ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2020 р. м. Київ Справа № 911/3204/19

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Майбороди В.М. розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСКНОВ", Київська обл.,

м. Вишневе

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", Київська обл., м. Боярка

третя особа на стороні позивача Антимонопольний комітет України, м. Київ

про визнання протиправними дій

Представники сторін:

Позивача Прокопенко П.С.;

Відповідача Вознюк Є.В.;

Третя особа не з`явився.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання зловживанням монопольним становищем діяння АТ Оператор газорозподільної системи Київоблгаз щодо нездійснення підключення об`єктів будівництва (фізичного з`єднання газових мереж зовнішнього та внутрішнього газопостачання) замовників, які визначили виконавцем будівельних робіт з прокладання газових мереж до їх земельних ділянок Товариство з обмеженою відповідальністю «ТСКНОВ», до газорозподільної системи, у зв`язку з ненаданням документів та/або їх копій, які підтверджують врегулювання земельних відносин, Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» та зобов`язати утриматись від вчинення відповідних дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на те, що відповідач, який є суб`єктом господарювання, та займає монопольне становище на ринку розподілу природного газу в межах Київської області, здійснює систематичне зловживання монопольним становищем щодо позивача, яке виявилось в порушенні відповідачем положень абз. 2 ч. 9 ст. 39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" та абз. 1 п. 9 гл. 2 розд. V Кодексу ГРМ замовник, та або особа, яка його представляє не зобов`язані надавати оператору ГРМ (відповідачу) підтвердження врегулювання земельних відносин для здійснення підключення об`єктів будівництва (фізичного з`єднання газових мереж зовнішнього та внутрішнього газопостачання) замовників, які визначили виконавцем будівельних робіт з прокладання газових мереж до їх земельних ділянок позивача.

На думку позивача в діях відповідача наявні ознаки обмеження конкуренції ущемлення інтересів позивача та споживачів (замовників) послуг з приєднання до ГРМ.

17.01.2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позову заяву, в якому проти позову заперечує з таких підстав: у законодавстві відсутній обраний позивачем спосіб захисту, оскільки такі повноваження як кваліфікація дій щодо визначення зловживанням монопольним становищем здійснюється виключно Антимонопольним комітетом України у спосіб та порядок, визначений Законом України Про Антимонопольний комітет України та Законом України Про захист економічної конкуренції; також відповідач зазначає, що впродовж 2018-2019 р. не надавав відмови здійснення підключення іншим замовникам до газорозподільчих систем у зв`язку з відсутністю оформлення земельних відносин, оскільки інші приєднання виконувались оператором ГРМ.

29.01.2020 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача та просить суд задовольнити позов, оскільки вважає, що суд повинен здійснити судовий захист позивача у зазначений ним спосіб, як єдиний ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; звернення до Антимонопольного комітету України щодо зловживання відповідачем монопольним становищем є, на думку позивача, досудовим врегулюванням спору, тому незвернення позивача до Антимонопольного комітету України не позбавляє його права звернутися одразу до суду, що підтверджується п. 7 ч. 3 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Підстави для нездійснення підключення до газорозподільної системи відповідача, як ненадання доказів, які підтверджують оформлення земельних відносин, чинним законодавством не передбачено.

19.02.2020 року через канцелярію суду від Антимонопольного комітету України надійшли письмові пояснення, в яких Комітет зазначив, що відповідно до п. 11 ч. 1 та ч. 4 ст. 7 Закону України Про Антимонопольний комітет України визначення меж товарного ринку, а також монопольного становища на ньому суб`єктів господарювання є виключною компетенцію Антимонопольного комітету України і не може здійснюватися іншими державними органами. Надання такого права судам або суб`єктам господарювання законом не передбачено. В Антимонопольному комітеті України здійснюється розгляд заяви позивача вих. 8-01/133-АМ від 11.05.2019 про порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції. Розгляд заяви позивача в Комітеті триває, за результатами аналізу матеріалів, отриманих від позивача, відповідача та НКРЕКП у разі виявлення у діях АТ Київоблгаз ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, Комітетом будуть вжиті відповідні заходи, передбачені законодавством.

В судовому засіданні з 26.06.2020 року оголошувалась перерва на 12.08.2020 року.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач заперечив проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ ТСКНОВ здійснює діяльність у сфері проектування та будівництва (реконструкції) газових мереж та має відповідні дозволи та ліцензії, копії яких наявні в матеріалах справи.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" від 11.01.2001 № 2210-III зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідач АТ Оператор газорозподільної системи Київоблгаз є суб`єктом господарювання, який займає монопольне становище на ринку розподілу природного газу в межах Київської області.

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу V Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, власники об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (земельних ділянок), які фізично не підключені до ГРМ, мають право на приєднання (технічний доступ) цих об`єктів до ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності або користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, у порядку, визначеному цим розділом.

Відповідач - АТ Оператор газорозподільної системи Київоблгаз у відповідності до Закону України Про ринок природного газу є оператором газорозподільної системи суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників), що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до якої відповідач здійснює діяльність з розподілу природного газу в межах території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", відповідно до додатка.

Внаслідок технологічних особливостей та умов державного регулювання ринку природного газу, відповідач є єдиним суб`єктом господарювання на ринку надання послуг з розподілу природного газу у межах території розташування розподільних газопроводів, які перебувають в його експлуатації та утриманні. Тобто отримання технічних умов на приєднання не можливо без участі відповідача.

Абзацом 11 частини 9 статті 19 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що «Проектування та будівництво об`єктів газотранспортної або газорозподільної системи здійснюються відповідно до законодавства у сфері містобудівної діяльності, а також технічних умов приєднання, передбачених кодексом газотранспортної системи або кодексом газорозподільних систем».

Абзацом 2 частини 9 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що «Підключення закінченого будівництвом об 'єкта, прийнятого в експлуатацію, до інженерних мереж здійснюється протягом десяти днів з дня відповідного звернення замовника до осіб, які є власниками відповідних елементів інженерної інфраструктури або здійснюють їх експлуатацію».

Згідно абзацу 1 пункту 9 глави 2 розділу V Кодексу ГРМ «Оператор ГРМ впродовж десяти робочих днів у міській місцевості та п`ятнадцяти робочих днів у сільській місцевості після надання йому замовником підтверджуючих документів про введення в експлуатацію газових мереж внутрішнього газопостачання та їх фізичну наявність в точці приєднання, а також передачі Оператору ГРМ одного екземпляра проекту внутрішнього газопостачання зобов`язаний забезпечити підключення об`єкта замовника до ГРМ (фізичне з`єднання газових мереж зовнішнього та внутрішнього газопостачання) за умови дотримання замовником оплати вартості послуги з приєднання, якщо договором на приєднання не встановлений більш пізніший термін...».

Як вбачається з положень абзацу 2 частини 9 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абзацу 1 пункту 9 глави 2 розділу V Кодексу ГРМ, замовник, та/або особа, яка його представляє, не зобов`язані надавати Оператору ГРМ (Відповідачу) підтвердження врегулювання земельних відносин для здійснення підключення об`єктів будівництва (фізичного з`єднання газових мереж зовнішнього та внутрішнього газопостачання) замовників, які визначили виконавцем будівельних робіт з прокладання газових мереж до їх земельних ділянок Позивача.

З викладеного вбачається, що відмова Відповідача здійснити підключення об`єктів будівництва (фізичного з`єднання газових мереж зовнішнього та внутрішнього газопостачання) замовників, які визначили виконавцем будівельних робіт з прокладання газових мереж до їх земельних ділянок Позивача, у зв`язку з ненаданням документів, які підтверджують врегулювання земельних відносин, є протиправною та ущемляє інтереси, як замовників, які не мають можливість споживати газ, так і Позивача, який не може виконати умови Договорів, тому, на думку Позивача, в діях Відповідача наявні ознаки обмеження конкуренції, ущемлення інтересів Позивача та споживачів (замовників) послуг з приєднання до ГРМ, які обрали виконавцем будівельних робіт з прокладання газової мережі до їх земельної ділянки Позивача.

Відповідач заперечує проти позову посилаючись на те, що відповідно до п. 1 глави 2 розділу V Кодексу газорозподільних систем для приєднання об`єкта будівництва або існуючого об`єкта (земельної ділянки) до газорозподільної системи Оператора ГРМ їх власник (замовник приєднання) має звернутися до цього Оператора ГРМ із заявою про приєднання.

Одночасно із заявою про приєднання замовник надає Оператору ГРМ виключний перелік таких документів: 1) заповнений опитувальний лист за формою, затвердженою Оператором ГРМ, у якому зазначаються технічні параметри об`єкта замовника, що має приєднатися до газорозподільної системи; 2) копії документів, якими визначено право власності чи користування замовника на об`єкт (приміщення), та/або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку (з графічним планом земельної ділянки). Якщо в документах на земельну ділянку відсутній графічний план земельної ділянки (відсутній кадастровий план), замовник має надати Оператору ГРМ ситуаційний план (схему) щодо місцезнаходження земельної ділянки замовника із визначенням її меж; 3) копії документів замовника: які посвідчують фізичну особу або її представника (для фізичних осіб); які посвідчують статус юридичної особи чи фізичної особи - підприємця та її представника (для юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців); про взяття на облік або реєстрацію у Державній фіскальній службі відповідно до вимог Податкового кодексу України; 4) копію належним чином оформленої довіреності на представника замовника, уповноваженого представляти інтереси замовника під час процедури приєднання (за потреби).

Згідно з п. 5 гл. 2 розділу V Кодексу ГРС якщо в опитувальному листі та/або заяві на приєднання замовник визначає виконавцем будівельних робіт з прокладання газових мереж до його земельної ділянки іншого (крім Оператора ГРМ) суб`єкта господарювання (у тому числі якщо тип приєднання підпадає під приєднання, що є стандартним), точка приєднання для об`єкта замовника визначається в існуючій газорозподільній системі Оператора ГРМ та збігається з місцем забезпечення потужності (максимально до нього наближена). У такому разі заходи, які забезпечуються Оператором ГРМ в рамках договору на приєднання, та вартість послуги Оператора ГРМ з приєднання об`єкта замовника (плата за приєднання) включають: закупівлю, встановлення та приймання в експлуатацію вузла обліку в точці вимірювання; розробку проекту зовнішнього газопостачання (за його необхідності та у разі визначення Оператора ГРМ виконавцем розробки цього проекту); підключення газових мереж зовнішнього газопостачання в місці забезпечення потужності (за їх наявності); підключення газових мереж внутрішнього газопостачання замовника в точці приєднання; пуск газу на об`єкт замовника та укладання договору розподілу природного газу (технічної угоди) з урахуванням вимог цього Кодексу.

При цьому, якщо технічними умовами приєднання не буде передбачено вимог до проектування газових мереж зовнішнього газопостачання (за їх відсутності), вартість закупівлі, встановлення та прийом в експлуатацію вузла обліку в точці вимірювання визначається кошторисною частиною проекту внутрішнього газопостачання, а вартість інших послуг (підключення, пуск газу) визначається відповідно до методології встановлення плати за приєднання, затвердженої Регулятором.

Замовник після підписання договору на приєднання забезпечує в установленому законодавством порядку: оформлення земельних відносин щодо траси прокладання газових мереж, що будуть будуватися замовником від точки приєднання; отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від точки приєднання (за необхідності); виконання інженерно-геодезичних вишукувань; розробку проекту внутрішнього газопостачання з урахуванням вимог цього Кодексу; отримання в установленому законодавством порядку дозвільних документів про початок будівельних робіт; виконання підготовчих та будівельних робіт з прокладання газових мереж внутрішнього газопостачання від точки приєднання; введення в експлуатацію в установленому законодавством порядку газових мереж внутрішнього газопостачання від точки приєднання; відновлення благоустрою, порушеного внаслідок будівництва.

В порушення вищевказаних вимог Кодексу ГРС позивач не надав належних доказів щодо врегулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" від 26.11.1993 № 3659-XII основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; сприяння розвитку добросовісної конкуренції.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має в тому числі й повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження);

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" здійснення іншими органами державної влади повноважень Антимонопольного комітету України, передбачених пунктами 1-4 і 11 частини першої, пунктами 1, 2 і 4 частини другої, пунктами 11 - 13, 15 і 16 частини третьої цієї статті, не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку встановлений розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605).

Відповідно до п. 1.3 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку метою визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку є отримання необхідної інформації для прийняття рішень з питань розвитку і захисту економічної конкуренції, зокрема демонополізації економіки, антимонопольного регулювання, контролю за узгодженими діями, концентрацією; контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції; захисту інтересів суб`єктів господарювання, груп суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень.

Таким чином, такі повноваження як кваліфікація дій щодо визначення зловживанням монопольним становищем здійснюється виключно Антимонопольним комітетом України у спосіб та порядок визначений Законом України Про Антимонопольний комітет України та Законом України Про захист економічної конкуренції.

Висновок про зловживання монопольним становищем може бути здійснено лише за результатами спеціального дослідження, яке включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. Таке дослідження проводиться органом Антимонопольного комітету України в порядку, передбаченому Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання, затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р.

Отже, зазначений висновок є підсумком правової оцінки фактичних обставин, установлених органом Антимонопольного комітету України у проведенні відповідного дослідження згідно з Методикою.

У своїх письмових поясненнях Антимонопольний комітет України зазначає, що в Комітеті здійснюється розгляд заяви ТОВ ТСКНОВ вих. № 8-01/133-АМ від 11.05.2019 про порушення АТ Київоблаз законодавства про захист економічної конкуренції, а за результатами аналізу матеріалів, отриманих від Позивача, Оператора ГРМ та НКРЕКП у разі виявлення в діях AT «Київоблгаз» ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, Комітетом будуть вжиті відповідні заходи, передбачені законодавством.

Позивач зазначає, що якщо позовні вимоги про визнання діяння відповідача зловживанням монопольним становищем прямо не передбачено чинним законодавством, як судовий спосіб захисту, це не виключає можливості її застосування, як єдиного ефективного способу захисту.

Також позивач вважає звернення до Антимонопольного комітету України досудовим врегулюванням спору, тому не звернення позивача за захистом до Антимонопольного комітету України не позбавляє права позивача звернутися одразу до суду.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Суд зазначає, що діючим законодавством України встановлений чіткий порядок та органи, на які покладено обов`язок визнавати діяння відповідних суб`єктів господарювання зловживанням монопольним становищем.

Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання зловживанням монопольним становищем відповідачем. Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у зв`язку із відмовою у позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 192, 221, 231, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 24.09.2020 року.

Суддя Л.Я. Мальована