вказана заява прийнята судом до розгляду).

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу №3003023 від 01.04.2019, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Обсяги споживання відповідачем електричної енергії за період з лютого 2020 року по квітень 2020 року підтверджуються відповідно до даних комерційного обліку (інформація про обсяги споживання), які надавалися оператором системи розподілу - Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Київські електромережі», у відповідності до вимог п. 4.3, 4.12, пп. 31 п. 5.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, та п. 9.14 Розділу IX, п. 12.4 Розділу XII Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311.

Зокрема, як вбачається з листа Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (вих. №01/3/04/13802 від 18.05.2020), у лютому 2020 року відповідачем було спожито 184980 кВт*год електричної енергії, у березні 2020 року - 104587 кВт*год електричної енергії та у квітні 2020 року - 84880 кВт*год електричної енергії.

Відповідачем під час розгляду справи не надано будь-яких заперечень щодо обсягів електричної енергії, спожитої ним у спірний період, та які зазначені в інформації Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (оператора системи розподілу).

Судом встановлено, що на підставі отриманої від оператора системи розподілу інформації щодо обсягів спожитої відповідачем електричної енергії позивачем були здійснені розрахунки її вартості (щодо кожного місяця споживання окремо) та сформовані відповідні рахунки на оплату, копії яких долучено до позовної заяви.

Зокрема, позивачем долучено до позовної заяви копію рахунку №3003023/2/1 від 14.02.2020 за лютий 2020 року на суму 438125,14 грн; копію рахунку №3003023/3/1 від 16.03.2020 за березень 2020 року на суму 240202,87 грн, копію рахунку №3003023/4/1 від 15.04.2020 за квітень 2020 року на суму 206239,04 грн. (разом - 884567,05 грн).

У вказаних рахунках зазначено тариф на розподіл електричної енергії, тариф на передачу електричної енергії у спірному періоді.

Крім того, вказані рахунки містять інформацію про дату їх отримання відповідачем (рахунок №3003023/2/1 від 14.02.2020 за лютий 2020 року на суму 438125,14 грн - 14.02.2020; рахунок №3003023/3/1 від 16.03.2020 за березень 2020 року на суму 240202,87 грн - 16.03.2020; рахунок №3003023/4/1 від 15.04.2020 за квітень 2020 року на суму 206239,04 грн - 15.04.2020) та строк оплати рахунку (рахунок №3003023/2/1 від 14.02.2020 за лютий 2020 року на суму 438125,14 грн - до 21.02.2020; рахунок №3003023/3/1 від 16.03.2020 за березень 2020 року на суму 240202,87 грн - до 23.03.2020; рахунок №3003023/4/1 від 15.04.2020 за квітень 2020 року на суму 206239,04 грн - до 23.04.2020).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.5 Договору розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць.

Згідно з п. 5.7 Договору оплата рахунку постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Згідно з п. 5.1 Комерційної пропозиції (Додаток №2 до договору) оплата обсягів споживання електричної енергії здійснюється наступними етапами:

- 100% вартості прогнозованих (заявлених) обсягів споживання електричної енергії у розрахунковому періоді оплачується не пізніше ніж за 6 календарних днів до дати початку розрахункового періоду;

- остаточний розрахунок за фактичним обсягом споживання - не пізніше ніж на 5 робочий день після закінчення розрахункового періоду.

Таким чином, за спожиту електричну енергію у лютому 2020 року відповідач у будь-якому випадку повинен був розрахуватися у повному обсязі до 06.03.2020 включно, за спожиту електричну енергію у березні 2020 року - до 07.04.2020 включно, за спожиту електричну енергію у квітні 2020 року - до 08.05.2020 включно.

Як вбачається з Довідки про надходження коштів від відповідача за спожиту електроенергію за Договором про постачання електричної енергії споживачу №3003023 від 01.04.2019 (копія долучена позивачем до позовної заяви), станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем було сплачено грошові кошти в рахунок оплати спожитої електричної енергії у спірному періоді (лютий - квітень 2020 року) на суму 457173,63 грн.

13.07.2020 та 31.08.2020 позивачем подано заяви про зменшення позовних вимог, в яких позивач пояснив, що після звернення з даним позовом до суду відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості.

Зокрема, як вбачається з довідок про надходження грошових коштів від відповідача (долучені позивачем до заяв про зменшення розміру позовних вимог), відповідачем були сплачені грошові кошти у загальному розмірі 295000,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача становить 132393,42 грн.

Відповідачем під час розгляду судом даної справи не було висловлено будь-яких заперечень щодо порядку зарахування позивачем сплачених відповідачем грошових коштів.

При цьому, судом встановлено, що у вересні 2020 року відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти у розмірі 100000,00 грн (відповідно до довідки про надходження коштів від відповідача), у зв`язку з чим позивачем було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог.

Втім, вказана заява було повернута судом без розгляду на підставі ст.ст. 46, 118, 207, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи, що предмет спору (сума основного боргу у розмірі 100000,00 грн.) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 100000,00 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку з відсутністю предмета спору).

Доказів сплати грошових коштів у сумі 32393,42 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Комунального підприємства Київської обласної ради «Управління споруд» у сумі 32393,42 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» в частин стягнення з Комунального підприємства Київської обласної ради «Управління споруд» суми основного боргу у розмірі 132393,42 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 32393,42 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 16871,79 грн, а саме: 8732,72 грн пені за прострочення оплати електроенергії за лютий 2020 року (за період з 07.03.2020 по 28.05.2020); 6065,41 грн пені за прострочення оплати електроенергії за березень 2020 року (за період з 08.04.2020 по 31.05.2020); 2073,66 грн пені за прострочення оплати електроенергії за квітень 2020 року (за період з 09.05.2020 по 31.05.2020).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.8 Договору споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, якщо інше не встановлено в комерційній пропозиції, яка є додатком до цього договору. При розрахунку пені використовуються розміри облікових ставок НБУ, що діяли у період прострочки, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 8.1 Комерційної пропозиції (Додаток №2 до договору) у разі, якщо споживач порушив терміни оплати, нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, за кожен день прострочення, враховуючи день фактичної оплати, до дати повної оплати, та 3% річних від суми боргу. Санкції сплачуються споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення на розрахунковий рахунок для оплати пені.

Перевіривши розрахунок пені, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, оскільки позивачем не враховано, що дата сплати заборгованості (дата часткової оплати) не включається до періоду нарахування пені.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок пені (враховуючи часткові оплати, здійснені відповідачем).

За розрахунком суду, обґрунтованим розміром пені за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості спожитої електричної енергії у лютому 2020 року є 8598,98 грн, за прострочення виконання зобов`язання з оплати вартості спожитої електричної енергії у березні 2020 року - 6057,08 грн.

Розрахунок пені за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості спожитої електричної енергії у квітні 2020 року, наведений позивачем, є арифметично правильним.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» в частині стягнення з Комунального підприємства Київської обласної ради «Управління споруд» пені у розмірі 16871,79 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 16729,72 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 2789,04 грн, а саме: 1341,72 грн 3% річних за прострочення оплати електроенергії за лютий 2020 року (за період з 07.03.2020 по 28.05.2020), 1058,51 грн 3% річних за прострочення оплати електроенергії за березень 2020 року (за період з 08.04.2020 по 31.05.2020) та 388,81 грн 3% річних за прострочення оплати електроенергії за квітень 2020 року (за період з 09.05.2020 по 31.05.2020).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, оскільки позивачем не враховано, що дата сплати заборгованості (дата часткової оплати) не включається до періоду нарахування 3% річних.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок 3% річних (враховуючи часткові оплати, здійснені відповідачем).

За розрахунком суду, обґрунтованим розміром 3% річних за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості спожитої електричної енергії у лютому 2020 року є 1310,50 грн, за прострочення виконання зобов`язання з оплати вартості спожитої електричної енергії у березні 2020 року - 1056,95 грн.

Розрахунок 3% річних за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості спожитої електричної енергії у квітні 2020 року, наведений позивачем, є арифметично правильним.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» в частині стягнення з Комунального підприємства Київської обласної ради «Управління споруд» 3% річних у розмірі 2789,04 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 2756,26 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 6816,84 грн за прострочення оплати електроенергії у лютому та березні 2020 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями,яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Як вбачається з розрахунку інфляції, викладеного позивачем у позовній заяві, позивач застосовує індекс інфляції 1,008, що є індексом інфляції за березень та за квітень 2020 року.

Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право нараховувати інфляційні втрати за прострочення оплати відповідачем вартості спожитої електричної енергії у березні 2020 року виключно за квітень 2020 року (з огляду на те, що прострочення тривало з 07.03.2020 по 27.05.2020).

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що обґрунтованим розміром інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, є 1047,61 грн (130951,51 грн * 1,008 - 130951,51 грн).

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» в частині стягнення з Комунального підприємства Київської обласної ради «Управління споруд» інфляційних втрат у розмірі 6816,84 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 1047,61 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 7544,36 грн (відповідно до платіжного доручення №1575316 від 28.05.2020).

Таким чином, зважаючи на ціну позову, вказану позивачем у позовній заяві - 453871,09 грн, позивачем було переплачено судовий збір у розмірі 736,29 грн.

Крім того, 13.07.2020 та 31.08.2020 позивачем були подані заяви про зменшення позовних вимог, які були прийняті судом до розгляду.

Таким чином, у зв`язку із зменшенням позовних вимог позивачу підлягає повернення судовий збір у розмірі 4425,00 грн.

Відповідне клопотання про повернення с Державного бюджету судового збору у розмірі 5161,29 грн (736,29 грн + 4425,00 грн) подане позивачем 31.08.2020.

Клопотання позивача про повернення частини судового збору у зв`язку з поданням заяви про зменшення позовних вимог 22.09.2020 судом відхиляється, оскільки вказана заява була повернута судом без розгляду на підставі ст.ст. 46, 118, 207, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З огляду на те, що спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідача щодо несплати у повному обсязі вартості спожитої електричної енергії у спірному періоді, судовий збір в частині позовних вимог, щодо яких суд дійшов висновку закрити провадження у справі, покладається на відповідача.

В іншій частині судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 130, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Комунального підприємства Київської обласної ради «Управління споруд» суми основного боргу у розмірі 100000,00 грн.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» задовольнити частково.

3. Стягнути з Комунального підприємства Київської обласної ради «Управління споруд» (01196, м. Київ, площа Лесі Українки, буд. 1; ідентифікаційний код: 21587506) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 31; ідентифікаційний код: 41916045) суму основного боргу у розмірі 32393 (тридцять дві тисячі триста дев`яносто три) грн 42 коп., пеню у розмірі 16729 (шістнадцять тисяч сімсот двадцять дев`ять) 72 коп, 3% річних у розмірі 2756 (дві тисячі сімсот п`ятдесят шість) 26 коп., інфляційні втрати у розмірі 1047 (одна тисяча сорок сім) грн 61 коп. та судовий збір у розмірі 2293 (дві тисячі двісті дев`яносто три) грн 91 коп.

4. В іншій частині позову - відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

6. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 31; ідентифікаційний код: 41916045) судовий збір у розмірі 5161 (п`ять тисяч сто шістдесят одна) грн 29 коп, сплачений за платіжним дорученням №1575316 від 28.05.2020.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 28.09.2020.

Суддя О.М. Спичак