ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2020м. ДніпроСправа № 904/2326/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Головахи К.К., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш", м. Суми

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 1 048 067,04 грн.

Представники:

Від позивача Кисіль А.В. - адвокат

Від відповідача не з`явився - адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче акціонерне товариство " ВНДІкомпресормаш" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 1 048 067,04 грн., яка складається з заборгованості за поставлену продукцію у розмірі 937 378,62 грн., 72 227,90 грн. - пені, 25 759,31 грн. - 3 % річних, 12 701,21 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору поставки № 6930-ПУ-УМТС-Т від 06.08.2018 в частині оплати за поставлену продукцію.

Ухвалою суду від 06.05.2020 позовну заяву прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 26.05.2020.

Ухвалою від 26.05.2020 продовжено Приватному акціонерному товариству "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" строк для надання відзиву на позовну заяву до 07.07.2020 та підготовче засідання відкладено на 07.07.2020.

30.06.2020 Відповідач нажав до суду відзив на позов, в якому не погоджується з доводами Позивача викладеними у позовній заяві з огляду на наступне.

Постачальником порушені умови Договору, а відтак йому нараховано штраф 167 596,80 грн. та пеня 149 990,40 грн.

Пунктом 5.6 Договору передбачено, що у разі порушення Постачальником строків поставки, визначених в Специфікації, Покупець вправі направити Постачальнику розрахунок штрафних санкцій, та до їх оплати Постачальником затримати оплату за поставлену Продукцію на суму штрафних санкцій.

Відповідач вказує на те, що постачальник зобов`язується провести оплату штрафних санкцій протягом 10 (десяти) банківських днів з дати направлення розрахунку штрафних санкцій.

В зв`язку з зазначеним, Позивачу було запропоновано перерахувати штрафні санкції в сумі 317 587,20 грн. на рахунок Відповідача.

Позивач не сплатив суму зазначену у розрахунку.

Пунктом 5.8. Договору визначено, що зобов`язання Постачальника забезпечуються оперативно-господарською санкцією.

Відповідач зазначає, що під оперативно-господарською санкцією розуміється право Покупця отримати суму нарахованих штрафних санкцій із сум які підлягають виплаті Постачальнику.

Оперативно-господарська санкція застосовується до Постачальника після того, як він не сплатив направлений йому розрахунок штрафних санкцій.

Штрафні санкції, визначені в розрахунку, Постачальником не були сплачені. У зв`язку з несплатою Позивачем штрафних санкцій в сумі 317 587,20 грн., Відповідач повідомив його про застосування оперативно-господарської санкції на вказану суму.

Таким чином, Відповідач вважає, що сума основного боргу, яка визначена Позивачем у позовній заяві зменшилась на 317 587,20 грн., а відтак і позовні вимоги підлягають зменшенню відносно основного боргу.

Ухвалою від 07.07.2020 підготовче засідання відкладено на 23.07.2020.

У підготовчому засіданні 23.07.2020 оголошено перерву до 06.08.2020.

04.08.2020 року Позивач надав відповідь на відзив, в якій окремо звертає увагу на відсутність доказів повної оплати Відповідачем факту поставки обладнання Позивачем.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що умов щодо права застосування оперативно-господарської санкції, як затримання оплати отриманої продукції, Договір не містить, а тому з огляду застосування Відповідачем оперативно-господарської санкції більше ніж через рік після виконання Позивачем своїх зобов`язань за Договором, у даному випадку, не підлягає застосуванню у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Ухвалою від 06.08.2020 відхилено клопотання відповідача про продовження строку підготовчого провадження, закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01.09.2020.

Ухвалою від 01.09.2020 відкладено судове засідання на 14.09.2020.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач явку свого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується підписом його представника на поштовому повідомленні № 386.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 14.09.2020 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням Договору поставки, умов та строку поставки товару, встановлення факту постави товару та встановлення факту невиконання відповідачем договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.08.2018 між Приватним акціонерним товариством "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" (далі - постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки №6930-ПУ-УМТС-Т (далі - договір), в подальшому сторонами до вказаного договору укладено додаткові угоди № 1 від 12.10.2018 та № 3 від 26.12.2018.

В порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується постачати у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (в подальшому - продукція), в асортименті, кількості, в строки, по ціні та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі та специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, що постачається у його власність у відповідності до умов цього договору.

Постачання продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, по цінам, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до цього договору. Під партіями продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної по своїм якісним показникам, яка супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом (п. 4.1. договору).

Згідно з п. 4.2. договору умови поставки продукції - DDP, відповідно "Інкотермст-2010", з урахуванням умов та застережень, які містяться в цьому договорі та/або відповідних специфікаціях до договору.

Узгоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе всі витрати, пов`язані з поставкою продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки.

У випадку, якщо сторонами в специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, узгодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Відповідно до п. 5.1. договору загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженої до поставки кількості, загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції з розрахунку ціни, вказаної у відповідних специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення по кількості) поставки продукції складає 0% , якщо інше не узгоджено сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

У будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 25 000 000,00 грн. без ПДВ на дату укладення договору. Сума договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод після отримання дозволу повноважного органу управління покупця.

Ціна на продукцію, що поставляється постачальником встановлюється сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п. 5.2. договору).

Пунктом 5.6. договору встановлено, що у випадку порушення постачальником строків поставки, визначених в специфікації (-ях) по цьому договору, покупець вправі направити постачальнику розрахунок штрафних санкцій та/або збитків та до їх оплати постачальником затримувати оплату за поставлену продукцію на суму штрафних санкцій та/або збитків. Постачальник зобов`язується проводити оплату штрафних санкцій, збитків на протязі 10 банківських днів з дати направлення розрахунку штрафних санкцій, збитків постачальником. При цьому, покупець має право сплатити постачальнику вартість поставленої продукції до сплати останнім покупцю штрафних санкцій та/або відшкодування збитків.

Згідно п. 5.8. договору зобов`язання постачальника здійснювати поставку у відповідності з вимогами договору, специфікацій до договору, забезпечується оперативно-господарською санкцією. Під оперативно-господарською санкцією розуміється право покупця отримати суму нарахованих штрафних санкцій. причинених невиконанням договору та збитків з сум, які підлягають виплаті постачальнику. Оперативно-господарська санкція застосовується до постачальника після того, як він не оплатив в строк, направлений на його адресу розрахунок штрафних санкцій та/або збитків, відповідно до умов цього договору. Про застосування оперативно-господарської санкції покупець зобов`язаний письмово повідомити постачальника.

Цей договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання повноважними представниками сторін. Сторони прийшли до згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2020 року включно (п. 8.1. договору).

Сторонами підписано специфікації від 08.08.2018 на суму 150 380,16 грн. з ПДВ, від 12.10.2018 на суму 4 711 60,01 грн. з ПДВ, від 29.12.2018 на суму 1 271 600,00 грн. з ПДВ (а.с. 68-69, 70, 72-73).

Як зазначено у позовній заяві, на виконання умов специфікації від 08.08.2018 позивачем здійснена поставка продукції на суму 3 478,62 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 458 від 08.07.2019 на суму 3 478,62 грн., яка підписана сторонами без заперечень.

Згідно з п. 5.4. договору розрахунки за продукцію, що постачається покупцю по цьому договору здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та при умові надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Відповідач за вказану поставку не розрахувався.

На виконання умов специфікації від 12.10.2018 позивачем здійснено поставку продукції на загальну суму 4 711 600,01, що підтверджується видатковими накладними № 1024 від 05.12.2018 на суму 669 600,00 грн., № 152 від 05.03.2019 на суму 1 339 200,00 грн., № 349 від 31.05.2019 на суму 669 600,00 грн., № 125 від 26.02.2019 на суму 510 000,00 грн., № 112 від 19.02.2019 на суму 1 523 200,01 грн.

Згідно п. 5.4.1. договору в редакції додаткової угоди від 12.10.2018, розрахунки за поставлену постачальником продукцію за специфікацією від 12.10.2018 на суму 4 711 600,01 грн. з ПДВ до цього договору здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку:

- попередня оплата в розмірі 70% від вартості продукції після підписання сторонами специфікації і надання постачальником належним чином оформленого рахунку;

- за 30% від вартості продукції протягом 5 робочих днів з 30 календарного дня від дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання з перерахування попередньої оплати в розмірі 70% від вартості продукції поставленої згідно специфікації від 12.10.2018 відповідачем виконані у повному обсязі, а саме відповідачем перераховано на рахунок позивача 3 298 120,01 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 402641 від 19.10.2018 на суму 357 000,00 грн., № 402718 від 19.10.2018 на суму 468 720,00 грн., № 402550 від 19.10.2018 на суму 468720,00 грн., № 402533 від 19.10.2018 на суму 468 720,00 грн., № від 28.12.2018 на суму 468 720,00 грн., №402724 від 19.10.2018 на суму 533 120,00 грн., № від 28.12.2018 на суму 533 120,01 грн.

Також відповідачем після отримання товару здійснено часткову оплату, що підтверджується платіжними дорученнями № 13988 від 18.01.2019 на суму 200 880,00 грн., № 78023 від 19.04.2019 на суму 100 000,00 грн., № 81543 від 25.04.2019 на суму 100 000,00 грн., № 74645 від 12.04.2019 на суму 150 000,00 грн., № 140089 від 30.07.2019 на суму 136 960,00 грн., № 149081 від 08.08.2019 на суму 50 220,00 грн.

Таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем по специфікації від 12.10.2018 склала 705 419,99 грн.

На виконання умов специфікації від 26.12.2018 позивачем здійснено поставку продукції на суму 1 271 600,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 348 від 31.05.2019 на суму 510 000,00 грн., № 193 він 20.03.2019 на суму 761 600,00 грн., які підписані повноважними представниками сторін без заперечень.

Згідно п. 5.4.1. договору в редакції додаткової угоди від 16.12.2018, розрахунки за поставлену постачальником продукцію за специфікацією від 26.12.2018 на суму 1 271 600,00 грн. з ПДВ до цього договору здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку:

- попередня оплата в розмірі 70% від вартості продукції після підписання сторонами специфікації і надання постачальником належним чином оформленого рахунку;

- за 30% від вартості продукції протягом 5 робочих днів з 30 календарного дня від дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання з перерахування попередньої оплати в розмірі 70% від вартості продукції поставленої згідно специфікації від 26.12.2018 відповідачем виконані у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 40211 від 21.02.2019 на суму 354 480,00 грн., № 40181 від 21.02.2019 на суму 535 640,00 грн.

Відповідачем після отримання товару здійснено часткову оплату, що підтверджується платіжними дорученнями № 81543 від 25.04.2019 на суму 100 000,00 грн., № 121000 від 04.07.2019 на суму 53 000,00 грн., № 132637 від 18.07.2019 на суму 70 000,00 грн.

Таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем по специфікації від 16.12.2018 склала 228 480,00 грн.

Загальна сума основної заборгованості за спірним договором склала 937 378,62 грн.

У зв`язку з не належним виконанням відповідачем умов договору позивачем нараховано пеню у сумі 72 227,90 грн., 3% річних - 25 759,31 грн. та інфляційні втрати - 12 701,21 грн.

Викладене стало підставою для звернення позивача до суду для захисту свого порушеного права.

Вивчивши матеріали справи та надані сторонами документи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно зч.1-2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана норма кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 198 ГК України.

Відповідно до умов договору строк оплати товару є таким, що настав.

Враховуючи, що наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 397 378,62 грн. підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 12 701,21 грн. за період з жовтня 2019 року по липень 2020 року, 3% річних - 25 756,31 грн. за період з 16.09.2019 по 12.03.2020, пеню - 72 227,90 грн. за період з 16.09.2020 по 29.10.2019.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 6.8. договору у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець, по письмовій вимозі постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що її сума за період з 16.09.2020 по 29.10.2019, яка підлягає стягненню становить 72 227,90 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що сума 3% річних за період з 16.09.2019 по 12.03.2020, яка підлягає стягненню становить 25 759,31 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають стягненню за період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року складають 2 853,96 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 9 847,25 грн. слід відмовити.

Посилання відповідача на застосування до позивача оперативно-господарської санкції судом не приймається на підставі наступного.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 1 статті 217 цього Кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 Господарського кодексу України за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Перелік видів оперативно - господарських санкцій встановлений у частині 1 статті 236 Господарського кодексу України. При цьому, згідно з частиною 2 статті 236 Господарського кодексу України такий перелік не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Статтею 237 Господарського кодексу України передбачено, що підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням. Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій.

За приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Суд вказує на те, що особливістю оперативно-господарських санкцій є те, що, на відміну від штрафних санкцій, до яких вдаються виключно за рішенням суду, вони застосовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку, тобто без попередження заздалегідь. Оперативно-господарські санкції застосовують безпосередньо самі суб`єкти господарських відносин в оперативному порядку, тобто без звернення до судових або інших уповноважених органів, і без згоди іншої сторони зобов`язання - це, зокрема, є головною умовою застосування сторонами таких санкцій, про що має бути пряма вказівка в договорі. При цьому до суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, які передбачено договором.

Умовами укладеного між сторонами договору поставки (п. 5.6 договору) передбачено, що у випадку порушення постачальником строків поставки, обумовлених у специфікації (-ях) за цим договором, покупець має право просити у постачальника оплати штрафних санкцій та/або збитків. При цьому, при несплаті постачальником штрафних санкцій та збитків, покупець має право застосувати до постачальника оперативно-господарську санкцію, відповідно до пункту 5.8 договору.

Штрафними санкціями, за приписами статті 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Під оперативно-господарською санкцією розуміється право покупця отримати суму нарахованих штрафних санкцій, завданих невиконанням договору та збитків із сум, які підлягають сплаті постачальнику. Оперативно-господарська санкція застосовується до постачальника після того, як він не сплатив в строк, направлений на його адресу розрахунок штрафних санкцій та/або збитків, згідно умов даного договору. Про застосування оперативно-господарської санкції покупець зобов`язаний письмово повідомити постачальника (п.5.8 договору).

Отже, пунктом 5.8 укладеного між сторонами договору передбачено застосування оперативно - господарської санкції, яка не входить до переліку частини 1 статті 236 Господарського кодексу України, а саме: під оперативно-господарською санкцією розуміється право покупця отримати суму нарахованих штрафних санкцій, спричинених невиконанням договору та збитків із сум, що підлягають сплаті постачальнику.

В цьому випадку і порядок застосування, і зміст оперативно - господарської санкції визначений сторонами у спірному договорі та за його змістом під оперативно-господарської санкцією розуміється право покупця отримати суму нарахованих штрафних санкцій. Тобто, в цих конкретних правовідношеннях сторін за своїм змістом оперативно - господарська санкція, передбачена пунктом 5.8 договору, нерозривно пов`язана із штрафними санкціями, передбаченими пунктом 5.6 цього ж договору, та має похідний характер.

З викладеного вбачається, що у договорі поставки сторонами забезпечено виконання зобов`язання позивача щодо поставки продукції у передбачені строки шляхом встановлення права відповідача отримати суму нарахованих штрафних санкцій з суми, яка підлягає виплаті позивачу.

Суд зазначає, що реалізація права на отримання штрафних санкцій за рахунок суми, що підлягає сплаті постачальнику за поставлений товар, тобто з урахуванням сум цих штрафних санкцій в оплату товару, безумовно пов`язується з дотриманням позовної давності стосовно кожної зустрічної вимоги.

З огляду на викладене, суд вказує на те, що оскільки оперативно - господарська санкція та причини її застосування нерозривно пов`язані із правом на отримання штрафних санкцій, які мали б бути сплачені позивачем на користь відповідача, а право на отримання штрафних санкцій безумовно пов`язується з позовною давністю, встановленою для неустойки (штрафу, пені), то позивачем, з урахуванням умов укладеного між сторонами договору, фактично втрачено право на забезпечення зобов`язань у вигляді оперативно - господарської санкції.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 18.12.2019 у справі № 905/2336/18.

Також суд звертає увагу на те, що питання про застосування оперативно-господарської санкції виникло у відповідача лише після звернення позивача до суду з вимогою про стягнення заборгованості за договором та порушення Господарським судом Дніпропетровської області провадження у справі № 904/2326/20, що вказує на те, що метою застосування відповідачем оперативно-господарської санкції є саме відновлення майнової бази останнього, а не запобігання виникненню та/або мінімізації втрат (збитків) кредитора шляхом припинення правопорушення з боку контрагента та їх превенцію.

Як вбачається з матеріалів справи, оперативно-господарська санкція відповідачем застосована більш ніж через рік після виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, у даному випадку оперативно-господарська санкція застосована поза межами нормативно-правової та договірної дії, а тому не підлягає застосуванню.

Виходячи з того, що оперативно-господарська санкція розуміється, як право на отримання штрафних санкцій, які мали б бути сплачені позивачем на користь відповідача, суд дійшов висновку про те, що таке право (отримання штрафних санкцій) пов`язується із строками позовної давності встановленими для неустойки (штрафу, пені) в один рік.

Враховуючи, що строк поставки продукції передбачений специфікацією від 08.08.2018 сплив 07.09.2018, строк поставки продукції передбаченої специфікацією від 12.10.2018 сплив 02.01.2019 та 27.04.2019 відповідно, та на момент направлення повідомлення 23.06.2020 строк позовної давності за вимогою стосовно сплати штрафних санкцій сплинув, зарахування суми таких штрафних санкцій в рахунок зменшення належних позивачу платежів за договором суперечить приписам п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 937 378,62 грн., 72 227,90 грн. - пені, 25 759,31 грн. - 3% річних, 2 853,96 грн. - інфляційних втрат.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 9 847,25 грн. слід відмовити.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 1 048 067,04 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 76, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" (40020, м. Суми, просп. Курський, 6, ) суму боргу у розмірі 937 378,62 грн., 72 227,90 грн. - пені, 25 759,31 грн. - 3% річних, 2 853,96 грн. - інфляційних втрат та 15 573,30 грн. - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" на користь Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" інфляційних втрат у сумі 9 847,25 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.09.2020

Суддя Н.Г. Назаренко