РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.09.2020Справа № 910/2663/20

За позовомМоторного (транспортного) страхового бюро України
до Комунального підприємства «Київпастранс»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 67314,99 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Київпастранс» відшкодування у розмірі 67314,99 грн, з яких: 66734,99 грн - сума сплаченої позивачем регламентної виплати, 996,00 грн - вартість послуг оцінювача та 1584,00 грн - вартість послуг з розміщення інформації в системі «Аудатекс».

Позовні вимоги мотивовані тим, що Моторне (транспортне) страхове бюро України внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплатило регламентну виплату власнику автомобіля Renault, державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» отримано право регресної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки ДТП сталася з вини працівника Комунального підприємства «Київпастранс» (який керував автобусом ПАЗ 5208, державний номер НОМЕР_2 , та в момент ДТП знаходився при виконанні своїх трудових обов`язків), позивач, посилаючись на положення ст. 1172 Цивільного кодексу України вказує, що обов`язок з відшкодування шкоди покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/2663/20, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, а також встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

02.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким у Господарському процесуальному кодексі України розділ X «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 4 такого змісту: « 4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

24.07.2020 відповідачем отримано ухвалу суду про відкриття провадження у справі №910/2663/20, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №989.

17.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», за змістом якого процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Відтак, строк для подання відзиву на позов у даній справі сплив 07.08.2020.

Однак, відзиву на позов відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа пояснень щодо позову не надала, своїм правом не скористалася.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.10.2017 о 04 год 00 хв в місті Ірпені на перехресті вулиць Садова та Соборна сталася ДТП, а саме: водій ОСОБА_1 , керуючи автобусом ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожню обстановку, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю Renault, державний номер НОМЕР_1 , що рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 знаку 2.1 та п. 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Ірпінського міського суду Київської області від 14.11.2017 у справі №367/7362/17, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як свідчать матеріали справи, станом на 26.10.2017 (дата ДТП) цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2 , застраховано не було.

У зв`язку із цим ОСОБА_2 як власник пошкодженого транспортного засобу - автомобіля Renault, державний номер НОМЕР_1 (що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ), потерпілий, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що сталася 26.10.2017 в порядку п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Доказів, що транспортний засіб ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , не відповідав вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», матеріали справи не містять.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до звіту №0055В про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, складеного 20.11.2017 оцінювачем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля Renault, державний номер НОМЕР_1 , становить 155714,99 грн. При цьому, оцінювачем вказано, що вартість відновлювального ремонту КТЗ перевищує його ринкову вартість, а відтак в даному випадку величина вартості матеріального збитку дорівнює ринковій вартості КТЗ.

На підставі наказу №1405 від 13.02.2018 позивач, виконуючи свої зобов`язання згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сплатив потерпілому суму страхового відшкодування у розмірі 66734,99 грн, що підтверджується платіжним дорученням №901923 від 13.02.2018.

Крім того, позивачем на підставі рахунків №0055В від 20.11.2017, акта виконаних робіт №0055В та акта наданих послуг №АО177 від 28.02.2018 було оплачено 996,00 грн за оціночні послуги та 1584,00 грн за послуги з доступу для розміщення інформації про транспортний засіб з метою оцінки та/або можливого продажу за допомогою програмної платформи, що підтверджується платіжними дорученнями №1263074 від 996,00 грн та №902634 від 13.03.2018 на суму 1584,00 грн.

Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автобусом ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку.

Як свідчать обставини справи та не оспорено відповідачем, транспортний засіб ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності Комунальному підприємству «Київпастранс», а ОСОБА_1 є працівником відповідача, який в момент ДТП знаходився під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз зазначених вище норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відтак, саме відповідач є особою, відповідальною за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля Renault, державний номер НОМЕР_1 , у ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з вимогою від 18.09.2018 про відшкодування завданої шкоди шкоди в порядку регресу.

Однак, як вказує позивач, відповідачем у добровільному порядку відшкодовано позивачу лише витрати у розмірі 2000,00 грн.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідачем заперечень проти позову не наведено, жодних документів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відшкодування у загальному розмірі 67314,99 грн є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (Україна, 04070, місто Київ, вулиця Набережне шосе, будинок 2, ідентифікаційний код 31725604) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (Україна, 02154, місто Київ, Русанівський бульвар, будинок 8, ідентифікаційний код 21647131) суму відшкодування в порядку регресу у розмірі 67314 (шістдесят сім тисяч триста чотирнадцять) грн 99 коп. та судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257, п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова