ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Справа № 915/257/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс» (22400, Вінницька обл., Калинівський район, м. Калинівка, вул. В. Нестерчука, буд. 1; ідентифікаційний код 32495389)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікспецтранс» (54001, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Шнеєрсона, буд. 2А, кв. 25; ідентифікаційний код 39583984)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю Миколаївське підприємство «Термінал-Укрхарчозбутсировина» (54001, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 63; ідентифікаційний код 13857469)

про: стягнення 1922380,00 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Цимбал А.А., адвокат за ордером,

від відповідача: Сафронов Ю.І., адвокат за ордером,

від третьої особи: не з`явився,

Суть спору:

04.03.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 28.02.2020 (вх. № 2899/20) (з додатками) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікспецтранс» неустойки в сумі 1922380,00 грн.

Позивач також повідомив суд, що орієнтовна сума судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 66835,70 грн, що складається з: 1) судового збору сплаченого за подання позову в розмірі 28835,70 грн; 2) витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 38000,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов Договору про надання транспортних послуг № 1901 від 08.01.2019 з додатковою угодою № 1 від 15.01.2019 до нього; Договору № 01/2019-GL от 04.01.2019 на транспортне експедирування і митно-брокерське обслуговування; заявок на перевезення вантажу загальною кількістю 3480 тон(37 шт.); роздруківок електронних повідомлень (37 шт.); товарно-транспортних накладних (77 шт.); застосування норм статей 11, 526, 530, 610, 611, 614, 629, 908, 919, 923 Цивільного кодексу України; статей 193, 218, 222, 230, 306, 307 Господарського кодексу України, статей 49, 52 Закону України «Про автомобільний транспорт» та мотивовані таким:

Відповідач мав здійснити перевезення вантажу (гліцерин сірий) по договору за заявками загальною кількістю 3480 тон у період з 17.01.2019 - до 02.03.2019. Разом із тим, відповідачем було здійснено перевезення меншої кількості вантажу, а саме 3080 тон, при цьому перевізником було порушено обумовлений додатковою угодою № 1 від 15.01.2019 строк, протягом якого останній взяв на себе зобов`язання з перевезення вантажу.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.03.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/257/20 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 07 квітня 2020 року о 09:30; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи; запропоновано позивачу надати суду та направити іншим учасникам справи письмові пояснення щодо: підстав залучення до участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївське підприємство «Термінал-Укрхарчозбутсировина» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору з зазначенням статусу (на стороні позивача, чи відповідача) такої третьої особи; реалізації сторонами Договору про надання транспортних послуг № 1901 від 08.01.2019 умов п. 3.1.1 в частині складання актів виконаних робіт по спірним відносинам; наявності чи відсутності вимоги замовника до виконавця по спірним правовідносинам, у порядку п. 3 Додаткової угоди № 1 від 15.01.2019 до Договору про надання транспортних послуг № 1901 від 08.01.2019;

20.03.2020 до суду від позивача надійшов супровідний лист б/н від 17.03.2020 (вх. № 3563/20), з яким заявником на виконання ухвали суду від 10.03.2020 надано письмові пояснення б/н від 17.03.2020 (вх. № 3564/20).

У вказаних письмових поясненнях позивач, зокрема, зазначив про реалізацію умов п. 3.1.1 Договору про надання транспортних послуг № 1901 від 08.01.2019 та надав відповідні акти виконаних робіт (в кількості 34 шт.), а також пояснив, що вважає п. 3 Додаткової угоди № 1 від 15.01.2019 таким, що не відноситься до випадків обов`язкового досудового врегулювання спору в розумінні ч. 3 ст. 124 Конституції України та не спричиняє передбачених процесуальним законом наслідків. Крім того, позивач вважає, що позовна заява також є письмовою вимогою.

26.03.2020 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому заявник посилаючись на норми чинного законодавства та, зокрема, Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363, повністю заперечує на позов та просить суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Мотивація відповідача, викладена у відзиві, наступна:

Враховуючи, що в даному випадку ні графіку перевезення вантажів в рамках Договору, ні заявок за перевезення конкретних партій вантажів не було, говорити про відповідальність перевізника за несвоєчасну доставку вантажів - недоречно. Що стосується відповідальності за недотримання періоду вивезення усього об`єму вантажу, то позивач зобов`язаний був надати перевізнику можливість вивезти вказаний об`єм вантажу у розмірі 4000,00 тон на вказаний об`єм, починаючи з 17.01.2019 по 02.03.2019, про що мають свідчити, як мінімум, заявки позивача на електронну адресу відповідача протягом вказаного періоду часу. Однак таких доказів позивачем не надано до позову, що зумовлює його необґрунтованість та необхідність відмови в його задоволенні.

Крім того, 26.03.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 26.03.2020 (вх. № 3825/20) про об`єднання позовів, в задоволенні якого суд відмовив, з наведенням відповідної аргументації в ухвалі від 07.04.2020.

У зв`язку з введенням з 12.03.2020 на усій території України карантину постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (за змінами та доповненнями) ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2020 розгляд справи № 915/257/20 було відкладено без визначення дати судового засідання.

Враховуючи прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про послаблення карантинних обмежень з 11.05.2020 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», ухвалою від 28.05.2020 суд повідомив учасників справи про те, що підготовче засідання у справі № 915/257/20 відбудеться 16 червня 2020 року о 12:00.

11.06.2020 на офіційну електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання б/н від 11.06.2020 (вх. № ЕП: 6944/20) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, на яке суд відреагував відповідною ухвалою від 11.06.2020.

15.06.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 11.06.2020 (вх. № 7098/20), в якій заявником викладено доводи проти заперечень відповідача, наведених у відзиві.

16.06.2020 на офіційну електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання б/н від 15.06.2020 (вх. № ЕП: 7147/20) про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 16.06.2020 підготовче засідання у справі було відкладено на 30 липня 2020 року о 10:00; залучено до участі у справі № 915/257/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю Миколаївське підприємство «Термінал-Укрхарчозбутсировина»; запропоновано третій особі надати суду на направити іншим учасникам справи письмові пояснення щодо суті спору.

26.06.2020 на офіційну електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання б/н від 24.06.2020 (вх. № ЕП: 7738/20) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, на яке суд відреагував відповідною ухвалою від 30.06.2020.

29.07.2020 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява б/н від 29.07.2020 (вх. № 9310/20) про вступ у справу як представника.

За результатами засідання, проведеного 30.07.2020 за участю представників позивача та відповідача, суд постановив ухвалу, якою закрив підготовче провадження у справі № 915/257/20, з призначенням її до розгляду по суті на 17 вересня 2020 року о 14:30.

06.08.2020 до суду від відповідача надійшли заперечення б/н від 06.08.2020 (вх. № 9680/20), в яких заявник просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

31.08.2020 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання б/н від 31.08.2020 (вх. № 10630/20) про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема, щодо підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.

Станом на момент проведення судового засідання будь-яких заяв чи інших клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

17.09.2020 в судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача, які підтвердили актуальність правових позицій учасників справи, викладених в письмових заявах по суті.

Третя особа свого повноважного представника в судове засідання не направила, про час та місце проведення засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить відмітка про отримання товариством копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2020 у справі № 915/257/20 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 200.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника процесу, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 16.09.2020 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в судових засіданнях представників учасників справи, суд -

В С Т А Н О В И В:

08 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікспецтранс» був укладений Договір про надання транспортних послуг № 1901 (далі - Договір), згідно з предметом якого відповідач, як виконавець, зобов`язався надати замовнику послуги з доставки вантажу, автомобільним транспортом відповідно до заявки та на умовах, визначених цим договором, а позивач, як замовник, взяв на себе зобов`язання прийняти та оплатити належним чином виконані виконавцем послуги (п. 1.1).

Замовник направляє Заявку виконавцю по факсимільному зв`язку або електронною поштою не пізніше, ніж за 2 доби до бажаної дати здійснення перевезення. У заявці вказується: вид, найменування, кількість вантажу, вагу, найменування відправника і адреса пункту завантаження, дата і час завантаження, найменування вантажоодержувача, та адресу пункту розвантаження, дата і час розвантаження, інші вимоги до умов перевезення, обов`язкові для виконавця (п. 1.2).

Протягом 24- годин з моменту отримання Заявки, виконавець повинен направити Замовнику шляхом електронного зв`язку підтвердження або відмову від прийняття Заявки. Відсутність вищевказаних повідомлень Виконавця у встановлений термін трактується, як згода Виконавця в прийнятті Заявки (п. 1.3).

У разі прийняття Заявки, виконавець направляє її замовнику з проставлянням печатки та підпису уповноваженого представника виконавця, та зазначенням: П.І.Б. водія, номера тягача і цистерни та, при необхідності, технічних засобів, які забезпечують підтримку температурного режиму вантажу. Підписані заявки є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.4).

Для цілей п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 даного Договору, листування сторін здійснюється факсимільним зв`язком або електронною поштою виключно на вказані адреси сторін: - замовника: адреса електронної пошти; - виконавця: адреса електронної пошти (п. 1.5).

Також умовами цього договору сторони передбачили наступне:

- виконавець зобов`язаний, зокрема: визначити кількість транспорту, необхідного для перевезення вантажу, згідно заявки замовника (п. 2.1.1); Прийняти від вантажовідправника вантаж, доставити його в пункт призначення і здати вантажоодержувачу. Вантажовідправниками і вантажоодержувачами є особи, визначені Замовником (п. 2.1.3);

- факт надання послуги підтверджується актом виконаних робіт, які підписуються обома сторонами. Акт виконаних робіт складається та направляється виконавцем не пізніше наступного дня з моменту розвантаження вантажу за адресою пункту, що передбачена сторонами (п. 3.1.1);

- ціна за надані виконавцем послуги та інші необхідні умови договору відображаються в заявці па партію товару, та/або в додатковій угоді до даного договору, та/або в акті виконаних робіт (п. 3.3);

- усі розбіжності та спори, що виникають між сторонами у зв`язку з виконанням даного Договору, будуть вирішуватися шляхом переговорів (п. 6.1); у випадку якщо сторони в результаті переговорів не змогли дійти взаємної згоди щодо виниклих розбіжностей, спір передається на розгляд до відповідного господарського суду (п. 6.2);

- Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2019 року (п. 7.1);

- якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення терміну дії Договору не сповістила іншу сторону у письмовій формі про свій намір розірвати цей Договір, його термін автоматично продовжується на кожний наступний рік (п. 7.2);

- зміни та доповнення до договору оформляються у вигляді додатків або додаткових угод, які після їх підписання сторонами, стають невід`ємною частиною цього договору (п. 7.4).

Як вбачається з наданих суду доказів, 15.01.2019 сторони підписали додаткову угоду № 1 до вищенаведеного договору, якою фактично доповнили вищевказаний договір, зокрема, таким:

У відповідності до даної додаткової угоди виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги із доставки вантажу у період з 17.01.2019 року по 02.03.2019 року на основі вказівок замовника або повідомлень замовника, направлених з електронної пошти замовника на електронну пошту виконавця із зазначенням дати здійснення перевезення, кількості вантажу, на наступних умовах:

- Маршрут перевезення: Миколаївська обл., Вітовський р-н, с. Галицинове, вул. Набережна, 27 - Вінницька обл., м. Калинівка, вул. В.Нестерчука, 1 (п. 1.1 Додаткової угоди);

- Адреса завантаження - Миколаївська обл., Вітовський р-н, с. Галицинове, вул. Набережна, 27 (п. 1.1.1 Додаткової угоди);

- Адреса вивантаження - Вінницької обл. м. Калинівка, вул. В.Нестерчука, 1 (п. 1.1.2 Додаткової угоди);

- Вартість доставки по маршруту, визначеному в п. 1.1 становить 700 грн за одну тонну перевезеного вантажу, з урахуванням ПДВ, при умові що транспортний засіб виконавця не буде заїжджати на митний термінал Вінницької ДФС. В разі заїзду транспортного засобу виконавця в митний термінал Вінницької ДФС, вартість доставки становитиме 720 грн за одну тонну перевезеного вантажу, з урахуванням ПДВ (п. 1.1.3 Додаткової угоди);

- Об`єм перевезення у період, визначений п.1. даної угоди (з 17.01.2019 року по 02.03.2019 року) становить не менше 4000 тон, але не більше ніж по 600 тон протягом 4 (чотирьох календарних днів) (п. 1.1.4 Додаткової угоди);

- У випадку не вивезення об`єму вантажу, визначеного в п. п. 1.1.4 даної додаткової угоди, в термін обумовлений в п. 1 даної додаткової угоди (з 17.01.2019 року по 02.03.2019 року), виконавець на письмову вимогу замовника сплачує замовнику пеню за кожну тону вчасно не вивезеного вантажу, виходячи з наступного розрахунку та умов: - 5,54 грн доба/тонна (еквівалент 0,20 доларів США доба/тонна) за порушення терміну вивезення вантажу до 25 календарних днів включно; - 13,85 грн доба/тонна (еквівалент 0,50 доларів США доба/тонна) за порушення терміну вивезення вантажу більше ніж 25 календарних днів (п. 3 Додаткової угоди);

- При наданні виконавцем замовнику послуг з доставки вантажу на умовах, що не врегульовані даною Додатковою угодою, Сторони керуються положеннями Договору про надання транспортних послуг № 1901 від 08 січня 2019р.

Договір та додаткова угода до нього підписані та скріплені печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як замовника, щодо стягнення з відповідача, як виконавця, неустойки у зв`язку з невиконанням останнім договірного зобов`язання в повному обсязі, а саме - перевезення вантажу в кількості 400 тон за заявками № 13, № 38, № 57, № 80, № 90.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належить встановлення обставин порушення відповідачем договірного зобов`язання в частині повноти надання послуг з перевезення вантажу, та, у разі наявності такого порушення, - правомірності застосування позивачем неустойки.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- копія Договору про надання транспортних послуг № 1901 від 08.01.2019 з додатковою угодою № 1 від 15.01.2019 до нього;

- копія Договору № 01/2019-GL от 04.01.2019 на транспортне експедирування і митно-брокерське обслуговування;

- копія генерального акту № 1 від 16.01.2019;

- копії заявок (37 шт.);

- роздруківки електронних повідомлень (37 шт.);

- копії товарно-транспортних накладних (77 шт.);

- копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (34 шт.).

Відповідач на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- текст рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.07.2019 по постанови Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 у справі № 915/717/19, роздруковані з Єдиного державного реєстру судових рішень;

- копія ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 07.07.2019 у справі № 132/2396/19 про тимчасовий доступ до речей та документів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, письмових пояснень з викладенням власної правової позиції щодо суті спору, та будь-яких доказів суду не надала.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про перевезення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст.ст. 908, 909 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Приписами ч. 1 ст. 929 ЦК України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

За змістом п.п. 3.7, 3.8 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363, на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник надає Перевізнику при наявності Договору заявку відповідно до встановленої форми. У разі масових перевезень вантажів, особливо будівельних на місця будівництв, а також сільськогосподарських вантажів для їх переробки або у місця довгострокового зберігання, Замовник повинен до заявки додати також погоджений з Перевізником графік виконання перевезень із зазначенням добового або середньодобового обсягу перевезень, а також початку і кінця роботи змін.

Заявка подається Перевізнику у строк, визначений Договором. За погодженням із Перевізником Замовник може передати заявку на перевезення вантажів електронними чи іншими засобами зв`язку. У цьому випадку в такій заявці мають бути необхідні відомості, які характеризують найменування та кількість вантажу, адреси вантаження та розвантаження, відстані перевезення та рід упаковки.

Як стверджує позивач, посилаючись на заявки (т. 1, а.с. 27-63), роздруківки електронних повідомлень (т. 1, а.с. 64-100), товарно-транспортні накладні (т. 1, а.с. 101-177), акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т. 1, а.с. 205-238), та не заперечує відповідач, останній за Договором № 1901 від 08.01.2019 виконував перевезення гліцерину за заявками позивача у відповідній кількості.

Разом із тим, щодо спірного обсягу гліцерину (400 тон), відповідач, як у відзиві, так і в судових засіданнях, стверджує, що всупереч п. 1 Додаткової угоди № 1 від 15.01.2019 відповідач не надав жодного повідомлення на електронну пошту позивача із зазначенням дати здійснення перевезення, кількості вантажу по кожному випадку перевезення. Відповідач звертає увагу суду, що Договором не передбачено подання заявок на подачу автотранспорту в телефонному режимі. Заявок на адресу третьої особи, які позивач додав до позову, відповідач також не отримував ні від позивача, ні від третьої особи, ні під час виконання Договору, ні зараз.

При цьому, відповідач зазначає, що не можуть вважатися належним доказом заявки направлені позивачем на адресу третьої особи, оскільки: по-перше, Договором взагалі не передбачено такого способу надання заявок відповідачу через третю особу; по-друге, у відповідача взагалі відсутні будь-які договірні відносини із третьою особою.

Дослідивши та проаналізувавши надані докази та доводи сторін, суд з`ясував, що копії заявок, які додані до матеріалів справи, дійсно були адресовані третій особі, а не відповідачу, а отже посилання позивача на те, що відповідачу надавалися вказівки у вигляді заявок № 13, № 38, № 57, № 80, № 90 не відповідають дійсності, оскільки ці заявки як не були направлені виконавцю, так і не були підписані між сторонами, як це обумовлено умовами Договору № 1901 від 08.01.2019, зокрема пунктом 1.4.

Також суд звернув увагу учасників на те, що текст умов Додаткової угоди не змінює та не скасовує умови основного Договору, а розширює (доповнює) його зміст, тому перший розділ основного Договору є чинним та підлягає належному виконанню з боку обох сторін.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи з аналізу наведених норм чинного законодавства про перевезення та умов Договору, укладеного між сторонами, обов`язок перевізника доставити відповідний об`єм вантажу у відповідний строк кореспондується з обов`язком замовника передати цей вантаж перевізнику для перевезення у відповідності до заявок, оформлення яких передбачено як вищенаведеними нормативними актами, так і умовами Договору про надання транспортних послуг № 1901 від 08.01.2019 з додатковою угодою № 1 від 15.01.2019 до нього.

Отже, відповідальність перевізника за недотримання строків доставки вантажу настає за наявності порушення договірних зобов`язань.

Та, оскільки жодної заявки по спірним правовідносинам щодо оформлення 400 тон вантажу до перевезення у передбачений договором спосіб до відповідача від позивача не надходило, то не можна вважати, що у виконавця виникли відповідні зобов`язання перед замовником з наслідками відповідальності за їх можливе порушення.

Доводи ж позивача про те, що подання заявок шляхом надання вказівок у спірних правовідносинах може здійснюватися замовником будь-яким способом та у будь-якій формі, не взяті судом до уваги, оскільки умовами договору чітко зазначений порядок оформлення відповідних заявок.

В даному випадку твердження відповідача про неотримання ним вказівок від замовника не спростовано позивачем належними доказами.

Суд також не вважає слушним твердження позивача про те, що перевезення вантажу по наданим до позову заявкам та товарно-транспортним накладним спростовує позицію відповідача щодо нібито неотримання вказівок ТОВ «Укрхімресурс» стосовно перевезення вантажу, оскільки до предмету даного спору не відноситься розгляд та аналіз зобов`язань які виникли за перевезеним вантажем.

Оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Отже, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду не були порушені відповідачем, тому заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс» (22400, Вінницька обл., Калинівський район, м. Калинівка, вул. В. Нестерчука, буд. 1; ідентифікаційний код 32495389).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікспецтранс» (54001, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Шнеєрсона, буд. 2А, кв. 25; ідентифікаційний код 39583984).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю Миколаївське підприємство «Термінал-Укрхарчозбутсировина» (54001, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 63; ідентифікаційний код 13857469).

Повне рішення складено та підписано судом 25.09.2020.

Суддя О.Г. Смородінова