ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року м.Дніпро Справа № 908/3458/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Кузнецова В.О., Коваль Л.А.

секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.06.2020 (головуючий суддя Топчій О.А., судді Мірошниченко М.В., Левкут В.В.)

у справі №908/3458/20

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" , м. Київ в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Запорізька обл., м. Енергодар

до відповідача Приватного підприємства "Торговий дім "Галпідшипник" , м. Львів в особі Запорізької філії Приватного підприємства "Торговий дім "Галпідшипник" , м. Запоріжжя

про стягнення коштів

за зустрічним позовом Приватного підприємства "Торговий дім "Галпідшипник" ,м. Львів, в особі Запорізької філії Приватного підприємства "Торговий дім "Галпідшипник" , м. Запоріжжя

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", Запорізька обл., м. Енергодар

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного підприємства "Торговий дім "Галпідшипник" в особі Запорізької філії Приватного підприємства "Торговий дім "Галпідшипник", в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 9756,60 грн пені за порушення строків поставки товару за договором №238(2)19УК від 28.05.2019.

Приватне підприємство "Торговий дім "Галпідшипник" в особі Запорізької філії Приватного підприємства "Торговий дім "Галпідшипник" звернулось з зустрічною позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило стягнути з відповідача на користь позивача 214 704,00 грн. боргу за договором №238(2)19УК від 28.05.2019, 21 179,26 грн пені, 1 740,76 грн 3% річних та 2 417,18 грн. втрат від інфляції.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.06.2020 в задоволенні первісного позову Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція до Приватного підприємства Торговий дім Галпідшипник в особі Запорізької філії Приватного підприємства Торговий дім Галпідшипник про стягнення коштів відмовлено.

Зустрічний позов Приватного підприємства Торговий дім Галпідшипник в особі Запорізької філії Приватного підприємства Торговий дім Галпідшипник до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція на користь Приватного підприємства Торговий дім Галпідшипник в особі Запорізької філії Приватного підприємства Торговий дім Галпідшипник основний борг у розмірі 214 704,00 грн (двісті чотирнадцять тисяч сімсот чотири гривні 00 коп.), 3% річних в сумі 1 740,76 грн (одна тисяча сімсот сорок гривень 76 коп.), інфляційні втрати в сумі 2 417,18 грн (дві тисячі чотириста сімнадцять гривень 18 коп.), судовий збір в розмірі 3 307,55 грн (три тисячі триста сім гривень 55 коп.).

Не погодившись з вказаним рішенням Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" подано апеляційну скаргу, згідно якої останній просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 04.06.2020 по справі №908/3458/19 в частині відмови ВП ЗАЕС в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким позовні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що господарський суд, встановивши факт укладення Додаткової угоди №1 до Договору, дійшов неправильного висновку про те, що її умови застосовуються до відносин, які виникли між сторонами у справі, до її укладення, а отже і про відсутність порушення з боку відповідача строків поставки товару. Нез`ясування судом дії додаткової угоди стало причиною невідповідності висновків, викладених у рішенні фактичним обставинам у даній справі, що в свою чергу є підставою для скасування судового рішення в частині відмови ВП ЗАЕС в задоволенні вимог.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2020 для розгляду справи №908/3458/19 призначено колегію у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Кузнецова В.О., Верхогляд Т.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.06.2020 у справі №908/3458/19.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2020, у зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Кузнецова В.О., для вирішення питання щодо призначення дати судового засідання у справі №908/3458/19 визначено колегію у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Верхогляд Т.А., Білецької Л.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.07.2020 розгляд справи №908/3458/19 призначено в судове засідання на 27.08.2020 р.

Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 17.08.2020, у зв`язку з усуненням обставин, що зумовили здійснення повторного автоматизованого розподілу у справі №908/3458/19, справу передано на розгляд колегії у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Кузнецова В.О., Верхогляд Т.А.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 26.08.2020, у зв`язку з відпусткою члена колегії судді Верхогляд Т.А. справу №908/3458/19 передано на розгляд колегії у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Кузнецова В.О., Коваль Л.А.

Протокольною ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.08.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 24.09.2020.

Представник відповідача не з`явився в судове засідання. Був належним чином повідомлений про час слухання справи.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28.05.2019 між Запорізькою філією ПП ТД Галпідшипник (постачальник) та ВП НАЕК Енергоатом в особі ВП ЗАЕС (покупець) укладено договір поставки товару №238(2)19УК (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1.Договору постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити підшипники (товар) на загальну суму 2 268 000,00 грн з ПДВ.

Пунктом 1.2 Договору сторони погодили, що строк поставки товару червень-серпень 2019 року.

Ціна товару 1 890 000,00 грн. крім того ПДВ 20% - 378 000,00 грн. Разом 2 268 000,00 грн. (п.3.1. Договору).

Пунктом 4.2. Договору визначено, що поставка товару відбувається в строк згідно п. 1.2. договору.

В пункті 11.1 Договору сторони погодили, що договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом року з моменту укладення.

29.08.2019 відповідач звернувся до позивача з листом вих №367, згідно якого повідомив про неможливість своєчасно поставити частину товару, через зрив терміну поставки товару з вини виробника продукції компанії SKF з причини позапланової зупинки виробничої лінії. У зв`язку з зазначеним відповідач просив позивача розглянути питання про укладення додаткової угоди про зміну термінів постачання залишку товару.

В подальшому між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до договору, яка датована 17.09.2019. Разом з тим пунктом 3 Додаткової угоди передбачено, що дана додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання сторонами і діє на період дії договору №238(2)19УК від 28.05.2019 та є його невід`ємною частиною.

Як вбачається копії додаткової угоди №1 наданої в матеріали справи, дана угода скріплена печатками підприємств та містить підписи уповноважених представників сторін та підписана відповідачем 24.09.2019, позивачем 26.09.2019. Отже моментом підписання додаткової угоди №1 до Договору є 26.09.2019.

В додатковій угоді №1 сторони погодили викласти п. 1.2. договору у наступній редакції: Строк поставки товару червень серпень 2019 року, окрім поз. 7 пункту 1.1 в кількості 19 штук до 31 жовтня 2019 року, поз. 23 пункту 1.1. в кількості 18 штук - до 31 грудня 2019 року..

На виконання умов договору та додаткової угоди відповідачем було поставлено погоджений сторонами товар, що підтверджується наданими в матеріали справи накладними №5999 від 30.08.2019, №5556 від 13.08.2019, №7641 від 29.10.2019, №38961 від 23.12.2019.

Позивачем заявлено до стягнення суму пені у розмірі 9 765,60 грн. за період прострочення поставки товару з 01.09.2019 по 25.09.2019.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.

Відповідно до приписів ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору сторони погодили строк поставки товару червень-серпень 2019.

Відповідачем частково було здійснено поставку товару у строки визначені п.1.2 Договору поставки товару.

Додатковою угодою №1, підписаною сторонами 26.09.2019, було внесено зміни в частині строків поставки товару та змінено пункт 1.2 Договору зазначивши, що товар зазначений в позиції 7 пункту 1.1 в кількості 19 штук поставляється до 01.10.2019, товар зазначений в позиції 23 пункту 1.1 в кількості 18 штук поставляється до 31.12.2019.

Відповідачем було поставлено товар у строки визначені додатковою угодою, про що в матеріали справи надано накладні №7641 від 29.10.2019 та №8960 від 23.12.2019, підписані представниками сторін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог за первісним позовом, господарський суд зазначив, що відповідальність у вигляді застосування господарських санкцій настає лише у разі порушення контрагентом зобов`язання. Позивачем за первісним позовом періодом порушення постачальником зобов`язання щодо поставки товару за позицією 7 п. 1.1. договору в кількості 19 шт та за позицією 23 п. 1.1. договору в кількості 18 шт. визначено 01.09.2019 - 25.09.2019. Разом з тим додатковою угодою №1 від 17.09.2019 сторони узгодили, що вищевказаний товар має бути поставлений у строк до 31.10.2019 та до 31.12.2019 відповідно. З огляду на викладене місцевий суд дійшов висновку, що позивачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами порушення зобов`язання за договором з боку постачальника щодо несвоєчасної поставки товару.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

В пункті 3 Додаткової угоди №1 сторони погодили, що дана додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання сторонами і діє на період Договору поставки товару №238(2)19УК від 28.05.2019 та є його невід`ємною частиною.

Отже сторони обумовили, що Додаткова угода №1 вступає в силу з моменту її підписання.

Як вбачається з матеріалів справи дану додаткову угоду було підписано та скріплено печатками уповноваженими представниками сторін 26.09.2019. Дані обставини не заперечуються та не спростовуються сторонами.

Таким чином колегія зазначає, що підписавши Додаткову угоду №1 від 17.09.2019 сторони змінили строки поставки товару, передбачені в п.1.2 Договору поставки та погодили, що такі строки змінюються з 26.09.2019.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частина 1 стаття 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

За положеннями частини 1 статті 216, частин 1, 2 статті 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В п. 7.2. Договору, за порушення зазначених строків постачання або недопоставку товару, постачальник зобов`язаний сплатити покупцеві пеню в розмірі 0,1 вартості товару, по якому допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення більш 30 днів, постачальник додатково сплачує покупцеві штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленого товару. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Враховуючи, що відповідач зобов`язався поставити товар у строк до 31.08.2019, а додаткова угода, якою було змінено строки поставки товару вступила в силу з монету її підписання, а саме з 26.09.2019, позивачем обґрунтовано визначено період прострочення поставки товару з 01.09.2019 по 25.09.2019.

Отже висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення зобов`язання за договором зі сторони постачальника щодо несвоєчасної поставки товару, що стало підставою для відмови в задоволенні заявленої позовної вимоги є передчасними та спростовуються вищевказаним.

З огляду на викладене, перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми пені, колегія вважає обґрунтованими вимоги позивача за первісним позовом та вбачає підстави для стягнення з відповідача 9 765,60 грн. пені за період прострочення з 01.09.2019 по 25.09.2019.

Принцип змагальності сторін, закріплений у частині 3 статті 13 та частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з того, що скаржником доведена обґрунтованість апеляційної скарги, встановлені обставини та докази, наявні в матеріалах справи, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог за первісним позовом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити первісний позов.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Господарського суду Запорізької області від 04.06.2020 у справі №908/3458/20 в частині задоволених позовних вимог за зустрічною позовною заявою сторонами не оскаржується, апеляційний господарський суд не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині.

З огляду на задоволення апеляційної скарги, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання позову, а також апеляційної скарги (1 921,0 грн. та 2881,50 грн.) покладаються на Приватне підприємство "Торговий дім "Галпідшипник" , м. Львів в особі Запорізької філії Приватного підприємства "Торговий дім "Галпідшипник" , м. Запоріжжя.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.06.2020 у справі №908/3458/20 задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 04.06.2020 у справі №908/3458/20 в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення первісного позову.

Стягнути з Приватного підприємства Торговий дім Галпідшипник в особі Запорізької філії Приватного підприємства Торговий дім Галпідшипник (69068, м. Запоріжжя, вул. Фонвізіна, б. 8, ідентифікаційний код юридичної особи 26221230) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71504, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, б. 133, ідентифікаційний код юридичної особи 19355964) 9 756,60 грн. пені, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 921,00 грн., витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн.

В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 04.06.2020 у справі №908/3458/20 залишити без змін.

Видачу наказу доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.09.2020

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя Л.А.Коваль