ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Справа № 915/856/16

м.Миколаїв

За позовом приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», 02092, вул. Алма-Атинська, 37, м. Київ,

в особі Ольшанської філії приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», 54028, вул. Новозаводська, 4-А, а/с 177, м. Миколаїв,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Транссклад ОМ», 57113, вул. Промислова, 7, смт. Ольшанське, Миколаївська область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство інфраструктури України, 01135, Київ, проспект Перемоги, 14,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: мале приватне підприємство «Іній», 57113, вул. Шкільна, 30, кв.12, смт. Ольшанське, Миколаївська область,

Суддя Ткаченко О.В.

Секретар судового засідання Сулейманова С.М.

Представники:

від позивача: Петручок В.В., за довіреністю,

від відповідача: Ємельяненко І.О. - директор,

СУТЬ СПОРУ: витребування із чужого незаконного володіння залізничних колій №№ 12, 13 (за технічним паспортом №№ 52, 53),

04.08.2016р. Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в особі Ольшанської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «Транссклад ОМ», третя особа Мале приватне підприємство «Іній» про витребування із незаконного володіння ТОВ «Транссклад ОМ» залізничних колій №№12,13 (за технічним паспортом №№52,53) на користь законного власника - Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту».

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на ст. ст. 386-388 Цивільного кодексу України та вмотивовано тим, що вищезазначене спірне майно є власністю ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», яке передано товариству державою в особі Міністерства транспорту України за актом передачі нерухомого майна у власність, який є додатком до наказу Мінтрансу України від 30.10.2001р. №746. Спірне майно вибуло з володіння позивача без його волі за рішенням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 28.12.1995р. №138, яке визнано недійсним у судовому порядку.

В процесі розгляду справи позивачем було надано суду письмові пояснення у справі: вих. №1444/18 від 14.09.2016р., вих. №1637/18 від 12.10.2016р., вих. №1709/18 від 24.10.2016р., вих. №1791/18 від 08.11.2016р., вих. №1810/18 від 11.11.2016р., вих. №1850/18 від 16.11.2016р., в яких позивач просить суд: 1) задовольнити позов у повному обсязі витребувати із незаконного володіння ТОВ «Транссклад ОМ» залізничні колії №№12, 13 (за технічним паспортом №№52, 53) на користь законного власника ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» в особі Ольшанської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», 2) відмовити у задоволенні клопотань ТОВ «Транссклад ОМ» про застосування строку позовної давності.

В обґрунтування своїх вимог та заперечень проти доводів відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, позивач посилається, серед іншого, на: п.1 Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993р. №210/93, Декрет Кабінету Міністрів України від 15.19.1992р. «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності», п.5 ст. 116 Конституції України (в редакції, яка діяла на момент корпоратизації), ст. ст. 81, 321, 328, 329 Цивільного кодексу України, ст. ст. 85, 167-172 Господарського кодексу України, ст. 20 Закону України «Про власність», ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», п.2.1 Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом ФДМУ від 22.07.1998р. №1450, що були чинні на момент корпоратизації.

Вимоги позивача ґрунтуються на таких твердженнях:

Ольшанське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту утворено відповідно до рішення виконкому Миколаївської обласної ради депутатів трудящих №401 від 13.07.1976 року на базі транспортних цехів та участків Ольшанського цементного заводу, управління виробничо-технологічної комплектації «Миколаївводбуд», гідролізно-дріжджового заводу, районного об`єднання «Сільгосптехніка» (т.2, а.с. 14), завод залізобетонних виробів був створений у складі треста «Миколаївводбуд» наказом Міністерства меліорації та водного господарства УРСР №602 від 22.12.1977р. та наказу Будівельно-монтажного тресту «Миколаївводбуд» №16 від 06.01.1978р. лише у 1978 році.

На виконання Постанови Ради Міністрів Української РСР від 12.09.1977р. №477 «Про створення підприємств промислового залізничного транспорту» та рішення виконкому Миколаївської обласної ради депутатів трудящих від 13.07.1976р. №401 «Об организации Николаевского и Ольшанского межотраслевых предприятий промышленного железнодорожного транспорта» (мовою оригіналу) був складений акт від 27.10.1977р., за яким начальник УПТК тресту «Миколаївводбуд» передав, а начальник Ольшанського ППЗТ прийняв основні фонди, у тому числі рухомий склад, завантажувально-розвантажувальні механізми, службово-технічне обладнання та під`їзні шляхи (додаток №1 до акту). Згідно з відомістю передачі основних засобів, на баланс Ольшанського ППЗТ передані під`їзні колії №12 та №13. Інших під`їзних колій на території УПТК тресту «Миколаївводбуд» не було. Згідно вищезазначеного Акту залізничні колії №№12,13 поставлені на баланс Ольшанського ППЗТ, що підтверджено інвентарною карткою обліку основних засобів Ольшанського ППЗТ.

У травні 1978 року, згідно з приписами ст. 82 діючого на той момент «Устава железных дорог союза ССР» науково-дослідницьким інститутом Державтотрансніїпроект було складено «Технический паспорт. План путевого развития и продольные профили путей Ольшанского ППЖТ», на якому зображено фактичне місцезнаходження зазначених колій та їх приналежність. В подальшому, згідно вимог Правил технічної експлуатації залізничних доріг Технічний паспорт колій перероблявся у 1991, 2001, 2009 роках.

Згідно п.4 вказівки Міністерства шляхів сполучення від 17.12.1987р. №Г-6346у «Про об`єднання Ольшанського та Миколаївського ППЗТ» обидва підприємства шляхом злиття реорганізовано в Ольшанське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту.

Наказом Міністерства транспорту України від 25.01.1994р. №33 у відповідності зі спільною угодою між Міністерством транспорту та ФДМУ було створено Українське об`єднання державних міжгалузевих підприємств промислового залізничного транспорту «Укрпромзалізтранс», до складу якого входило Ольшанське МППЗТ. В числі переданого майна були і колії №№12, 13.

22.02.2000р. між Ольшанським МППЗТ та МПП «Іній», яке на підставі біржового договору купівлі-продажу домоволодіння №233 від 12.09.2000р. придбало частину майнового комплексу ВАТ БВКФ «Миколаївводбуд», що знаходилось на тій же території, де раніше було УПТК і Ольшанський ЗЗБВ, було укладено договір №37 на транспортно-експедиційне обслуговування. У п. 2.1. даного договору відображено, що МПП «Іній» на своєму балансі залізничних колій не має.

На підставі наказу Міністерства транспорту України №35 від 25.01.2001р. реорганізовано шляхом приєднання до Київ-Дніпровського державного міжгалузевого підприємства залізничного транспорту на правах відособлених структурних одиниць, до яких входило Ольшанське ДМППЗТ. Перетворене Київ-Дніпровське ДМППЗТ було віднесено до сфери управління Міністерства транспорту України та включено до складу об`єднання «Укрпромзалізтранс» Державної адміністрації залізничного транспорту України.

Відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 30.10.2001р. №746 державне підприємство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» перетворено у відкрите акціонерне товариство в порядку, передбаченому Указом Президента України від 15.06.1993р. №210/93 «Про корпоратизацію підприємств» та Положенням про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою КМУ від 05.07.1993р. №508.

Засновником, єдиним акціонером та вищим органом управління позивача є держава в особі Міністерства інфраструктури України, якій належить 100% акцій позивача.

У 2001 році згідно з Актом передачі нерухомого майна від 30.10.2001р., додаток до наказу Міністерства транспорту України №746, майно державного підприємства було передано засновником до статутного фонду позивача. У числі інших об`єктів, Ольшанській філії передані у власність і колії №№12, 13 (позиція №159).

Відповідно до п. 2.1 Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 1450 від 22.07.1998р. (з урахуванням змін, внесених наказом Фонду державного майна України від 18.01.2001р. №66 Про внесення змін та доповнень до наказу ФДМУ від 22.07.1998р. №1450), невід`ємною частиною рішення про створення відкритого акціонерного товариства (про перетворення державного підприємства у відкрите акціонерне товариство) в процесі приватизації є акт передачі нерухомого майна до статутного фонду відкритого акціонерного товариства. Форма та зміст акту передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Київ - Дніпровське МППЗТ» повністю відповідає вимогам даного Порядку.

Таким чином, на думку позивача, правовстановлюючим документом, на підставі якого здійснюється реєстрація права власності на нерухоме майно, передане державою до статутного фонду акціонерного товариства в процесі корпоратизації, є рішення засновника про створення державної (національної) акціонерної компанії, державної (національної) холдингової компанії, відкритого акціонерного товариства, створеного в процесі приватизації (корпоратизації), та акт приймання-передавання нерухомого майна або перелік зазначеного майна, наданий засновником чи державним органом приватизації (п.12 Додатка №1 до п. 2.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002).

Щодо повноважень Міністерства транспорту при корпоратизації Київ-Дніпровського МППЗТ у 2001 році позивач зазначає, що відповідно до п. 5 ст. 116 Конституції України (в редакції, яка діяла на момент корпоратизації) Кабінет Міністрів України здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону. Згідно з чинним на той час Декретом Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» Кабінет Міністрів України вирішив, зокрема, покласти на міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади здійснення функцій щодо управління майном, що є загальнодержавній власності, крім майнових комплексів підприємств, установ, організацій, управління якими здійснюють відповідні служби Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України згідно з законодавчими актами України. Міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади відповідно до покладених на них повноважень, зокрема, здійснюють контроль за ефективністю використання і збереження закріпленого за підприємствами державного майна. У 2001 році діяло Положення про Міністерство транспорту України, затверджене Указом Президента України від 11.05.2000р. №978/2000, згідно з п.4 пп.9 якого Міністерство транспорту України відповідно до покладених на нього завдань здійснює відповідно до законодавства України функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління міністерства.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження, зокрема, на залізничні колії.

Відповідно до п. п. 1.4, 5.1, 4.2, 4.7 Статуту ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», засновником товариства є держава в особі Міністерства інфраструктури України відповідно до Указу Президента України від 03.12.2010р. №1085/1010 «Про оптимізацію системи органів виконавчої влади», що є правонаступником Міністерства транспорту та зв`язку України, яке відповідно до Указу Президента України від 16.07.2004р. №811/2004 «Про утворення Міністерства транспорту та зв`язку України» є правонаступником Міністерства транспорту України; засновником та єдиним акціонером товариства є держава в особі Міністерства інфраструктури України, частка якого у статутному фонді ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», складає 100%; управління товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, здійснюється з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про управління об`єктами державної власності»; товариство є власником майна переданого йому засновником/акціонерами.

Згідно Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» позивача включено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації як майновий комплекс підприємств залізничного транспорту з його інфраструктурою на території України;

Частиною 9 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» господарські організації, створені на базі об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, до виключення їх з переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не можуть вчиняти дії стосовно майна, переданого до їх статутного фонду.

Посилаючись на пп.12 п.4, п.13 Примірного положення про державного секретаря міністерства, затвердженого Указом Президента України від 14 липня 2001 року №529/2001, пп. 14 п.8 Положення про Міністерство транспорту України, затвердженого Указом Президента України від 11 травня 2000 року №678 (з урахуванням змін, внесених Указом Президента 26 листопада 2001 року №1144/2001), на думку позивача, Державний секретар мав право затверджувати наказ №746 Міністерства транспорту України від 30.10.2001р. та Акт передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Київ - Дніпровське МППЗТ» згідно законодавства, яке діяло на той час.

На думку позивача, належними доказами наявності у особи права власності на залізничну під`їзну колію, зокрема, є: акт введення в експлуатацію та встановлення залізницею Порядку обслуговування залізничної під`їзної колії; масштабний план; технічний паспорт; поздовжній та поперечний профілі залізничних колій; креслення штучних споруд.

Під`їзні залізничні колії позивача, зокрема, розташовані не тільки на земельних ділянках, які оформлені за ним, але й на земельних ділянках інших підприємств. Деякі колії мають протяжність в декілька десятків кілометрів і пролягають поза межами населених пунктів, тобто розташовані на земельних ділянках без визначення адреси. Відповідно єдиними документами, які свідчать про належність таких колій позивачу є Акт приймання-передачі майна до статутного фонду та технічні паспорти на ці колії.

За своєю природою залізничні колії не належать до самостійних об`єктів цивільних правовідносин, права на які підлягають державній реєстрації

Під час корпоратизації у 2001 році майно передавалось до статутного фонду позивача за юридичною адресою розташування юридичної особи та її філій.

Акти прийому-передачі спірного майна у власність ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» 2001 року та Ольшанському ППЗТ попередніх років, затверджені державою в особі Міністерства транспорту України разом з відповідними наказами є правовстановлюючими документами товариства на майно, не скасовувались, не визнавались недійсними в частині передачі товариству від держави майна та є чинними на даний час.

В обґрунтування зазначених обставин позивач посилається на норми ст. 9 Закону України «Про транспорт», ст. ст. 64, 67 Статуту залізниць України, затвердженого постановою КМУ від 06.04.1998р. №457, п.п. 1.4., 1.5. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» та постанови Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2015р. «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави».

Рішенням Регіонального відділення ФДМУ по Миколаївській області №138 від 28.12.1995р. було вирішено приватизувати ДП Будівельно-виробничу фірму «Миколаївводбуд», створивши ВАТ «Миколаївводбуд», з передачею у його статутний фонд майна вартістю 128422300 тис. крб. Серед переліку нерухомого майна (без дати та номеру), що передається у власність ВАТ «БВКФ «Миколаївводбуд» під №3 був вказаний «склад заповнювачів». Зміни до даного Переліку були зроблені РВ ФДМУ по Миколаївській області 24.09.2008р. на підставі рішення господарського суду Миколаївської області від 19.08.2008р. у справі №17/528/08 про визнання права власності МПП «Іній» на спірні залізничні колії, яке в подальшому було скасоване постановою Вищого господарського суду України від 16.04.2009р., МПП «Іній» було відмовлено у визнанні права власності на залізничні колії №№12, 13. У справі №17/528/08 судами було встановлено, що спірні колії №№12, 13 з 1977 року знаходились на балансі Ольшанського ППЗТ, з його відання не вибували та ДП Будівельно-виробничій фірмі «Миколаївводбуд» ніколи не передавались.

Крім того, позивач зазначає, що постановою Вищого господарського суду України від 13.05.2011р. у справі №16/5/09 визнано недійсним рішення РВ ФДМУ по Миколаївській області №138 від 28.12.1995р. про приватизацію ДП Будівельно-виробничої фірми «Миколаївводбуд» в частині передачі до статутного фонду ВАТ «Миколаївводбуд» залізничних під`їзних шляхів, вказаних у додатку до листа РВ ФДМ України по Миколаївській області від 24.09.2008р. №14-11-0453 №3.3 та було встановлено, що ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» є власником спірного майна на законних підставах.

Стосовно клопотання відповідача від 29.08.2016р. за вих. №108 про застосування строку позовної давності позивачем зазначено наступне.

03.10.2012р. Ольшанська філія ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту» дійсно зверталась до прокуратури Миколаївського району Миколаївської області з заявою №1643/18, копію якої додає відповідач, з метою проведення перевірки, але перевірку прокуратурою проведено не було та письмову відповідь на дану заяву не отримано. До заяви №1643/18 додавалось свідоцтво про право власності на нерухоме майно ТОВ «Транссклад ОМ» від 18.04.2012р., в якому не містилось жодного посилання на залізничні колії. Крім того, позивач зазначає, що бути впевненим у достовірності даного свідоцтва на той час було неможливо, що і стало приводом для звернення до прокуратури з метою перевірки факту.

Таким чином, на думку позивача, у нього не було законних підстав для звернення до суду з приводу оскарження вищезазначених документів.

31.01.2014р. представникам Ольшанської філії ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» вперше стало відомо про те, що залізничні колії №№12,13, які знаходяться на балансі позивача, перепродані директором МПП «Іній» новому власнику - гр. ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу №419 від 13.03.2012р., отже, на думку позивача, ним дотримано встановлений законодавством строк для подання даної позовної заяви.

11.11.2016р. позивачем подано до господарського суду клопотання про поновлення строку позовної давності (т. 3, а.с.29).

16.11.2016р. позивачем подано до господарського суду пояснення у справі за вих. №1849/18 від 16.11.2016р. до клопотання про поновлення строку позовної давності від 11.11.2016р. (т.3, а.с.51-53).

Позивач зазначає, що починаючи з 2008 року ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» ведеться судовий розгляд справ, що стосуються неправомірності заволодіння МПП «Іній» залізничними коліями №№12, 13, що є власністю ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ». 02.07.2010р. ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» в особі Ольшанської філії подано адміністративний позов про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Ольшанської селищної ради від 22.01.2008р. №4 в частині права власності на залізничні колії №№12,13. Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 31.10.2012р. у справі №14/17/1726/12, ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013р. та постанови Вищого адміністративного суду України від 06.11.2013р., рішення виконкому Ольшанської селищної ради від 22.01.2008р. №4 в частині права власності на залізничні колії №№12,13 визнано незаконним та скасовано. Постановою Вищого адміністративного суду України № К/800/27482/14 від 17.09.2015р. у справі №1417/1726/12 касаційну скаргу ТОВ «Транссклад ОМ» залишено без задоволення, а постанову Миколаївського районного суду Миколаївської області від 31.10.2012р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013р. без змін. Під час розгляду в судах зазначеної справи, директором МПП «Іній» було вчинено ряд дій щодо оформлення права власності на 80/100 часток нежитлового об`єкту нерухомого майна та на підставі рішення виконкому Ольшанської селищної ради №68 від 20.07.2011р. оформлено свідоцтво про право власності від 27.12.2011р. та включено до опису майна спірні залізничні колії №№52, 53, про наявність якого позивачу не було відомо. В подальшому керівником МПП «Іній» майно перепродано ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу 18/100 часток нежитлового об`єкту нерухомого майна №419 від 13.03.2012р., до складу якого увійшли під`їзні залізничні колії №№12, 13 (за тех. паспортом №№52, 52). На підставі рішення Ольшанської селищної ради №33 від 02.04.2012р. за заявою ОСОБА_1 було оформлено свідоцтво про право власності ТОВ «Транссклад ОМ» від 18.04.2012р.

Позивач також зазначає, що 03.10.2012р. Ольшанська філія ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» звернулась до прокуратури Миколаївського району Миколаївської області з заявою №1643/18 з метою проведення перевірки. До заяви було додано копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно ТОВ «Транссклад ОМ» від 18.04.2012р., але в ньому не містилось жодного посилання на залізничні колії. Зазначена копія було отримана у сторонньої особи та позивач не був впевнений у її достовірності. Відповіді від прокуратури не було отримано, про що, на думку позивача, свідчать заяви до прокуратури за вих. №998/18 від 18.06.2013р. та №1982/11 від 28.09.2013р. Тобто, позивач не мав належних документів для звернення з позовною заявою до ТОВ «Транссклад ОМ» про витребування майна.

Про наявність рішень виконкому Ольшанської селищної ради №68 від 20.07.2011р. та №33 від 02.04.2012р., як зазначає позивач, йому стало відомо випадково при вирішенні питання щодо скасування рішення виконкому Ольшанської селищної ради №4 від 22.01.2008р.

26.09.2014р. позивачем було подано позов про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Ольшанської селищної ради №68 від 20.07.2011р. та №33 від 02.04.2012р. в частині оформлення права власності на залізничні колії №№12, 13 за ТОВ «Транссклад ОМ». Ухвалою від 09.06.2016р. у справі 480/2319/14-а було відмовлено у відкритті касаційного провадження.

17.12.2014р. позивачем було подано позов до ТОВ «Транссклад ОМ» (справа №480/3017/14-ц) про визнання недійсним договору купівлі-продажу №419 від 13.03.2012р. в частині оформлення права власності на залізничні колії №№52,53, але позов залишено без задоволення.

Таким чином, позивач зазначає, що ним весь час вживались всі можливі заходи до захисту свого порушеного права та просить суд визнати причини пропуску строку давності поважними та поновити цей строк у відповідності до положень ст. 267 Цивільного кодексу України (т.3, а.с.51-53).

Відповідач позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, застосувати строк позовної давності.

Заперечення відповідача викладено у відзивах за вих. №107 від 29.08.2016р., за вих. №131 від 13.10.2016р., у додаткових запереченнях від 14.09.2016р., додаткових відзивах від 02.11.2016р. (вх. №18355/16), від 08.11.2016р., від 11.11.2016р., №108 від 10.10.2017р., від 20.09.2018р.

Свої заперечення відповідач обґрунтовує посиланням на норми ст. ст. 9, 41, п.5 ст. 116 Конституції України, ст. ст. 3, 16, 179, 182, 188, 316, 317, 319, 321, 326, 328, 331, 345, 387, 388 Цивільного кодексу України, норми Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Положення про передачу об`єктів державної та комунальної власності, затверджене постановою Кабінету Міністрів України 21.09.1998р. №1482, ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Указ Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993р. №210/93, п. 4.2 Статуту Ольшанського міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту, затвердженого 17.03.1994р., згідно якого майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання, п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 4.2 Статуту ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Заперечення відповідача ґрунтуються на таких твердженнях:

- надані позивачем на підтвердження права власності на спірне майно: копія наказу Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2201р. «Про перетворення Київ-Дніпровського міжгалузевого підприємства промислового транспорту залізничного транспорту у відкрите акціонерне товариство» та додатки до нього, акт передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» не є належними доказами;

- ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» було включено до переліку підприємств, установ та організацій, що передаються до сфери управління Мінтрансзв`язку, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку підприємств, установ та організацій, що передаються до сфери управління Мінтрансзв`язку» №684-р від 28.09.2004р., що, на думку відповідача, свідчить про те, що єдиним органом, якому належали повноваження управління об`єктом державної власності об`єднання «Укрпромзалізтранс», до складу якого входили Ольшанське та Київ-Дніпровське МППЗТ, був Кабінет Міністрів України (т.2, а.с. 153-155);

- у п. 4.2 Статуту Ольшанського міжгалузевого підприємства промислового залізничного спорту, затвердженого першим заступником Міністра транспорту України 17.03.1994р. закріплено, що майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Статутний капітал Державного підприємства Київ-Дніпровське МППЗТ формувався шляхом приєднання до нього цілісних майнових комплексів державних підприємств, що реорганізовувались згідно наказу Міністра транспорту України №35 від 25.01.2001р., у тому числі цілісного майнового комплексу Державного підприємства Ольшанське ДММППЗТ. Публічне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське МППЗТ» створено шляхом перетворення державного підприємств «Київ-Дніпровське МППЗТ», товариство є правонаступником всіх прав та обов`язків останнього. Пунктом 4.2 Статуту ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» визначено, що управління товариством здійснюється з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про управління об`єктами державної власності». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності;

- здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Згідно з п. 1.3 Статуту ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» товариство є правонаступником прав і обов`язків державного підприємства «Київ-Дніпровське МППЗТ». Відповідно до положень Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999р., Київ-Дніпровське МППЗТ не підлягає приватизації. Нерухоме майно об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження (ч. 9 ст. 11 Закону «Про управління об`єктами державної власності»);

- рішення про зміну режиму майна Кабінетом Міністрів України не приймалось, отже матеріалами справи не підтверджено зміну форми власності з державної на приватну, а наданий позивачем акт передавання державного майна у власність не підтверджує, а навпаки - порушує інтереси держави так як акт, прийнятий у незаконний спосіб, не може вважатись належним доказом (т.2, а.с.210-212);

- технічний паспорт і план колійного розвитку від 1978 року, договір №37 від 22.02.2000р. на поставку та прибирання вагонів, акт обстеження колій від 01.12.1997р., на які посилається позивач, відповідач вважає неналежними доказами, відповідно до приписів ст. 34 ГПК України та зауважує наступне: позивачем не надано суду будь-яких доказів введення в експлуатацію спірного нерухомого майна чи його будування, а також жодних правовстановлюючих документів, які б засвідчували виникнення у нього права власності на спірний об`єкт нерухомості; технічні паспорти, договори на поставку вагонів і акти обстеження не є тими обставинами, з якими закон пов`язує виникнення права власності; на час звернення до суду з позовними вимогами про захист порушеного права та витребування залізничних колій, право власності за позивачем не визнано та не зареєстровано; позивачем не доведено жодними доказами, що колії, які передавались МППЗТ у 1977 році на час звернення з позовом знаходяться у фактичному володінні або користуванні саме відповідача. Сам факт оформлення правовстановлюючого документу відповідачем на колії №52 та №53, на думку відповідача, не свідчить про фактичне володіння або користування останнім саме тим майном, на яке претендує позивач;

- одночасне посилання позивача на норми ст. ст. 387 та 388 Цивільного кодексу України, на думку відповідача, свідчить про те, що позивач взагалі не визначився з правовою природою своїх вимог;

- позивач не навів доказів здійснення відповідачем будь-яких дій, що вказують на його умисне заволодіння державною власністю;

- у постанові від 14.03.2007р. у справі №21-8во07, на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Верховний Суд України застосував рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» та зазначив, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця (т.1, а.с.198-203);

-18.04.2012р. Миколаївським ММБТІ на підставі рішення виконкому Ольшанської селищної ради від 02.04.2012р. №33 видано ТОВ «Транссклад ОМ» свідоцтво на право власності на нерухоме майно серія САЕ №386783, серед якого значаться і залізничні колії №52 579 м та №53 409 м. Нерухоме майно, зазначене у свідоцтві на право власності пройшло державну реєстрацію згідно з вимогами чинного законодавства, про що свідчить витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 21.02.2013р. серія СЕК №137451. Свідоцтво на право власності ніким не скасовано та не визнано недійсним, тобто ТОВ «Транссклад ОМ» є законним власником належного йому майна, зокрема, залізничних колій №52 та №53;

- форма і зміст акту передачі нерухомого майна від 30.10.2001р. не відповідає вимогам п. 2.1, 5.1, 6.1 наказу ФДМУ від 22.07.1998р. №1450 про затвердження Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно: не зазначена адреса місцезнаходження жодного об`єкту переліку; відсутній перелік документів, визначений п.5.1; акт та перелік нерухомого майна підписуються Головою ФДМУ, його заступниками, начальниками регіональних відділень ФДМУ. Зазначені документи не пройшли державну реєстрацію, підписані державним секретарем, що на думку відповідача, суперечить наказу Міністерства транспорту України від 10.09.2001р. №595, оскільки не містить погодження Міністра відповідно до п. в) ч. 1 наказу;

- спірні залізничні колії №№12, 13 входили до складу майна ВАТ БВКФ «Миколаївводбуд», яке було включено до активів останнього на момент приватизації спірного майна та передано державою до Статутного фонду ВАТ БВКФ «Миколаївводбуд». В подальшому, після приватизації, ВАТ БВКФ «Миколаївводбуд» передало за договором купівлі-продажу №233 від 12.09.2000р., а МПП «Іній» придбало частину майнового комплексу ВАТ БВКФ «Миколаїввводбуд», до складу якого входили залізничні колії №№12, 13. Таке відчуження відбулося у 2000 році та досі ніким не оспорене. Договір купівлі-продажу №223 від 12.09.2000р. визнано дійсним у судовому порядку. Надалі МПП «Іній» відчужило спірне майно ОСОБА_1 , яка в свою чергу внесла його до статутного фонду ТОВ «Транссклад ОМ»;

- документи, що підтверджують право власності на спірне майно та належать кожному з власників цього майна, не скасовані, не визнані недійсними у встановленому порядку;

- позивачем не вказано ні індивідуальні характеристики майна, ні адресу, за якою воно знаходиться, а враховуючи, що у акті передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» зазначені й інші колії за номерами 12 та 13 (позиції №№129, 132), на думку відповідача, неможливо ідентифікувати, які саме колії підлягають витребуванню;

- скасування рішення ФДМУ про приватизацію спірного майна не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності на майно. Рішення ФДМУ про приватизацію ВАТ «Миколаївводбуд» завершило свою дію з видачею наказу ФДМУ №28-п від 19.01.1998р. про завершення приватизації. На підставі цього наказу і переліку нерухомого майна за ВАТ «Миколаївводбуд» було зареєстровано право власності на майновий комплекс (цілий об`єкт) і видане реєстраційне посвідчення. Ці документи до цього часу ніким не оспорені і є чинними. Свідоцтва про право власності і їх реєстрація за наступними власниками є досі чинними і ніким не оспорені.

Клопотання відповідача про застосування строку позовної давності обґрунтовано посиланням на норми ст. ст. 257, 261, 267 Цивільного кодексу України та мотивовано тим, що позивачу, про порушення свого права, було відомо ще у жовтні 2012 року, про що свідчить на факт звернення позивача 03.10.2012р. до прокуратури Миколаївського району Миколаївської області, який позивачем визнано. На думку відповідача, неотримання позивачем відповіді з прокуратури не перешкоджало позивачеві звернутися з позовом про захист свого права у встановлений ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України строк. Відповідач також зазначає, що у наданому до прокуратури зверненні додатком є свідоцтво про право власності на нерухоме майно ТОВ «Транссклад ОМ» від 18.04.2012р. де вказана підстава його видачі рішення виконкому Ольшанської селищної ради №33 від 02.04.2012р. До того ж, як зазначає відповідач, позивачем оскаржувалось рішення виконавчого комітету Ольшанської селищної ради №4 від 22.01.2008р. та представники позивача мали можливість витребувати для ознайомлення повний текст рішення №33 від 02.04.2012р. (т.2, а.с. 23-25).

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача МПП «Іній» проти позовних вимог заперечує, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Заперечення обґрунтовано посиланням на те, що право власності МПП «Іній» на цілісний майновий комплекс в смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, в тому числі залізничні колії №№ 12, 13, підтверджується свідоцтвом про право власності за №793 від 25.05.2001р. на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2000р. №223, який згодом рішенням господарського суду Миколаївської області від 13.12.2007р. у справі №8/827/07 було визнано дійсним. На момент укладення договорів про перехід права власності під`їзні залізничні колії №52 та №52 входили до складу майнового комплексу з самостійною адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, смт. Ольшанське, вул. Промислова, 7.

МПП «Іній» у своїх запереченнях також зазначає, що майно, яке було придбано МПП «Іній» за вищезгаданим договором у ВАТ «Миколаївводбуд» було цілісним майновим комплексом, що підтверджується свідоцтвом про право власності ВАТ ВКПБ «Миколаївводбуд» №793 від 25.07.2000р. на це майно, яке було видане на підставі наказу РВ ФДМУ по Миколаївській області №28-п від 19.01.1998р. «Про завершення приватизації ВАТ ВКПБ «Миколаївводбуд» і переліку нерухомого майна, де серед іншого п.3 значився «Склад заповнювачів», до якого входило: покриття, будівля 2 шт., залізничні під`їзні шляхи.

На думку МПП «Іній» те, що спірні під`їзні колії невід`ємні від складу заповнювачів підтверджується:

- проектною документацією по організації будівництва-реконструкції Ольшанського заводу ЗБВ тресту «Миколаївводбуд» в смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, яку виконано Українським південним державним проектно-дослідницьким інститутом «Укрглавводпроект» Міністерства меліорації і водного господарства УРСР в 1990 році за №89211, де у п.3 «Основні рішення проекту організації будівництва»: «Постачання будівництва щебенем, піском, цементом передбачається з відповідних складів заповнювачів Ольшанського заводу ЗБВ, які за своїм типом є прирейковими і мають у своєму складі дві залізничні колії (№12 і №13) протяжність 781 і 407 метрів, знаходяться на балансі заводу»;

- наказом №23 від 17.03.1994р. «Про введення в експлуатацію», яким Ольшанський завод ЗБВ ВКПБ «Миколаївводбуд» призначає комісію з введення в експлуатацію після капітального ремонту складу заповнювачів на території свого майнового комплексу;

- актом про прийом в експлуатацію спорудження виробничого і допоміжного призначення, що входить до складу об`єкту від 01.04.1994р., в п.8 якого зазначені під`їзні залізничні шляхи №12, №13, що свідчить про те, що залізничні шляхи ППЗТ не передавалися взагалі.

Із викладеного, як зазначає третя особа МПП «Іній» видно, що використання і утримання під`їзних залізничних колій складу заповнювачів іншими особами неможливо внаслідок знаходження їх на території підприємства, що охороняється, і з огляду на те, що їх призначення полягає у забезпеченні виробничої діяльності саме цього підприємства.

У запереченнях МПП «Іній» також просить суд звернути увагу на таке:

- спірні під`їзні залізничні колії були розташовані на землі МПП «Іній», яка виділена для розміщення виробничих будівель Ольшанському заводу ЗБВ фірми «Миколаївводбуд» площею 5,2 га, з урахуванням під`їзних залізничних колій №52 та №52 згідно з планом землекористування до Державного акту від 13.12.1995р., який виданий на підставі рішення 5-ї сесії 22-го скликання Миколаївської обласної ради депутатів трудящих від 05.09.1995р. №6. План землекористування погоджений з відділом архітектури і містобудування Миколаївської обласної ради від 03.08.1994р.;

- після придбання МПП «Іній» цілісного майнового комплексу Ольшанського заводу ЗБВ фірми «Миколаїввдбуд» відповідно до норм Земельного кодексу України переоформило право на користування цією земельною ділянкою шляхом укладення договору оренди землі від 05.06.2007р., про що в держреєстрі зроблений запис від 23.07.2007р. за №95 і присвоєний кадастровий номер :01:000:0001. Додатковою угодою від 13.07.2012р. вищезгаданий договір оренди землі продовжено строком до 05.06.2017р.;

- ППЗТ здійснювало лише обслуговування під`їзних залізничних шляхів, подання і прибирання вагонів і отримувало від МПП «Іній» плату за ці послуги. На підтвердження зазначених обставин, МПП «Іній» посилається на акти виконаних робіт по огляду під`їзних колій та платіжні доручення по оплаті робіт, які підписані директором МППЗТ і скріплені печаткою;

- позивачем не доведено факту передачі позивачу саме колій складу заповнювачів, які від УПТК були передані заводу ЗБВ, а після приватизації продано МПП «Іній» (т.2, а.с.75-76). На підтвердження своїх заперечень третя особа посилається на наказ №79 від 14.10.1977р. БМТ «Миколаївводбуд» «О передаче основных средств», наказ №16 від 06.01.1978р. та інвентарний список основных средств (а.с.83 т.2) «п.21. склад наполнителей прирельсовый с подъезными путями №12 и №13»;

- договір транспортно-експедиційного обслуговування між МППЗТ та МПП «Іній» було укладено до придбання третьою особою спірного майна, тому і на балансі ММП «Іній» зазначеного майна не мало бути;

- на сьогодні не існує жодного рішення суду, правовстановлюючого документа, який би підтверджував, що саме колії складу заповнювачів №52 та №52, які придбав МПП «Іній» у ВАТ «Миколаївводбуд», є загальнодержавною власністю і не підлягають приватизації. Рішенням у справі №16/5/09-нр господарським судом були скасовані зміни до переліку нерухомого майна, зазначені у листі РВ ФДМУ по Миколаївській області, але ні свідоцтво, видане на підставі переліку, ні наказ, яким затверджено цей перелік, ні державну реєстрацію цих документів ніким не оскаржено;

- позивач навмисно приховує свідоцтво на право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 03.09.2008р., видане Ольшанською селищною радою, оскільки з зазначеного документу випливає: по-перше, що власником майна є держава і майно знаходиться в господарському віданні ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ»; по-друге, що держава не є власником залізничних колій №52 та №53. Як зазначає МПП «Іній», свідоцтво на право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 03.09.2008р. та Статут ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» були предметом дослідження у Господарському суді Миколаївської області у справі №915/341/13-г за позовом МПП «Іній»;

- твердження позивача про те, що він дізнався про порушення свого права 31.01.2014р. в будівлі селищної ради, не відповідають дійсності. На думку третьої особи, про те, що спірне майно належить ТОВ «Транссклад ОМ» позивачу стало відомо ще у жовтні 2012 року, про що ним було заявлено в прокуратуру Миколаївського району (т.1, а.с.117-183).

Третя особа на стороні позивача в цілому підтримує твердження позивача. (т.6, а.с.100-104)

Справа розглядалась судами неодноразово.

Так, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.11.2016р. у справі №915/856/16 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.03.2007р., задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссклад ОМ», рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.11.2016р. у справі №915/856/16 скасовано, в задоволені позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.07.2017р. касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» задоволено частково, рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.11.2016р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.03.2017р. зі справи № 915/856/16 скасовано.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2017р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.03.2018р., у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27.06.2018р. скасовано постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.03.2018р. та рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2017р., з подальшим переданням справи до Господарського суду Миколаївської області на новий розгляд.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 20.11.2018р., залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного адміністративного суду від 15.05.2019р., позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 13.08.2019р. вказані рішення та постанову були скасовані, справу №915/856/16 направлено на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

Судом касаційної інстанції було зазначено, що судами не було встановлено та не досліджено: 1) доказів наявності саме у позивача права власності на спірне майно. При цьому, за відсутності усіх необхідних документів, що підтверджують право власності на залізничну під`їзну колію (акт введення в експлуатацію та встановлення залізницею порядку обслуговування залізничних під`їзних колій для новозбудованої залізничної колії, масштабний план, технічний паспорт, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій, креслення штучних споруд) суди не обґрунтували висновок про належність спірних колій позивачу; 2) наявність правових підстав для витребування спірного нерухомого майна саме позивачем, його правосуб`єктність з огляду на положення статті 326 Цивільного кодексу України, наявність чи відсутність правовстановлюючих документів, які би підтверджували право власності ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Ольшанської філії на спірне майно. З урахуванням того, що ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" утворене у процесі корпоратизації державного підприємства, достеменно не з`ясовано також, на якому речовому праві належить це майно позивачу (право власності, право господарського відання); 3) не надано оцінки наявним у матеріалах справи доказам, що свідчать про різну довжину залізничних колій, які передавались за актом прийому-передачі у 2001 році позивачу у справі, та колій, що використовуються відповідачем. Крім того, позивачем у справі не доведено тотожності таких залізничних колій. У даній справі, позивач просив витребувати колії № 12, 13 (за технічним паспортом № 52, 53) в смт. Ольшанське, при цьому не зазначив ні довжину, ні дату введення в експлуатацію, ні інших характеристик витребуваних колій. Суди, встановлюючи послідовність переходу залізничних колій з балансу одного підприємства на баланс до іншого, зробили висновки про те, що саме колії № 12, 13 (за технічним паспортом № 52, 53) вибули з володіння позивача, при цьому всупереч вимогам процесуального права не спростували доводів відповідача щодо невідповідності витребуваного спірного майна та не дослідили, чи є колії, що витребовуються, саме тими коліями, які неправомірно вибули з власності позивача; 4) судами не проаналізовано належним чином усіх обставин справи, у тому числі не з`ясовано моменту початку перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах. Зокрема, при визначенні початкового моменту перебігу позовної давності судами не надано належної оцінки усім доказам у справі ( т.1, а. с. 177, 179). За підсумками вказаного, Верховним Судом зроблені висновки, що під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

За результатами повторного автоматизованого розподілу, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 19.09.2019р. справу № 915/856/16, призначено головуючому судді Ткаченку О.В.

Ухвалою суду від 26.09.2019р. справу було прийнято до розгляду суддею Ткаченком О.В. за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.10.2019р., запропоновано учасникам справи надати суду письмові пояснення по суті позовних вимог з урахуванням вказівок, зазначених у постанові Верховного Суду від 13.08.2019р. та докази в обґрунтування.

23.10.2019р. від позивача до суду надійшли пояснення (вх. №16473/19) в яких він зазначив наступне: предметом позовної заяви є витребування із чужого незаконного володіння залізничних колій №№12,13; також позивач зазначив у хронологічному порядку обставини набуття позивачем права власності з 1977 року до 2001 року, коли спірні залізничні колії наказом Міністерства транспорту України від 30.01.2001р. №746 (акт передачі нерухомого майна є додатком до вказаного наказу) були передані у власність позивачу; позивач, як власник спірного нерухомого майна, має масштабний план залізничних колій №№12,13, технічний паспорт, повздовжні та поперечні профілі залізничних колій, креслення штучних споруд, копії яких є в матеріалах справи, при цьому, залізничний та технічний план та масштабний план підхідної колії є правовстановлюючим документом, що підтверджується судовою практикою у справах про визнання права власності (постанова Вищого господарського суду України від 10.02.2015р. у справі №920/514/14); спірне майно має статус загальнодержавного, оскільки не вибувало з державної власності та у 2001 році передано Міністерством транспорту України у власність позивача на підставі положень ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», ст. 85 Господарського кодексу України та ст. 9 Закону України «Про транспорт» та акт передачі нерухомого майна від 30.01.2001р. не оскаржено та не скасовано; в силу норм ч.9 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» нерухоме майно об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятись дії, наслідком яких може бути їх відчуження.

25.10.2019р. від відповідача до суду надійшли пояснення, в яких останній проти заявлених позовних вимог заперечує, зазначаючи про їх необґрунтованість, оскільки, по-перше, на думку відповідача позивач не довів належними та допустимими доказами право власності на спірні залізничні колії, натомість відповідач на момент подачі позову і на даний час є їх власником, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданим відповідачем при розгляді даної справи; по-друге, на думку відповідача, трест «Миколаївводбуд» як був, так і залишився підприємством, за яким було закріплено спірне майно, а попередник позивача у визначений законом спосіб такого права не набув, та залізничні колії складу заповнювачів №№12,13 як були у складі основних засобів тресту «Миколаївводбуд», так там і залишились, обліковуючись на балансі до моменту приватизації підприємства та тільки тоді вони вибули із державної власності в силу приписів законодавства про приватизацію і повноважень РВ ФДМУ у Миколаївській області; відповідач наполягає, що спірні залізничні колії це не під`їзні колії в розумінні Статуту залізниць, а внутрішньозаводські розвантажувальні колії складу заповнювачів для підвозу піску і щебню (технологічних перевезень), розміщені на території підприємства, які завжди були частиною цілісного майнового комплексу, вони ніколи не з`єднувались із залізничними коліями загального користування, як того вимагає Статут залізниць для під`їзних колій; по-третє, відповідач не вважає акт передачі майна позивачу від 30.10.2001р. належним доказом, що підтверджує його право власності, оскільки вказаний акт та наказ не відповідає вимогам Положення «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», затвердженого постановою КМУ від 21.09.1998р. №1482 та зазначає, що наразі окремого акту КМУ стосовно передачі спірного майна в будь-якому титулі або на праві власності позивачу в природі не існує і позивачем не надано, натомість неправомірність набуття права власності згідно з наказом РВ ФДМУ №28-п в судовому порядку не визнавалась; по-четверте, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки позивач знав про порушення свого права починаючи з жовтня 2009 року (початок розгляду справи №16/5/09), а з даним позовом звернувся лише у 2016 році, тобто через 7 років, при цьому не навівши наявності поважних причин такого пропуску, оскільки докази які були на початку розгляду даної справи такі самі і залишились та нових не з`явилось; відповідач зазначає, що внесення майна державного підприємства, яке відповідно до закону не підлягає приватизації, як вкладу до статутного (складеного) капіталу забороняється, і, відповідно, юридичній особі не може належати це майно на праві приватної власності, якщо інше прямо не передбачено законом. При цьому згідно з ч.2 ст. 145 Господарського кодексу України, зміна правового режиму майна суб`єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом. Отже, на думку відповідача якщо право власності позивача на спірне майно юридично не спроможне, то і порушення його, а відтак і захист не можливий.

Підготовче засідання неодноразово відкладалось.

22.01.2020р. від відповідача до суду надійшло клопотання про витребування документів, які підтверджують правонаступництво позивача щодо майна Ольшанського МППЗТ, яке було ліквідовано у 2001 році та відносно майна Державного Київ-Дніпровського МППЗТ, яке змінило назву та продовжує існувати на даний час.

В судовому засіданні 22.01.2020р. представник позивача зазначив, що усі наявні у нього докази щодо правонаступництва вже надавались ним суду та залучені до матеріалів справи, інших доказів на підтвердження такого правонаступництва у позивача немає. Враховуючи принцип диспозитивності, суд прийняв твердження представника позивача щодо відсутності у нього інших додаткових доказів правонаступництва та здійснюватиме розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами.

07.02.2020р. від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких відповідач наполягає на тому, що він є належним власником спірних залізничних колій, зазначаючи про те, що вказане право підтверджується рішенням Виконавчого комітету Ольшанської селищної ради від 02.04.2012р. №33 «Про оформлення права власності», яким було оформлено право власності ТОВ «Транссклад ОМ» на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою смт Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області вул. Промислова, 7Б, до складу якого входять спірні залізничні колії, як приналежність головної речі, та свідоцтвом на право власності на нерухоме майно серія САЄ №386783, виданим на підставі вказаного рішення, вказані документи є чинними та не оспореними, натомість жодного документа, що підтверджує право власності на спірне нерухоме майно позивачем не надано. Відповідач зауважує, що в даному випадку перш за все дослідженню підлягають докази, якими підтверджується наявність саме у позивача права власності на спірні колії.

В ході розгляду справи у суду виникла необхідність з`ясувати питання щодо неспівпадіння технічних характеристик залізничних колій №№12,13, зазначених позивачем залізничним коліям №№52,53 згідно з даними технічного паспорту відповідача, у зв`язку з чим, сторонам було запропоновано надати суду перелік питань для проведення судової документально-технічної експертизи та запропонувати особу, якій слід доручити проведення такої експертизи. У зв`язку з цим, сторонами були надані суду такі переліки питань (за вх. №3116/20 від 11.03.2020р. та вх. №3143/20 від 11.03.2020р.), однак, в ході з`ясування вказаних питань, сторонами було підтверджено, що колії, зазначені позивачем у позові, та які він просить суд витребувати з незаконного володіння відповідача, є тими коліями, які обліковує у себе на балансі відповідач, оскільки, зокрема, інших колій він немає, та саме ці колії ТОВ «Іній» (попередній володілець спірних колій) придбало у ВАТ «Миколаївводбуд», яке в свою чергу отримало їх у статутний капітал в процесі приватизації від РВ ФМДУ по Миколаївській області.

За таких обставин, у суду відпала підстава для призначення судової технічної експертизи.

05.08.2020р. від позивача до суду надійшли відомості про перелік доказів, які підтверджують викладені у позовні заяві обставини.

06.08.2020р. від відповідача до суду надійшла заява, в якій він просить суд звернути увагу на самі важливі доводи відповідача і надати їм оцінку перш за всі інші, враховуючи надмірний об`єм інформації і доказів. Відповідач наголошував, що вирішення питання про право віндикації позивача прямо пов`язане з обставинами створення останнього, а саме, з огляду на приписи Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999р. №847-ХІV в редакції станом на 30.10.2001р., приватизація позивача заборонена, при цьому, указ Президента України «Про корпоратизацію підприємств» №580/93 від 13.12.1993р. містить застереження, що його дія не поширюється на підприємства, заборонені до приватизації. При цьому, згідно з положень Методики оцінки вартості об`єктів приватизації та оренди, майно, заборонене до приватизації, до статутного фонду (капіталу) корпоратизованого підприємства не вноситься, а відтак, державне майно протиправно передано позивачу у власність, тому він не може витребовувати його у законного володільця відповідача.

10.08.2020р. від Міністерства інфраструктури України до суду надійшла заява, в якій третя особа заявляє, що повністю підтримує заявлені позивачем вимоги та просить суд їх задовольнити.

Ухвалою суду від 11.08.2020р. було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 09.09.2020р.

В судовому засіданні 09.09.2020р. позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечує, зазначаючи про безпідставність вимог позивача.

В судовому засіданні 09.09.2020р. суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати.

Після виходу з нарадчої кімнати судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників учасників справі, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської обласної ради депутатів трудящих №401 від 13.07.1976р. на базі транспортних цехів та ділянок Ольшанського цементного заводу, управління виробничо-технологічної комплектації тресту «Миколаївводбуд», гідролізно-дріжджового заводу, районного об`єднання «Сільгосптехніка», яке підпорядковане республіканському об`єднанню «Укрпромтранс» створено Ольшанське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту, яке підпорядковане республіканському об`єднанню «Укрпромтранс».

12.09.1977р. за №477 Радою Міністрів Української РСР прийнято постанову "Про створення підприємств промислового залізничного транспорту", якою міністерствам та відомствам УРСР, які передають транспортні цехи новоствореним підприємствам промислового залізничного транспорту, доручено здійснити необхідні заходи щодо механізації вантажно-розвантажувальних робіт та приведення в належний стан під`їзних залізничних колій.

Наказом Будівельно-монтажного тресту «Миколаївводбуд» №579 від 12.10.1977р. «Про передачу під`їзних залізничних шляхів», прийнятим відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР про створення у 1977 році у складі Міністерства автомобільного транспорту УРСР нових підприємств промислового залізничного транспорту та на виконання наказу Міністерства меліорації та водного господарства УРСР №492 від 30.09.1977р., з метою подальшого поліпшення транспортного обслуговування підприємств та організацій області, укріплення матеріально-технічної бази промислового залізничного транспорту, підвищення рівня механізації вантажно-розвантажувальних робіт доручено УПТК тресту «Миколаївводбуд» здійснити передачу під`їзних шляхів Ольшанської бази УПТК Ольшанському підприємству промислового залізничного транспорту Міністерства автомобільного транспорту УРСР (далі Ольшанське ППЗТ).

27.10.1977р. на виконання постанови Ради Міністрів Української РСР №477 від 12.09.1977р. начальник УПТК тресту «Миколаївводбуд» передав, а начальник Ольшанського ППЗТ прийняв основні фонди, в тому числі рухомий склад, завантажувально-розвантажувальні механізми, службово-технічне обладнання та під`їзні шляхи, на суму 106165 крб. (додаток №1 до вказаного акту).

Згідно з відомістю передачі основних засобів на баланс Ольшанського ППЗТ передані залізничні під`їзні колії за №12 та №13, про що також свідчить інвентарна картка обліку основних засобів Ольшанського міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту.

Наказом Міністерства меліорації та водного господарства УРСР №602 від 22.12.1977 «Про створення у складі треста «Миколаїводбуд» заводу залізобетонних виробів» було вирішено створити у першому кварталі 1978 року завод залізобетонних та бетонних виробів тресту «Миколаїводбуд» з місцем розташування у селищі Ольшанка Миколаївської області.

Відповідно до пункту 4 вказівки Міністерства шляхів сполучення №Г-6346у від 17.12.1987р. «Про об`єднання Ольшанського та Миколаївського ППЗТ» обидва підприємства реорганізовано шляхом злиття в Ольшанське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту (далі - Ольшанське МППЗТ).

У травні 1978 року, згідно ст. 82 чинного на той час «Устава железных дорог союза ССР» науково-дослідницьким та проектним інститутом Державтотрансніїпроект було складено «План і профили путевого развития и Ольшанского ППЖТ», на якому зображено фактичне місцезнаходження зазначених колій та їх приналежність. Так, на самій схемі та у таблиці «Ведомость путей» позначено залізничні шляхи №12 та №13 довжиною 417 м та 750 м відповідно, ділянка або підприємство обслуговування УПТК, на чиїм балансі знаходиться ППЗТ (т. 2, а.с.143).

В подальшому, згідно вимог Правил технічної експлуатації залізничних доріг Технічний паспорт колій перероблявся у 1991, 2001, 2009 роках.

01.01.1988р. між Ольшанським МППЗТ та Ольшанським заводом залізобетонних виробів тресту «Миколаївводбуд», яке було створено на базі УПТК тресту «Миколаївводбуд» та на тій самій території, укладено договір №2 на транспортно-експедиційне обслуговування з терміном дії до 01.01.1993р., якому передувало обстеження залізничного господарства заводу. При цьому у рядку 3 акту обстеження і пункті 3 договору відображено, що дане підприємство на своєму балансі не має залізничних колій. Листом Ольшанського заводу залізобетонних виробів тресту «Миколаївводбуд» від 26.01.1993р. №6, за згодою обох сторін, договір №2 пролонговано до 01.01.1996р. без будь-яких змін стосовно прав власності на колії №12 і №13.

Наказом Міністерства транспорту України №35 від 25.01.2001р. реорганізовано шляхом приєднання до Київ-Дніпровського державного міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту на правах відособлених структурних одиниць державні міжгалузеві підприємства промислового залізничного транспорту, в тому числі і Ольшанське МППЗТ.

На підставі наказу Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001р. Київ-Дніпровське державне міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту було перетворене у Відкрите акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», засновником і єдиним акціонером якого є держава в особі Міністерства транспорту України, до складу якого Ольшанське МППЗТ увійшло як Ольшанська філія.

Згідно з актом передачі нерухомого майна від 30.10.2001р. ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», який є додатком до наказу Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001р., Ольшанській філії у власність передані, зокрема, колії №12, 13 (позиція №159 зазначеного акту).

Сукупність наведених обставин об`єктивно свідчить про те, що в процесі створення підприємств промислового залізничного транспорту СРСР у 1977 році Ольшанське ППЗТ набуло залізничні колії, які є предметом даного спору.

Заперечення відповідача та третьої особи щодо того, що позивачеві не було передано цих залізничних колій, ґрунтуючись на доказах, складення яких передувало Акту від 27.10.1977р., за яким начальник УПТК тресту «Миколаївводбуд» передав, а начальник Ольшанського ППЗТ прийняв основні фонди, в тому числі, на витягу з протоколу №17 від 14.10.1977р. засідання комісії по передачі основних засобів УПТК треста «Миколаївводбуд», внаслідок наведеного не можуть вважатись переконливими.

Згідно п.4 вказівки Міністерства шляхів сполучення від 17.12.1987р. №Г-6346у «Про об`єднання Ольшанського та Миколаївського ППЗТ» обидва підприємства шляхом злиття реорганізовано в Ольшанське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту.

Наказом Міністерства транспорту України від 25.01.1994 №33 у відповідності зі спільною угодою між Міністерством транспорту та ФДМУ було створено Українське об`єднання державних міжгалузевих підприємств промислового залізничного транспорту «Укрпромзалізтранс», до складу якого входило Ольшанське МППЗТ. В числі переданого новоствореному підприємству майна були і колії №№12, 13.

Суд відзначає, що станом на цей момент відносини права власності на території України регулювались Законом України «Про власність» (в редакції від 04.06.1993р.).

Відповідно до ст. ст. 31, 34 цього закону, до державної власності в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність). Загальнодержавну (республіканську) власність складають: земля, майно, що забезпечує діяльність Верховної Ради України та утворюваних нею державних органів; майно Збройних Сил, органів державної безпеки, прикордонних і внутрішніх військ; оборонні об`єкти; єдина енергетична система; системи транспорту загального користування, зв`язку та інформації, що мають загальнодержавне (республіканське) значення; кошти республіканського бюджету; республіканський національний банк, інші державні республіканські банки та їх установи і створювані ними кредитні ресурси; республіканські резервні, страхові та інші фонди; майно вищих і середніх спеціальних навчальних закладів; майно державних підприємств; об`єкти соціально-культурної сфери або інше майно, що становить матеріальну основу суверенітету України і забезпечує її економічний та соціальний розвиток.

Статтею 33 встановлено, що управління державним майном від імені народу (населення адміністративно-територіальної одиниці) здійснює відповідно Верховна Рада України і місцеві Ради народних депутатів України, а також уповноважені ними державні органи. Державні органи, уповноважені управляти державним майном, вирішують питання створення підприємств і визначення цілей їх діяльності, реорганізації і ліквідації, здійснюють контроль за ефективністю використання і схоронністю довіреного їм державного майна та інші правомочності відповідно до законодавчих актів України.

Таким чином, є очевидним, що спірні колії належали до державної форми власності, а отже управління цим майном здійснювалось у відповідності до положень ст. 33 Закону України «Про власність».

Не заперечуючи цього факту, відповідач вважає, що спірні колії належали ДП Будівельно-виробничій фірмі «Миколаївводбуд».

Предметом даного позову є вимога позивача про витребування з незаконного володіння відповідача під`їзних залізничних колій №12 та №13 (за технічним паспортом № № 52, 53) на користь ПрАТ "Київ Дніпровське МПЗТ" в особі Ольшанської філії.

При розгляді даної справи судами неодноразово відзначалось, що документами, які можуть підтверджувати права на залізничні під`їзні колії можуть бути акт введення в експлуатацію та встановлення залізницею порядку обслуговування залізничних під`їзних колій для новозбудованої залізничної колії, масштабний план, технічний паспорт, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій, креслення штучних споруд. Аналогічну правову позицію сформульовано у постановах Верховного Суду від 24.06.2019р. у справі № 910/10126/18, від 25.07.2019р. у справі №923/609/17.

Враховуючи предмет спору, суд відзначає, що обставинами, які підлягають встановленню та оцінці судом в цій справі є обставини, пов`язані з тим, хто є власником спірного майна, коли майно вибуло з його володіння та за яких підстав, хто є набувачем спірного майна та чи є правові підстави застосування положень Закону про витребування майна з чужого володіння, внаслідок чого розгляду та відповіді в цьому рішенні підлягатимуть аргументи сторін, які мають безпосереднє відношення до наведених обставин.

Окремо підлягають встановленню та оцінці обставини, пов`язані зі строком позовної давності.

Господарський суд не погоджується з твердженням відповідача щодо належності спірних колій ДП БВФ «Миколаївводбуд».

При цьому, суд враховує наведені вище обставини, пов`язані із переданням колій №№12, 13 в 1977 році, а також вважає за необхідне дати оцінку обставинам, які витікають з приватизації ДП Будівельно-виробничу фірму «Миколаївводбуд».

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області 28.12.1995р. прийняло рішення №138, яким було передбачено приватизувати державне майно Будівельно-виробничої фірми «Миколаївводбуд», створивши Відкрите акціонерне товариство «Будівельно-виробнича комерційна фірма «Миколаївводбуд», з передачею у його статутний фонд майна вартістю 128 422 300 тис. крб.

Відповідно до Переліку нерухомого майна б/н та б/д, прийнятого Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області, який є додатком до його листа №14-11-0453, що передається у власність ВАТ «Будівельно-виробнича комерційна фірма «Миколаївводбуд», під №3 вказано «склад заповнювачів».

24 вересня 2008 року до зазначеного переліку були внесені зміни, відповідно до яких зазначено, що «пункт 3 Переліку нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Миколаївводбуд» (структурний підрозділ - Ольшанський завод залізобетонних виробів), читати у наступній редакції: «склад заповнювачів (інв.№28), в тому числі покриття (п. 3.1) (інв.№28/1), будівлі - 2 шт.(п. 3.2) (інв.№28/2), залізничні під`їзні шляхи (п. 3.3) (інв.№28/3)».

Суд відзначає, що вищезазначені зміни до Переліку, були внесені Регіональним відділенням ФДМУ по Миколаївській області тільки 24.09.2008р., тобто вже після ліквідації ВАТ «Миколаївводбуд» (у 2006 році), та під час намагань МПП «Іній» оформити свідоцтво на право власності на ці колії, та, крім того, коли вони входили до складу майна ВАТ «Київ - Дніпровське МППЗТ» в особі Ольшанської філії, про що буде зазначено далі.

Зміни до Переліку були зроблені РВ ФДМУ по Миколаївській області на підставі рішення господарського суду Миколаївської області від 19.08.2008р. у справі №17/528/08, яке в подальшому було скасоване постановою Вищого господарського суду України від 16.04.2009р. та не набрало законної сили. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.01.2009р. у справі №17/528/08-НР у позові МПП «Іній» до Виконавчого комітету Ольшанської селищної ради про визнання права власності на під`їзні залізничні колії №12 та №13 відмовлено повністю і постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.09.2009р. дане рішення залишено без змін, а апеляційна скарга МПП «Іній» - без задоволення.

Згідно Додатку 2 Закону України №847-XIV від 07.07.1999р. «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» позивача включено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані.

Отже, Регіональним відділенням ФДМУ по Миколаївській області вищезазначені зміни до Переліку були внесені всупереч вимогам Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999р. та Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006р., оскільки ВАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» відноситься до підприємств, які не підлягають приватизації.

При цьому, твердження відповідача щодо незаконності проведення корпоратизації позивача та незастосування до нього Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» спростовується включенням підприємства позивача до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.02.2011р. у справі №16/5/09-НР за позовом Миколаївського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв`язку України ВАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» Ольшанської філії ВАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, третя особа: МПП «Іній», було визнано недійсним рішення РВ ФДМУ по Миколаївській області №138 від 28.12.1995р. в частині передачі майна ВАТ «Миколаївводбуд», зазначеного у змінах до переліку нерухомого майна (який є додатком до листа РВ ФДМУ від 27.09.2008р. №14-11-0453), переданого у власність ВАТ «Миколаївводбуд» під №3.3 залізничні під`їзні шляхи.

Постановою Вищого господарського суду від 13.05.2011р. у справі №16/5/09-НР постанову апеляційної інстанції від 08.02.2011р. було залишено без змін.

В ході розгляду даної справи, господарським судом було досліджено матеріали справи №16/5/09-нр, зокрема, копії матеріалів «Інвентаризаційної справи № 11738 на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, селище Ольшанське, вул. Промислова, № 7.», які були предметом дослідження колегії суду апеляційної інстанції та були залучені судом апеляційної інстанції до матеріалів справи, а саме:

1. Вспомогательной таблицы № 1 «склади заповнювачей», (лист справи № 15, додається).

2. Вспомогательной таблицы № 1 «склади заповнювачей», (лист справи № 29, додається).

3. Акту поточних змін (лист справи № 182, додається).

4. Разбивки балансовой стоимости (лист справи № 174).

5. Вспомогательной таблици № 2 (лист справи без № ).

6. Журнала наружньїх обмеров (листи справи №№ 71,72,73).

7. Довідки ВАТ «Миколаївбуд», наданої ММБТІ (лист справи № 21).

8. Акта передачи недвижимого имущества (лист справи № 33 ).

9. Справки про балансову вартість будівель, споруд МПП "Іній" (лист справи № 289).

10.Заяви МПП "Іній" директору КП ММБТІ (лист справи № 298, додається).

У наявній копії «Вспомогательной таблицы №1» надається перелік та вартість об`єктів, які входять до "складу заповнювачей", але залізничні колії в ньому відсутні.

Із «Вспомогательной таблицы №2» та «Журнала наружных обмеров», складених у травні та червні 2000 року слідує, що «Залізничні колії, литера за планом №52 та № 53 належать іншій організації». В «Акте передачи недвижимого имущества», Довідці про перелік нерухомого майна, яке знаходиться на балансі ВАТ «Миколаївбуд» та Справке МПП «Іній» про балансову вартість будівель і споруд нежитлового об`єкту, що йому належить, «Залізничних колій» немає.

Таким чином, посилання відповідача та третьої особи на ці обставини, як на такі, що спростовують належність спірних колій позивачеві, судом визнаються необґрунтованими.

Окрім цього, в ході розгляду справи №16/5/09 апеляційним судом було встановлено, що спірні залізничні колії, з цього приводу не було заперечень відповідача (РВ ФДМУ по Миколаївській області) та 3-ї особи (МПП «Іній»), неодноразово ремонтувалися, тому довжина їх змінювалась. Саме так пояснюється різна їх довжина у документах.

В ході розгляду даної справи сторони також не заперечували та матеріали справи свідчать, що залізничні колії неодноразово ремонтувались, тому їх довжина змінювалась, зокрема, про це свідчить акт приймання в експлуатацію об`єкту після капітального ремонту (а.с.140 т.1).

Таким чином різна довжина спірних колій у різних документах пояснюється їх неодноразовим ремонтом, в т.ч. капітальним.

На підставі наказу Міністерства транспорту України №35 від 25.01.2001р. «Про реорганізацію державних міжгалузевих підприємств промислового залізничного транспорту» Ольшанське ДМППЗТ реорганізовано шляхом приєднання до Київ-Дніпровського державного міжгалузевого підприємства залізничного транспорту на праві відособленої структурної одиниці.

Перетворене Київ-Дніпровське ДМППЗТ віднесено до сфери управління Міністерства транспорту України та включено до складу об`єднання «Укрпромзалізтранс» Державної адміністрації залізничного транспорту України.

Київ-Дніпровське ДМППЗТ визнано правонаступником майнових прав та обов`язків реорганізованих державних підприємств (т.2, а.с.51).

У п. 4.2 Статуту Ольшанського міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту, затвердженого першим заступником Міністра транспорту України 17.03.1994р., встановлено, що майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Статутний капітал Державного підприємства Київ-Дніпровське МППЗТ формувався шляхом приєднання до нього цілісних майнових комплексів державних підприємств, що реорганізовувались згідно наказу Міністра транспорту України №35 від 25.01.2001р., у тому числі цілісного майнового комплексу Державного підприємства Ольшанське ДММППЗТ. Публічне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське МППЗТ» створено шляхом перетворення державного підприємств «Київ-Дніпровське МППЗТ», товариство є правонаступником всіх прав та обов`язків останнього. Пунктом 4.2 Статуту ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» визначено, що управління товариством здійснюється з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про управління об`єктами державної власності».

В подальшому Київ-Дніпровське ДМППЗТ було перетворено на відкрите акціонерне товариство в процесі корпоратизації.

Корпоратизація підприємств в Україні здійснювалась згідно Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993р. №210/93 та Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 №508.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993р. №210/93, корпоратизацією є перетворення державних підприємств, закритих акціонерних товариств, більш як 75 відсотків статутного фонду яких перебуває у державній власності, а також виробничих і науково-виробничих об`єднань, правовий статус яких раніше не був приведений у відповідність з чинним законодавством (далі - підприємства), у відкриті акціонерні товариства.

Пунктом другим цього Указу постановлено, що засновниками відкритих акціонерних товариств, що створюються відповідно до цього Указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи та обласні державні адміністрації.

На підставі наказу Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001р. (п.1) Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту було перетворене у відкрите акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ») (т.1, а.с.18).

Пунктами 2, 3 зазначеного наказу затверджено статут ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та акт передачі нерухомого майна до статутного фонду ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Згідно з Актом передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 30.10.2001р., який є додатком до наказу Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001р., у числі інших об`єктів, Ольшанській філії передані у власність колії №№12, 13 (позиція №159 Акту) (т.1, а.с.19-21).

Відповідно п. 3 наказу Мінтрансу від 30.10.2001 №745 було затверджено акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Київ-Дніпровського МППЗТ. (т.2, а.с.224)

Відповідач, наполягаючи на тому, що позивач не є власником спірного майна, стверджує, що наведені вище документи Міністерства транспорту України є незаконними, в тому числі, у зв`язку з тим, що вони не відповідають положенням Закону та їх видано неповноважним органом і підписано неповноважною особою.

Господарський суд надає цим обставинам таку оцінку.

Відповідно до п.п. 1, 2 Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств», засновниками відкритих акціонерних товариств, що створюються відповідно до цього Указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи та обласні державні адміністрації.

Положенням про порядок корпоратизації підприємств, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 1993 року №508, встановлено, що засновник у тижневий термін розглядає і затверджує акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу підприємства, що підлягає корпоратизації, і в десятиденний термін приймає рішення про створення відкритого акціонерного товариства та затверджує його статут. У разі виявлення невідповідності зазначених документів вимогам цього Положення, інших актів чинного законодавства засновник вносить до них необхідні зміни і доповнення. З моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви підприємства, структурного підрозділу (одиниці) переходять до відкритого акціонерного товариства. Акціонерне товариство стає правонаступником прав і обов`язків корпоратизованого підприємства (п.п. 11, 12).

Як витікає з матеріалів справи, наказ Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001р. та акт передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 30.10.2001р., який є додатком до наказу, підписано державним секретарем Міністерства транспорту України.

Відповідно до п. 1 Примірного положення про державного секретаря міністерства, затвердженого Указом Президента України від 14 липня 2001 року N 529/2001(в редакції, яка діяла станом на день підписання Наказу №746 від 30.10.2001р.), державний секретар міністерства (далі - державний секретар) є посадовою особою, на яку покладається забезпечення діяльності міністра та організації роботи з виконання завдань міністерства. Державний секретар підзвітний і підконтрольний міністрові.

Основними завданнями державного секретаря, у відповідності до п. 3 цього Положення, є: організація забезпечення виконання завдань, що належать до сфери діяльності міністерства; забезпечення діяльності міністра як керівника міністерства та члена Кабінету Міністрів України; здійснення поточної роботи, пов`язаної з виконанням покладених на міністерство завдань; забезпечення стабільності і наступності у роботі міністерства.

Відповідно до п. 4 положення (в редакції, яка діяла станом на день підписання Наказу №746 від 30.10.2001р.), державний секретар відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує роботу апарату міністерства; за погодженням з міністром приймає рішення щодо утворення, реорганізації і ліквідації територіальних органів міністерства, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерства, затверджує їх положення (статути), призначає на посади та звільняє з посад у встановленому законодавством порядку їх керівників; виконує інші функції, пов`язані із забезпеченням діяльності міністерства.

Положеннями підпункту 12 пункту 4 вказаного Положення прямо делеговані державному секретарю міністерства повноваження приймати рішення щодо утворення, реорганізації і ліквідації підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерства, затверджувати їх положення (статути), призначати на посади та звільняти з посад у встановленому законодавством порядку їх керівників

Інші пункти даного Примірного положення не містять обмежувальних застережень щодо обсягу повноважень, делегованих секретарю.

Окрім цього, господарським судом також прийнято до уваги те, що оспорюваний відповідачем та третьою особою наказ Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001р. та акт передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 30.10.2001р. також були предметом оцінки та дослідження як правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на інше майно (колії №№4,5,8 і стрілочні переводи №№30,31 за адресою м.Херсон, вул. Заводська, 47 в ході розгляду справи №923/609/17. При цьому, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду погодився із тим, що ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» набуло право власності на спірні залізничні колії та стрілочні переводи на підставі вказаних документів.

Відповідач та третя особа не надали суду відповідних доказів того, що державний орган діяв поза межами своїх повноважень. Спірні наказ та акт в судовому порядку не оскаржувались та недійсними не визнавались. Позивач володіє на підставі вказаних документів іншим майном належним чином.

Стосовно твердження відповідача про те, що вони не відповідають положенням Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Положення Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 № 1482, суд зазначає, що ці нормативно-правові акти не регулюють правовідносин, які є предметом розгляду, що витікає з наведених нижче текстів їхніх положень.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», цей Закон регулює відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність. Дія цього Закону поширюється на об`єкти права державної та комунальної власності, у тому числі передані в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду.

Відповідно до п. 1 Положення Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності, це Положення визначає порядок безоплатної передачі об`єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об`єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності (далі - органи, уповноважені управляти державним майном), Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування (далі - самоврядні організації), до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.

Стосовно спору сторін щодо повноважень Міністерства транспорту передавати майно ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», в т.ч. спірні колії, та загалом суперечностей щодо правового статусу акту передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 30.10.2001р., який є додатком до наказу Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001р., у господарського суду відсутні сумніви в тому, що міністерство, здійснюючи управління державним майном, діяло в межах повноважень, наданих йому Законом.

Відповідно до норм п. 5 ст. 116 Конституції України (в редакції, яка діяла на момент корпоратизації) Кабінет Міністрів України здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону.

Згідно з чинним на той час Декретом Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» (в редакції від 15 грудня 1992 року N 8-92) Кабінет Міністрів України вирішив, зокрема, покласти на міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади здійснення функцій щодо управління майном, що є загальнодержавній власності, крім майнових комплексів підприємств, установ, організацій, управління якими здійснюють відповідні служби Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України згідно з законодавчими актами України. Міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади відповідно до покладених на них повноважень, зокрема, приймають рішення про створення, реорганізацію, ліквідацію підприємств, установ і організацій, заснованих на загальнодержавній власності (надалі - підприємства); затверджують статути (положення) підприємств, контролюють їх дотримання та приймають рішення у зв`язку з порушенням статутів (положень).

У 2001 році діяло Положення про Міністерство транспорту України, затверджене Указом Президента України від 11.05.2000р. №978/2000, згідно з п.4 пп.9 якого Міністерство транспорту України відповідно до покладених на нього завдань здійснює відповідно до законодавства України функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління міністерства.

В наведеному акті від 30.10.2001р. здійснено пряме застереження, що майно, яке в ньому перелічено передається саме у власність.

Враховуючи положення Преамбули Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств», в якій визначено, що метою корпоратизації є реформування управління державним сектором економіки, підвищення відповідальність державних підприємств за результати економічної діяльності та підготовка їх до приватизації, передання Міністерством транспорту України утвореним в процесі корпоратизації товариствам майна не виглядає таким, що протирічить поставленій зазначеним Указом меті.

Не протирічить Акт від 30.10.2001р. і положенням ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», відповідно до якої, зокрема, товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність.

Крім того, відповідно до п. 2.1 Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 22.07.1998р. №1450 (з наступними змінами та доповненнями, внесеними згідно з наказами ФДМУ №403 від 29.02.2000р. та №66 від 18.01.2001р.), невід`ємною частиною рішення про створення відкритого акціонерного товариства (про перетворення державного підприємства у відкрите акціонерне товариство) в процесі приватизації є акт передачі нерухомого майна до статутного фонду відкритого акціонерного товариства (додаток №1).

Форма та зміст акту передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Київ - Дніпровське МППЗТ» повністю відповідає вимогам даного Порядку.

Загалом, положення Цивільного кодексу УРСР, чинного на момент передання майна, передбачали достатньо широке коло підстав виникнення прав та обов`язків.

Так, відповідно до ст. 4 цього кодексу, права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.

Отже, відсутні будь-які підстави вважати, що акт передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 30.10.2001, який є додатком до наказу Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001, не засвідчує дійсного набуття позивачем права власності на передане йому майно, в тому числі на колії №№12, 13.

Відповідно до п. п. 1.4, 5.1, 4.2, 4.7 Статуту ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», засновником товариства є держава в особі Міністерства інфраструктури України відповідно до Указу Президента України від 03.12.2010р. №1085/1010 «Про оптимізацію системи органів виконавчої влади», що є правонаступником Міністерства транспорту та зв`язку України, яке відповідно до Указу Президента України від 16.07.2004р. №811/2004 «Про утворення Міністерства транспорту та зв`язку України» є правонаступником Міністерства транспорту України.

Отже, засновником, єдиним акціонером та вищим органом управління позивача є держава в особі Міністерства інфраструктури України, якій належить 100% акцій позивача.

Згідно прикінцевих положень Закону України «Про акціонерні товариства» в редакції від 02.03.2011р. було зобов`язано змінити найменування акціонерних товариств з відкритого акціонерного товариства на публічне або приватне акціонерне товариство або закритого акціонерного товариства на публічне або приватне акціонерне товариство.

22.04.2011р. з метою приведення у відповідність до вищезазначеного закону ВАТ «Київ - Дніпровське МППЗТ» було перейменовано на ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та зареєстровано нову редакцію Статуту (т.2, а.с.160-164).

Відповідно до п. 1.2 Статуту ВАТ «Київ - Дніпровське МППЗТ» (надалі - Статут), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 22.04.2011 року №65, Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту» є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту», заснованого відповідно наказу Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001р., шляхом перетворення державного підприємства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту» у відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993р. №210/93.

Відповідно до п. 1.3 Статуту, товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків державного підприємства «Київ-Дніпровське МППЗТ» та його філій.

Відповідно до п.1.4 Статуту, засновником товариства є держава в особі Міністерства інфраструктури України відповідно до Указу Президента України від 03.12.2010р. №1085/1010 «Про оптимізацію системи органів виконавчої влади», що є правонаступником Міністерства транспорту та зв`язку України, яке відповідно до Указу Президента України від 16.07.2004р. №811/2004 «Про утворення Міністерства транспорту та зв`язку України» є правонаступником Міністерства транспорту України.

Згідно п. 4.2 Статуту, управління товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, здійснюється з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про управління об`єктами державної власності».

Відповідно до п. 5.1 Статуту, засновником та єдиним акціонером товариства є держава в особі Міністерства інфраструктури України.

Частка у статутному фонді ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», яка належить державі в особі Міністерства інфраструктури України, складає 100%, що підтверджується інформаційною довідкою ПАТ Національний депозитарій України за вих. №9479 від 30.01.2012р.

Отже, позивач є власником спірних колій, а відтак має право на судовий захист у вигляді витребування цього майна з чужого володіння.

12 вересня 2000 року за №223 між ВАТ «Будівельно-виробнича комерційна фірма «Миколаївводбуд», як продавцем та малим приватним підприємством «Іній», як покупцем, на Українській біржі нерухомості були укладені два договори купівлі-продажу, за умовами яких у власність МПП «Іній» передано: 1) домоволодіння, що знаходиться у Миколаївській області, Миколаївський район, смт. Ольшанське; та 2) рухоме майно: автомобілі ГАЗ-53, ЗИЛ 02-43, УАЗ-432, ГАЗ-52-12 Волгарь, ГАЗ-24, а також все інше майно, що знаходиться на балансі продавця, яке входить до ІІ групи Транспорт та передаючі пристрої (інвентарні номери зазначені у акті приймання-передачі); обладнання, механізми, машини, пристрої, що знаходяться на балансі продавця, які входять до групи ІІІ Машини та механізми (інвентарні номери зазначені у акті приймання-передачі); продане змішувальне відділення (інвентарний номер 016) складається із електрощитової пл. 58 м2, трансформаторної пл. 57,7 м2, двоповерхового приміщення з металевим каркасом з системами подачі та змішування інертних матеріалів а також системою енергозабезпечення; відкрита площадка з твердим покриттям 1350,0 кв.м, дві залізничні колії (№12 та №13) з дерев`яними шпалами від ЦСП №14 до вивантаження наповнювачів довжиною 781 м та 407 м, стрілочного переводу №19, постройки Г4 та постройки 15, надземні та підземні галереї для верхніх завантажувальних та нижніх завантажувальних ленточних транспортеров, бункера підігріву, розвантажувальні пристрої та електроосвітлення, які входять до складу заповнювачів (інвентарний номер 028); проданий полігон для виготовлення залізобетонних виробів (інвентарний номер 23) складається із пропарочних камер у кількості 14 шт., бетонної площадки, двох козлових кранів та підкранових залізничних колій; продані об`єкти незавершеного будівництва у складі наступних будівель та споруд: склад в літ. Є-1 (інв. №150), склад в літ. И-1 (інв. №4), відкритий склад в літ. Т-1 (інв. №8), резервуар питної води №13 (інв. №024) резервуар питної води №14 (інв. №024); продані склади цементу (інв. №22) складаються із будівель капітального характеру, із силосних залізобетонних банок у кількості 4 шт., верхньої розподільчої галереї, приміщення прийомних споруд із залізобетонними бункерами, санітарно-технічних пристроїв, системи пневмоподачі, електроосвітлення (а.с.157-159 т.1).

В подальшому МПП «Іній» оформив свідоцтвами про право власності від 07.02.2008р. та від 19.08.2011р. право власності, зокрема, на залізничні колії №53 та №53 (а.с.162, 163, 166 т.1)

Виконавчим комітетом Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області 22.01.2008р. прийнято рішення №4, яким вирішено видати МПП «Іній» свідоцтво про право власності на нежитловий об`єкт, що розташований в смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, вул. Промислова, 7, зокрема, №52, 53 - залізничні колії (№ 12, 13).

Постановою Миколаївського районного суду від 31.10.2012р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.09.2015р., в адміністративній справі №1417/1726/12 за позовом ВАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в особі Ольшанської філії до Виконавчого комітету Ольшанської селищної ради визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 22.01.2008р. року №4 про видачу свідоцтва про право власності на залізничні колії № 12, 13.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.02.2008р., виданого на підставі зазначеного рішення, у МПП «Іній» в приватній власності знаходився нежитловий об`єкт, який складається з основних будівель: літ. «А» загальною площею 16,4 кв.м, літ. «Б» загальною площею 382,2 кв.м, літ. «В» загальною площею 868,5 кв.м, літ. «Д» загальною площею 142,8 кв.м, літ. «Л» загальною площею 576,3 кв.м, літ. «М» загальною площею 79,0 кв.м, літ. «Н» загальною площею 632,3 кв.м, літ. «О» загальною площею 122,7 кв.м, літ. «Р» загальною площею 259,8 кв.м, літ. «Ц» загальною площею 50,3 кв.м, літ. «Щ» загальною площею 122,2 кв.м; службових будівель та споруд. Вказане свідоцтво видано замість договору купівлі-продажу №223 від 12.09.2000р.

Між МПП «Іній», як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, 04.03.2008р. було укладено договір купівлі-продажу 20/100 часток нежитлового об`єкту розташованого в смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області по вул. Промислова, 7, що складаються з зазначеної на плані літ. «В» майстерні з їдальнею загальною площею 868,5 кв.м, зазначеного на плані літ. «Г» погреба, частини замощення (1414,25 кв.м), частини огорожі №42 (240,84 кв.м) та трансформаторної №40.

Виконавчим комітетом Ольшанської селищної ради 20.07.2011р. прийнято рішення №68 «Про оформлення права власності на нежитловий об`єкт нерухомого майна», яким вирішено оформити нове свідоцтво про право власності МПП «Іній» на нежитлові об`єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: смт. Ольшанське Миколаївського району, вул. Промислова,7, у зв`язку з виділенням долі в одне ціле після відчуження частини об`єкту на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2008р., зокрема, на залізничні колії №52 та №53.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.08.2011р., виданого на підставі зазначеного рішення, в приватній власності у МПП «Іній» знаходився нежитловий об`єкт, який складається з основних будівель: літ."А", літ. Б-5", літ."Д", літ."Л", літ."М", літ."О", літ."Р", літ."Ц". літ. "Ч-1", літ. "Щ", службових будівель та споруд.

Між МПП "Іній", як продавцем, та гр. ОСОБА_1 , як покупцем, 13.03.2012р. укладено договір купівлі-продажу 18/100 часток нежитлового об`єкту, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , до яких увійшли, зокрема, залізничні колії №52 та №53.

В подальшому, гр. ОСОБА_1 , як засновником, 14.03.2012р. прийнято рішення №1 про участь у створенні ТОВ «Транссклад ОМ».

Згідно з актом №1 приймання-передачі негрошового внеску у статутний капітал ТОВ «Транссклад ОМ» від 14.03.2012р. засновник ОСОБА_1 передала у власність ТОВ «Транссклад ОМ» нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, залізничні колії №52 та № 53 довжиною 579 м та 409 м відповідно.

Виконавчим комітетом Ольшанської селищної ради 02.04.2012р. прийнято рішення №33 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна», яким вирішено оформити право власності ТОВ «Транссклад ОМ» на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться в АДРЕСА_1 , до складу якого входять, зокрема, залізничні колії №52 та №53.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.04.2012р., виданого на підставі зазначеного рішення, у ТОВ «Транссклад ОМ» в приватній власності знаходиться нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з основної адміністративної будівлі літ. Р-1 загальною площею 259,8 кв. м та службових будівель та споруд.

З витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №638638 від 21.02.2013р. вбачається, що ТОВ «Транссклад ОМ» належить нежитловий об`єкт розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з основної адміністративної будівлі літ. Р-1 загальною площею 259,8 кв. м та службових будівель та споруд, при цьому у «Відомостях про складові частини об`єкта нерухомого майна» зазначено, зокрема, залізничну дорогу №52 довжиною 579 м та №53 довжиною 409 м.

Суд не приймає твердження відповідача про те, що належним доказом його права власності на спірні залізничні колії є свідоцтво про право власності від 18.04.2012р., оскільки згідно з приписами ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

Відтак такий об`єкт, як під`їзні залізничні колії не підлягав державній реєстрації станом на момент первинної реєстрації МПП «Іній» (07.02.2008р. та 19.08.2011р.) а також при подальшій реєстрації прав власності за гр. ОСОБА_1 та ТОВ «Транссклад ОМ», оскільки це прямо суперечить вимогам ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також, виконуючи вказівки, зазначені у постанові Верховного Суду від 13.08.2019р., суд вважає дослідити усі обставини справи щодо моменту початку перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах, а саме, при визначенні початкового моменту перебігу позовної давності з урахуванням доказів, зазначених у вказаній постанові у даній справі (т. 1, а. с. 177, 179).

В матеріалах справи наявні копія листа ВАТ «Київ-Дніпровського МППЗТ» Ольшанської філії від 24.09.2004р. вих. №1756/07 адресованого МПП «Іній», в якому позивач просить третю особу підписати та засвідчити печаткою акт виконаних робіт з огляду під`їзних колій, приналежних відповідачу та оплатити дані послуги (а.с.177 т.1), та акт виконаних робіт від 24.09.2004р., підписаний як позивачем так і третьою особою, та відповідно до якого згідно з доповненням до договору №15 від 9.12.2003р. Ольшанською філією ВАТ «Київ-Дніпровського МППЗТ» у ІІІ кварталі 2004 року було оглянуто 0,5 км під`їзної колії, що належить МПП «Іній» та сума до оплати за актом складає 71,59 грн. і перерахована повністю.

Позивач звернувся з цим позовом до Господарського суду Миколаївської області 04.08.2016р.

У позовній заяві позивач зазначає, що про порушення свого права вперше дізнався 31.01.2014р., коли на тридцять шостій сесії шостого скликання Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області було розглянуто постанову у адміністративній справі №1417/1762/12 Миколаївського районного суду Миколаївської області від 31.10.2012р. щодо визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ольшанської селищної ради №4 від 22.01.2008р. в частині прийняття рішення про видачу свідоцтва про право власності на залізничні колії №12, 13. А станом на жовтень 2012 року позивач ще не мав достатніх підстав для звернення до суду.

Як зазначається відповідачем у відповідних заявах про застосування строків позовної давності (т.1, а.с. 110, т.6, а.с. 170), позивачем при цьому було пропущено строк позовної давності, який мав обчислюватись принаймні з жовтня 2012 року.

При попередньому розгляді справи було встановлено початок перебігу строку позовної давності з 03.10.2012р.

При цьому, вказане спростовується наявними в матеріалах справи документами (а.с.177,179 т.1): листом позивача відповідачу та актом виконаних робіт, підписаними як позивачем так і відповідачем, датовані 24 вересня 2004 року, з яких вбачається, що позивач був обізнаний про перебування у власності МПП «Іній» залізничних колій та виконував роботи з огляду даних колій.

Позивач не надав суду письмових пояснень з вказаного приводу згідно з постановою Верховного Суду від 13.08.2019р.

В судовому засіданні 09.09.2020р. представник позивача пояснив суду, що позивач дійсно підписував такий лист та акт, здійснював огляди залізничних колій, однак вважав, що вони належать саме позивачу.

Вказане твердження не узгоджується зі змістом вказаних листа та акту, з яких вбачається, що позивач визнавав належність залізничних колій саме МПП «Іній».

Доказів вжиття заходів в період з 2004 року по 2012 рік, спрямованих на захист свого порушеного права, позивач суду не надав та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Судом враховано, що вказані лист та акт не містять ідентифікуючих ознак залізничних колій, огляд яких здійснював позивач для МПП «Іній», однак матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджено, що МПП «Іній» не мав інших залізничних колій, ніж ті, які придбав у ВАТ «Миколаївводбуд» у 2000 році.

За таких обставин, в силу приписів ст. 79 ГПК України, господарський суд вважає достовірними докази, які свідчать, що позивач з 2004 року був обізнаний про порушення свого права власності на спірні залізничні колії, однак до 2012 року не вживав жодних заходів, спрямованих на відновлення такого порушеного права.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі права чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто, сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Відтак встановлені господарським судом обставини щодо пропуску позивачем позовної давності зумовлюють відмову у задоволенні позову.

На підставі наведеного, суд вважає, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Учасники процесу:

позивач: приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», 02092, вул. Алма-Атинська, 37, м. Київ,

в особі Ольшанської філії приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», 54028, вул. Новозаводська, 4-А, а/с 177, м. Миколаїв,

відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Транссклад ОМ», 57113, вул. Промислова, 7, смт. Ольшанське, Миколаївська область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство інфраструктури України, 01135, Київ, проспект Перемоги, 14,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: мале приватне підприємство «Іній», 57113, вул. Шкільна, 30, кв.12, смт. Ольшанське, Миколаївська область,

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складений та підписаний « 25» вересня 2020 року

Суддя О.В. Ткаченко