СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2020 р. Справа № Б-23/75-02 (922/3026/19)

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача - адвокат Кухтик В.М., довіреність від 27.12.2019 року №1-2016; свідоцтво серії ДН №4813 від 26.04.2017 року;

відповідача - адвокат Сивак А.Ю., довіреність від 10.01.2018 року; свідоцтво №1359 від 14.11.2005 року;

адвокат Шкребець Є.Ф., довіреність від 10.01.2018 року; свідоцтво №1022 від 17.05.2002 року;

третьої особи - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ - адвоката Жирного О.М. (вх. №1912Х/1-18) та апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ - адвоката Петрук Я.Ю. (вх. №2111Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 30.06.2020 року у справі №Б-23/75-02 (922/3026/19), ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Усатий В.О.), повний текст якого складено 08.07.2020 року

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України", м. Київ

про стягнення коштів та повернення майна в межах справи про банкрутство ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5"

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" повернути Акціонерному товариству "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 14 560,000 тис.куб.м.; стягнути з відповідача 97 297 782,40 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 14 560,000тис.куб.м.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.12.2019 року матеріали справи №922/3026/19 за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" про стягнення 194 595 564, 80 грн. постановлено передати за підсудністю до господарського суду Харківської області для розгляду в межах провадження у справі №Б-23/75-02 про банкрутство ПАТ "Харківська ТЕЦ-5".

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 року апеляційну скаргу АТ "Укртрансгаз" залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Харківської області від 17.12.2019 року залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.02.2020 року прийнято справу № 922/3026/19 до розгляду в межах справи № Б-23/75-02 про банкрутство Акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.06.2020 року у справі №Б-23/75-02 (922/3026/19) в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Укртрансгаз" відмовлено.

Представник Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - адвокат Жирний О.С. (далі - апелянт 1) з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 30.06.2020 року у справі № Б-23/75-02 (922/3026/19) повністю та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апелянт 1 в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує таке.

Пунктом 17 Положення №758 та п.12 Положення №187 передбачено, що постачання НАК "Нафтогаз" природного газу (надання номінацій) виробнику теплової енергії здійснюється виключно у разі виконання останнім, як мінімум, двох умов: укладення з ПАТ НАК "Нафтогаз" договору постачання природного газу відповідно до законодавства, а також забезпечення хоча б однієї з передбачених Положенням умов щодо розрахунків за газ, тобто, лише наявність укладеного договору не може свідчити про здійснення такої поставки природного газу споживачу, оскільки доказом, який підтверджує факт поставки газу є підписаний між сторонами акт приймання - передачі природного газу, який фіксує проведення господарської операції.

Факт наявності у НАК "Нафтогаз" договорів із споживачами - виробниками теплової енергії не має жодного значення з точки зору доведення факту здійснення поставки газу.

Примірний договір про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 року №357, відповідно до абз. 2 п. 13 якого, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання передачі; договір та інші правочини за своєю сутністю є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків та свідчать про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне здійснення; факт здійснення господарської операції підтверджується не укладенням договору, а вчиненням фактичних дій, що спричиняють рух активів та капіталу.

Висновки місцевого господарського суду щодо того, що відбір природного газу відповідачем за нібито договорами природного газу від 29.09.2016 року №2424/1617-ТЕ-32, від 29.09.2016 року №2425/1617-ро, від 31.10.2016 року №2578/1617-БО-32, від 21.04.2017 року №2671/1617-КП-32, від 28.04.2017 року №1011/17-ЕЕ з НАК "Нафтогаз" не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються відповідними доказами.

Здійснений відповідачем відбір природного газу в обсязі 14 560,000 тис. м. куб. з ресурсу позивача за відсутності у відповідача постачальника природного газу за спірний період вказує на наявність умов, що є правовою підставою для застосування ст. 1212 ЦК України.

Оскільки протягом спірного періоду не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 14 560,000 тис. м. куб. природного газу відповідачем був здійснений з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій оператора ГТС.

Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували факт правомірного отримання природного газу від постачальника (підписаних актів приймання - передачі).

Господарський суд першої інстанції залишив поза увагою та не з`ясував обставин, що мають значення для справи, в частині здійсненого відповідачем відбору спірного обсягу природного газу з ресурсу позивача.

Щодо повноважень апелянта діяти від імені Акціонерного товариства "Укртрансгаз", апелянтом до апеляційної скарги додано в копії довіреність від 23.01.2020 року №1-2265 на представництво Жирного О.С. діяти від імені Акціонерного товариства "Укртрансгаз".

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.08.2020 року, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 року клопотання представника Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - адвоката Жирного О.М. про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - адвоката Жирного О.М. на рішення господарського суду Харківської області від 30.06.2020 року у справі; відповідачу та третій особі встановлено строк до 25.08.2020 року на протязі якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на "09" вересня 2020 року; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Харківської області від 30.06.2020 року у справі зупинено.

Представник Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" - адвокат Петрук Я.Ю. (далі - апелянт 2) з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 30.06.2020 року у справі в частині відмови у стягненні 97 297 782,40 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення 97 297 782,40 грн.

Апелянт 2 в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Обов`язковою передумовою поставки природного газу споживачу є наявність укладеного з постачальником договору та наявність підтвердженого обсягу газу на відповідний період; споживання газу поза межами дії договору є порушенням вимог чинного законодавства.

Договір та інші правочини за своєю сутністю є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків та свідчать про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне здійснення; факт здійснення господарської операції підтверджується не укладенням договору, а вчиненням фактичних дій, що спричиняють рух активів та капіталу.

Матеріали справи не містять підписаних сторонами актів приймання - передачі природного газу, відтак факт передачі товару не відбувся.

Висновки місцевого господарського суду щодо споживання природного газу з ресурсу "НАК "Нафтогаз України" не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та поданих доказах.

Господарським судом першої інстанції не досліджено фактичних обставин справи, а саме - відсутності підтвердженого з боку третьої особи обсягу природного газу для відповідача у спірний період та не надано правової оцінки наслідкам не виділення підтвердженого обсягу природного газу.

Кожен споживач отримує природний газ лише у обсязі, передбаченому підтвердженим постачальником, у газотранспортній системі відсутні обсяги природного газу, що не мають власника та цільового призначення.

Для транспортування природного газу відповідним споживачам НАК "Нафтогаз України" повідомляє оператора ГТС про відповідні обсяги.

НАК "Нафтогаз України" не постачала у спірний період відповідачу природний газ, що передбачає відсутність факту закачування у газотранспортну систему відповідного обсягу газу з ресурсу НАК "Нафтогаз України", тобто, в газотранспортній системі фізично був відсутній газ НАК "Нафтогаз України", який міг би спожити відповідач.

В матеріалах справи відсутні докази наявності у власності відповідача природного газу у обсязі 14 560,000 тис.м. куб.

Сама наявність договірних відносин третьої особи з відповідачем не є підтвердженням факту постачання природного газу без доведеності руху активів, а саме підписаних сторонами актів приймання-передачі, що виключає можливість виникнення у відповідача права власності на природний газ в обсязі 14 560,000 тис.куб.м.

Невиконаний третьою особою спеціальний обов`язок на ринку природного газу щодо постачання природного газу споживачам не можна оцінювати як підтвердження факту дійсного руху спірного активу між сторонами.

Щодо повноважень апелянта діяти від імені Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", апелянтом до апеляційної скарги додано в копії довіреність від 26.04.2019 року №14-167 на представництво Петрук Я.Ю. діяти від імені Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України"; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 26.04.2018 року №КС6591/10.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 31.10.2020 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.08.2020 року, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 року апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України"- адвоката Петрук Я.Ю. на рішення господарського суду Харківської області від 30.06.2020 року у справі залишено без руху; останнього зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

25.08.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7927), в якому останній просив апеляційні скарги представника Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - адвоката Жирного О.М та представника Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" - адвоката Петрук Я.Ю. задовольнити частково, оскаржуване рішення місцевого господарського суду змінити, виключивши з його мотивувальної частини наступні висновки: "У квітні 2017 року ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" спожито 9 987 тис. м. куб. за договором від 29.09.2016 року № 2424/1617-ТЕ-32, 972,000 тис. м. куб. за договором від 31.10.2016 року; № 2578/1617-БО -32, 286,000 тис. м. куб. за договором від 21.04.2017 року № 2671/1617-КП-32, 1,000 тис. м.куб. за договором від 29.09.2016 року, № 2425/1617-РО, 14 556,000 тис. куб.м. за договором від 28.04.2017 року № 1011/17-ЕЕ, загалом 25 802,000 тис. м.куб. Враховуючи наведене, а також те, що АТ "НАК "Нафтогаз України" наділений спеціальними обов`язками щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії, у тому числі і ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" та видачею номінацій та приймаючи до уваги положення пункту 4 ст. 5 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем (у відповідній редакції), суд приходить до висновку, що врегулювання питання небалансу є обов`язком постачальника - АТ "НАК "Нафтогаз України". Зважаючи на те, що постачальником природного газу для відповідача у спірний період було АТ "НАК "Нафтогаз України", небаланси природного газу повинні врегульовуватись споживачем із постачальником природного газу, а не з оператором газотранспортної системи. З огляду на те, що відповідачем укладено договори постачання природного газу з АТ "НАК "Нафтогаз України", а також фактичне споживання відповідачем за вказаними договорами природного газу, відсутні підстави вважати, що відповідачем безпідставно набуто у власність належний позивачу природний газ в обсязі 14560,000 тис. куб.м."; в решті рішення господарського суду першої інстанції від 30.06.2020 року залишити без змін, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на таке.

Позивачем здійснено закупівлю природного газу в останній день квітня 2017 року та цією ж датою підписано акти приймання - передачі в обсязі 258 000,000 тис. куб.м., втім відповідач здійснював споживання природного газу рівномірно протягом всього квітня 2017 року. Апелянти не наводять будь-яких доказів на підтвердження неможливості повернення відповідачем спірного обсягу природного газу в натурі; задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості безпідставно отриманого майна без доведення неможливості його повернення, є передчасним.

07.09.2020 року на адресу суду від апелянта 2 надійшла заява про усунення недоліків (вх.№8372), з доказами сплати судового збору, яку долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 року клопотання представника Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України"- адвоката Петрук Я.Ю. про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України"- адвоката Петрук Я.Ю. на рішення господарського суду Харківської області від 30.06.2020 року у справі; позивачу та відповідачу встановлено строк до 09.09.2020 року на протязі якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" - адвоката Петрук Я.Ю. (вх.№2111Х/1-18) на "09" вересня 2020 року, разом з апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - адвоката Жирного О.С. (вх.№1912Х/-18), об`єднавши скарги в одне провадження; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Харківської області від 30.06.2020 року у справі зупинено.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 року, для забезпечення прав учасників справи на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спору у справі, дотримання основних засад господарського судочинства, зокрема, змагальності сторін, повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи та враховуючи неявку в судове засідання представника апелянта 2, оголошено перерву у розгляді справи до 15.09.2020 року та роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon"; позивачу та відповідачу продовжено строк до 15.09.2020 року на протязі якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, на виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 року.

11.09.2020 року на адресу суду від апелянта 2 надійшли додаткові пояснення (вх.№8575), в яких останній вказує на те, що за змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України, до предмета доказування у справі входять обставини: фактичної наявності у позивача та належності йому 14560,000 тис. куб.м. природного газу; набуття відповідачем 14560,000 тис. куб.м. природного газу у квітні 2017 року; відсутність у відповідача достатньої правової підстави у відносинах з потерпілим для набуття 14560,000 тис. куб.м. природного газу у квітні 2017 року, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 15.09.2020 року представник апелянта 1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі (вх.№1912) та в апеляційній скарзі (вх.№2111), просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні 15.09.2020 року підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційні скарги.

Представник третьої особи (апелянта 2) в судове засідання 15.09.2020 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали суду від 09.09.2020 року про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Телефонограмою від 09.09.2020 року №015587 повідомлено третю особу про час та місце розгляду справи за номером телефону - .

Процесуальні документи у справі направлялись на адресу третьої особи в порядку приписів ст. 242 ГПК України та з дотриманням вимог ч. 4 ст. 120 ГПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції, Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду від 09.09.2020 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників апелянта 1 та відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Між третьою особою, як постачальником, та відповідачем в якості споживача укладено договори постачання природного газу від 29.09.2016 року № 2424/1617-ТЕ-32 для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, від 31.10.2016 року № 2578/1617-БО-32 для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, від 21.04.2017 року № 2671/1617-КП-32 для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (з 01.04.2017 року), від 28.04.2017 року № 1011/17-ЕЕ для виробництва електричної енергії (з 01.04.2017 року), від 29.09.2016 року № 2425/1617-РО для виробництва теплової енергії для релігійних організацій.

Пунктами 2.1. договорів № 2424/1617-ТЕ-32, № 2578/1617-БО-32, № 2671/1617-КП-32, № 1011/17-ЕЕ, № 2425/1617-РО визначено планові обсяги постачання природного газу у квітні 2017 року в обсягах 12 458,000 тис.куб.м., 1 606,000 тис.куб.м., 455,000 тис.куб.м., 14 550,000 тис.куб.м., 1,000 тис.куб.м. відповідно.

Згідно з п. 2.6. договорів № 2424/1617-ТЕ-32, № 2578/1617-БО-32, № 2671/1617-КП-32, № 1011/17-ЕЕ, № 2425/1617-РО розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснюють оператори газорозподільних мереж (газотранспортної системи).

На виконання умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 371 від 31.03.2016 року позивач здійснив для відповідача у квітні 2017 року транспортування 25 802,000 тис.куб.м. природного газу, на підтвердження чого сторонами складено акт наданих послуг з транспортування природного газу магістральними газопроводами № 04-17-371 від 30.04.2017 року.

Згідно з умовами договору на розподіл природного газу, до якого відповідач приєднався заявою № 094205D36EAT016 від 01.01.2016 року, Акціонерне товариство "Харківміськгаз" здійснило для відповідача у квітні 2017 року розподіл 25 802,000 тис.куб.м. природного газу, на підтвердження чого сторонами складено акт наданих послуг з розподілу природного газу № ХРГ00010276 від 30.04.2017 року.

Позивач, посилаючись на невидачу третьою особою номінацій відповідачу на постачання природного газу у квітні 2017 року за договорами № 2424/1617-ТЕ-32, № 2578/1617-БО-32, № 2671/1617-КП-32, № 1011/17-ЕЕ, № 2425/1617-РО на спірний обсяг та відсутність правової підстави для відбору газу, вважає набуття відповідачем 14 560,000 тис.куб.м. природного газу безпідставним.

Наявність права власності на спожитий відповідачем природний газ доводить здійсненням у спірному періоді за договорами № -ВТВ, № -ВТВ, № -ВТВ від 30.04.2017 р. закупівлі у третьої особи природного газу в обсязі 258 000,000 тис.куб.м., на підтвердження чого надав акти приймання-передачі.

До позовної заяви позивачем долучено довідки "Інформація про надходження на точках входу, та розподіл по точках виходу обсягів природного газу віднесених на Операторів газорозподільних мереж, з зазначенням обсягів небалансу за 2017 рік", "Списання газу на балансування 01.01.2016-30.06.2018", "Алокація (звіт) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ "Харківміськгаз", між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за квітень 2017 р.", з додатком.

30.06.2020 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, зі зміною висновків, викладених у його мотивувальній частині, а апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Згідно з ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Місцевим господарським судом вірно враховано правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №917/1739/17.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Колегія суддів зазначає, що на підставі ст. 1212 ЦК України та з урахуванням приписів ч. 2 ст. 76 ГПК України до предмету доказування у справі належить обставина відсутності правової підстави набуття 14 560,000 тис.куб.м. природного газу у взаємовідносинах відповідача (набувача) з позивачем (потерпілим), а не її наявність чи відсутність у відносинах відповідача з третьою особою. Адже, з точки зору застосування ст. 1212 ЦК України суду достатньо встановити, що відповідачем був спожитий природний газ належний на певній правовій підставі позивачу і при цьому саме з позивачем відповідач не укладав відповідного правочину або у відносинах сторін була відсутньою інша достатня правова підстава.

Сам по собі факт укладання договорів на постачання природного газу № 2424/1617-ТЕ-32, № 2578/1617-БО-32, № 2671/1617-КП-32, № 1011/17-ЕЕ, № 2425/1617-РО та наявність у третьої особи невиконаного належним чином обов`язку видати номінації на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 року №742-р однозначно не доводить постачання нею відповідачу у квітні 2017 року 25 802,000 тис.куб.м. природного газу та наявність у постачальника обов`язку врегулювання питання небалансу з позивачем.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог, з огляду на юридичний зміст спірних правовідносин, колегія суддів враховує приписи Закону України "Про ринок природного газу" № 329-VIII від 09.04.2015 року, Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 2493 від 30.09.2015 року, та Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 2494 від 30.09.2015 року (зі змінами та доповненнями).

Згідно приписів ст.22 Закону України "Про ринок природного газу" відповідач, як оператор газотранспортної системи, зобов`язаний здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою.

Відповідно до п. 5 глави 1 роздіу I Кодексу ГТС балансування системи - це діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування. Комерційне балансування - це діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих в процедурі алокації. Небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації.

Пунктом 10 глави 3 розділу ХІІ Кодексу ГТС визначено, що у разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 615 від 28.04.2017 року пункт 8 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГТС доповнено нормою, згідно з якою у разі, якщо рішенням Кабінету Міністрів України суб`єктів ринку природного газу зобов`язано здійснювати постачання для певних споживачів природного газу, то алокація фактичних обсягів по таким споживачам здійснюється саме на таких суб`єктів, крім випадків, визначених абзацами третім та четвертим цього пункту, несанкціонованого відбору (виключно у частині шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу) або у випадку підтвердження номінації по такому споживачу іншому постачальнику. При цьому обсяги споживання природного газу враховуються оператором газотранспортної системи при розрахунку небалансу цих суб`єктів ринку природного газу.

Відповідно до п. 4 глави 5 розділу VІ Кодексу ГРС, якщо за підсумками місяця фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу споживачем (побутовими споживачами) буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу, його (їх) постачальник має врегулювати об`єми небалансу (дефіцит) природного газу відповідно до вимог Кодексу ГТС.

У разі якщо після запровадження заходів, передбачених Кодексом ГТС, залишиться неврегульований небаланс (фактичний об`єм/обсяг споживання природного газу по об`єкту споживача буде перевищувати об`єм/обсяг, фактично поставлений його постачальником/постачальниками за даними Оператора ГТС протягом зазначеного періоду), який буде віднесений оператором ГТС на небаланс оператора ГРМ, тоді споживач має компенсувати оператору ГРМ його вартість (з коефіцієнтами компенсації, які визначаються на рівні 1,5 або 2,0).

За змістом п. 7 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС негативний місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок надання послуг балансування.

Пунктами 1, 3 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС передбачено, що розрахунок вартості послуг балансування, що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу. Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування.

Тобто, небаланс внаслідок несанкціонованого відбору природного газу споживачем врегульовується за рахунок віднесення оператором ГТС його вартості у складі послуги балансування на оператора ГРМ та сплатою останнім цієї послуги. Далі, в якості вартості небалансу (з підвищеним коефіцієнтом), ці обсяги сплачуються споживачем оператору ГРМ. Якщо позивач відносить обсяги газу на визначеного рішенням Кабінету Міністрів України постачальника із спеціальними обов`язками, вирішення питання компенсації їх вартості здійснюється між споживачем та таким постачальником.

Колегія суддів зазначає, що згідно з положеннями розділів ХІІ, XIV Кодексу ГТС та розділу VІ Кодексу ГРС позивач, який здійснює фізичне балансування ГТС, має при виникненні різниці в поданих та відібраних обсягах газу здійснювати захист свого права у спосіб комерційного балансування, а саме надання послуг балансування на відповідний обсяг газу та стягнення їх вартості. У спірних відносинах позивач зобов`язаний правильно визначити особу, на яку здійснюється алокація спірних обсягів природного газу (оператор ГРМ або постачальник, якого рішенням Кабінету Міністрів України зобов`язано здійснювати постачання для певних споживачів), надати їй послуги балансування на цей обсяг та стягнути їх вартість. Разом з тим, постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 року у справі № 922/1382/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 09.10.2019 року, позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог до оператора ГРМ - Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз", за участю в якості третьої особи відповідача у цій справі, про стягнення 6 453 530 155,96 грн. заборгованості з послуг балансування обсягів природного газу за договором транспортування природного газу № 5 від 17.12.2015 року, у тому числі з урахуванням спожитих у квітні 2017 року 14 560,000 тис.куб.м. природного газу.

Також, Кодексом ГТС не передбачено визначення непрямого по відношенню до оператора ГТС споживача, об`єкти якого підключені до газорозподільної мережі, відповідальним перед оператором ГТС за виникнення небалансу в газотранспортній системі, а також можливості стягнення оператором ГТС вартості природного газу або послуг балансування безпосередньо з такого споживача.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту права оператора ГТС, яке він вважає порушеним, а також характеру та наслідкам визначеного ним порушення з боку відповідача.

Проаналізувавши дії позивача в контексті доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) та добросовісності, як однієї із основоположних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України), колегія суддів зазначає таке.

В постанові від 09.10.2019 року у справі № 922/1382/18 Верховний Суд застосував доктрину заборони суперечливої поведінки вказуючи на те, що позивач у цій справі в якості оператора ГТС несе ризики правильності кваліфікації ним тих чи інших обсягів природного газу в системі.

Відповідно до п. 1 глави 3 розділу І Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування надає суб`єктам ринку природного газу послуги транспортування природного газу газотранспортною системою виключно в межах підтверджених номінацій.

Вище зазначено, що актом № 04-17-371 від 30.04.2017 року позивач підтвердив надання відповідачу у квітні 2017 року послуги транспортування 25 802,000 тис.куб.м. природного газу.

За положеннями п. 1 глави 3 розділу І Кодексу ГТС, п. 1.1., п. 2.1. - п. 2.4. договору № 371 від 31.03.2016 року надаючи послугу транспортування природного газу позивач не може прийняти від замовника непідтвердженого обсягу газу та здійснити його переміщення магістральними трубопроводами до газорозподільної станції, де відбувається передача газу замовнику в загальному потоці в газорозподільні мережі.

Проте, у квітні 2017 року позивач прийняв у відповідача, як замовника послуг транспортування, без будь-яких заперечень природний газ, який при розгляді судом даної справи вважає непідтвердженим, та здійснив його транспортування.

Так, в обґрунтування позову у справі позивач надав документи, які стосуються надання ним послуг балансування оператору ГРМ - Публічному акціонерному товариству "Харківміськгаз", а саме довідку "Списання газу на балансування 01.01.2016-30.06.2018", "Інформацію про надходження на точках входу, та розподіл по точках виходу обсягів природного газу віднесених на Операторів газорозподільних мереж, з зазначенням обсягів небалансу за 2017 рік".

Отже, позивач, який спочатку кваліфікував спірний природний газ у складі обсягів небалансу оператора ГРМ, стверджував про його відбір з ГТС цією особою та заявив відповідні позовні вимоги у справі № 922/1382/18, а потім стверджував про безпідставне набуття (відбір) цього газу з ГТС вже відповідачем, надавши при цьому в якості доказів первинні документи, пов`язані з наданням послуг балансування оператору ГРМ, також діяв всупереч доктрині заборони суперечливої поведінки. При цьому, колегія суддів зазначає, що з позовними вимогами у даній справі позивач звернувся до остаточного вирішення 09.10.2019 року Верховним Судом справи № 922/1382/18 за його позовом до оператора ГРМ про стягнення вартості послуг балансування.

Проаналізувавши надані позивачем докази закупівлі природного газу - договори № -ВТВ, № -ВТВ, № -ВТВ, укладені тільки 30.04.2017 року, та відповідні акти приймання-передачі на обсяг 258 000,000 тис.куб.м., колегія суддів зазначає, що вони не доводять його придбання весь період споживання природного газу відповідачем, яке за довідкою відповідача від 08.10.2019 року №33-14/12 про щодобові показники приладів комерційного обліку виробництва електричної енергії, відпуску теплової енергії та споживання природного газу відбувалося рівномірно з початку місяця (01.04.2017 року).

Господарським судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач не є прямим споживачем позивача, об`єкти якого приєднані безпосередньо до газотранспортної системи та отримує природний газ на точці виходу з газорозподільної мережі після його транспортування позивачем магістральними газопроводами до газорозподільних станцій та подальшого транспортування (розподілу) газорозподільною мережею в межах іншої послуги, яка надається оператором ГРМ.

Згідно з п. 3 глави 2 розділу І Кодексу ГТС основними функціями оператора ГРМ є забезпечення розподілу (переміщення) природного газу від місць його надходження в газорозподільну мережу (ГРМ) з газотранспортної системи (ГТС) та з інших джерел (від газодобувних підприємств та виробників біогазу, підключених до ГРМ, та від суміжних ГРМ) до споживачів природного газу, забезпечення балансування між об`ємами і обсягами передачі природного газу до ГРМ та обсягами передачі природного газу з ГРМ (споживачам, для транзиту в інші ГРМ). Оскільки за приписами п. 3 глави 2 розділу І Кодексу ГТС, ГТС не є єдиним джерелом надходження (через відповідні точки входу) природного газу до ГРМ, відбір газу споживачем, підключеним до ГРМ не обов`язково має наслідком зменшення обсягів газу в ГТС, оскільки оператор ГРМ здійснює балансування між різними об`ємами і обсягами передачі природного газу до розподільної системи.

Таким чином, позивачем не доведено, що відбір відповідачем природного газу у квітні 2017 року з ГРМ обумовлював його паралельний відбір з ГТС та при цьому утворювався безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між такими діями споживача та зменшенням обсягів газу в ГТС. При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що відомості колонки "у тому числі з мереж УМГ "Харківтрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" в наданій позивачем "Алокації (звіт) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ "Харківміськгаз", між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за квітень 2017 року", які визначають джерелом надходження віднесеного оператором ГРМ на третю особу природного газу магістральні газопроводи, можуть підтверджувати точку відбору газу самим оператором ГРМ, проте не доводять здійснення такого відбору безпосередньо відповідачем.

Таким чином, місцевий господарський суд правильно вважав недоведеними та відхилив твердження позивача про те, що відповідач безпосередньо здійснив відбір спірних обсягів природного газу з ГТС.

Згідно з приписами ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактичної наявності у відповідача спірного обсягу природного газу, що в контексті приписів ч.1 ст.1213 ЦК України є обов`язковою умовою для застосування такого способу захисту як повернення безпідставно набутого майна в натурі.

Зважаючи на те, що підстави вирішення спору колегією суддів дещо відрізняються від підстав, зазначених у оскаржуваному рішенні господарського суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно чинного процесуального закону, не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з`ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - адвоката Жирного О.М. (вх. №1912Х/1-18) залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" - адвоката Петрук Я.Ю. (вх. №2111Х/1-18) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 30.06.2020 року у справі № Б-23/75-02 (922/3026/19) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст постанови складено 21.09.2020 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін