РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2020Справа № 910/10117/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.»

про стягнення 47344,61 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» про стягнення 47344,61 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.12.2018 у смт. Макарів Київської області по вул. Богдана Хмельницького відбулась дорожньо-транспортна пригода внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , у результаті якої пошкоджено автомобіль марки «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ТОВ «ІЛТА», якому позивач, як страховик виплатив, страхове відшкодування в розмірі 47144,61 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» позивач просить стягнути з відповідача 47344,61 грн страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у поданому до суду відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог в частині, зазначивши, що при визначенні суми страхового відшкодування позивачем не було враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, у зв`язку з чим відповідачем було долучено висновок розрахунку коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу станом на 14.12.2018. Також, відповідач заперечив, щодо включення до суми страхового відшкодування суми франшизи, яка відповідно до страхового полісу №АМ6586105 складає 1000 грн, у зв`язку з чим дана вимога суперечить нормам чинного законодавства.

На підставі викладеного відповідач зазначив, що просить врахувати заперечення щодо розміру суми страхового відшкодування під час постановлення рішення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.05.2018 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (страховик) та ТОВ «ІЛТА» (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів серія АМ №129555, за умовами якого застраховано, автомобіль марки «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи заяви про факт настання події №UA012 від 12.13.2018, у смт. Макарів, Київської області за адресою: вул. Богдана Хмельницького сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , який був прикаркований. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок недотримання дистанції ОСОБА_1 ..

Згідно з постановою Макарівського районного суду Київської області від 24.01.2019 у справі №370/3598/18, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач, на виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту серія АМ №129555 від 18.05.2018, на підставі страхового акту № UA012/L02/01 від 20.12.2018, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ «ІЛТА» в розмірі 47344,61 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №24279 від 20.12.2018.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку №САСТ-83180 від 13.12.2018 та акту виконаних робіт №АСК -73665 від 30.03.2019 ТОВ «Автоцентр Прага на Кільцевій», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, склала 49994,61 грн.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована за договором обов`язкового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних №АМ6586105 від 07.09.2018 у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.».

Згідно наявної в матеріалах справи копії Полісу №АМ/005255142, чинного на момент скоєння ДТП (13.12.2018) ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн, франшиза - 1000 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , збитки у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

Пунктом 36.4. ст.36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків серія АМ №129555 від 15.05.2018, перейшло право вимоги, яке ТОВ «ІЛТА», мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з заявою (претензія) про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) вих. №207061/ІНС від 22.08.2019 із вимогою здійснити виплату страхового відшкодування в порядку регресу

в розмірі 47344,74 грн, що не заперечується відповідачем.

Пунктом 32.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Утім відповідачем у визначений Законом строк не було прийнято рішення здійснення виплати страхового відшкодування.

Проте, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» листом №51-0701 від 04.02.2020 повідомило, що не заперечує щодо законності вимоги позивача до відповідача. Проте, відповідачем було зазначено, що заявлена сума страхового відшкодування розрахована без врахування коефіцієнту фізичного зносу, який складає 0,36, та суми франшизи у розмірі 1000 грн. З огляду на викладене позивачу було повідомлено, що відповідач не погоджується з заявленою сумою страхового відшкодування в порядку регресу, та вважає, що сума страхового відшкодування в порядку регресу дорівнює 39529,40 грн.

З цих же підстав відповідач в ході розгляду справи частково заперечував проти задоволення позовних вимог.

Так стосовно вказаних тверджень відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Пунктом 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є, зокрема якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Судом відхиляються доводи відповідача стосовно неврахування позивачем коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку суми страхового відшкодування, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, які є підставою для застосування коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку страхового відшкодування.

Щодо заперечення відповідача стосовно врахування позивачем до суми страхового відшкодування франшизи, суд зазначає, що відповідно до п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи те, що Полісом №АМ/005255142 передбачено франшизу в розмірі 1000 грн, з відповідача на користь позивача відповідно до вимог п.п.36.1, 36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає стягненню 46344,61 грн виплаченого страхового відшкодування (47344,61 грн - 1000 грн франшизи).

На підставі викладеного суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» (04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда , буд. 4, корп. 6-А; ідентифікаційний код 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (01033, м. Київ, вул. Січових стрільців, буд. 40; ідентифікаційний код 20782312) суму страхового відшкодування в розмірі 46344 (сорок шість тисяч триста сорок чотири) грн 61 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2057 (дві тисячі п`ятдесят сім) грн 60 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 23.09.2020

Суддя Я.В. Маринченко