ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"14" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1278/20
Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Пелехатій А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Кузнєцова Л.В. (на підставі ордеру);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент (65078, м. Одеса, вул. Валентини Терешкової, буд. 27 корп. 14);

до відповідача: Державного підприємства „Одеський авіаційний завод (65121, м. Одеса, пр-т Небесної сотні, 32-А);

про стягнення 525722, 62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 08.05.2020 року позивач Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача - Державного підприємства „Одеський авіаційний завод вх. ГСОО №1319/20, в якій просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 936830,62 грн., з яких: 785185,44 грн. заборгованість за договором №11/МТЗ-18 від 22.02.2018р., 23506,91 грн. індекс інфляції, 21911,90 грн. 3% річних та 106226,37 грн. пеня, а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 14052,46 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного 22.02.2018 року між сторонами договору №111/МТЗ-18, в частині сплати вартості поставленого товару, що стало підставою для звернення з відповідним позовом про стягнення визначеної у позовних вимогах заборгованості та штрафних санкцій.

Так, як зазначає позивач, згідно специфікації №5 від 27.09.2018 року відповідачу було виготовлено та поставлено продукцію на загальну суму 822216 грн, про що свідчить видаткова накладна №163 від 26.12.2018 року. Між тим, відповідачем 29.11.2018 року було виплачено лише 50% авансу, а залишок у сумі 411108 грн не сплачений. Крім того, згідно специфікації №12 від 08.10.2019 року відповідачу було виготовлено та поставлено продукцію на загальну суму 374077, 44 грн., що підтверджується видатковою накладною №134 від 04.11.2018 року. Однак, вказану суму відповідач також не оплатив. Таким чином, як зазначає позивач, ним було вчасно виготовлено та поставлено ДП „Одеський авіаційний завод всю продукцію, визначену у специфікаціях, яку відповідачем було прийнято, але не оплачено в повному обсязі.

Розглянувши матеріали вказаної позовної заяви, судом було встановлено, що вказана заява подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, в зв`язку з чим, ухвалою суду від 12.05.2020 року, за результатами розгляду матеріалів даної позовної заяви, в порядку ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення відповідних недоліків.

Так, на виконання вимог ухвали суду від 12.05.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент подано до суду заяву вх. ГСОО №12730 від 20.05.2020р., згідно якої позивачем усунуто встановлені судом недоліки.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року відкрито провадження у справі №916/1278/20 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 17.06.2020 року о 15:00 год.

16.06.2020 року до суду від Державного підприємства „Одеський авіаційний завод надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ГСОО 15464/20), в якому відповідач просив суд закрити провадження у справі №916/1278/20 в частині позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості у сумі 111 108,00 грн. у зв`язку із частковим погашенням боргу та в решті позовних вимог відмовити позивачу. В обґрунтування вказаному, відповідач зазначає, що згідно його бухгалтерському обліку наявна заборгованість за договором, однак на суму 674 077,44 грн, а не 785 185,44 грн. як це зазначає Позивач, оскільки за платіжним дорученням №784 від 27.05.20 на ним було сплачено за продукцію поставлену згідно з однією із двох видаткових накладних №РН-163 від 26.12.18 суму 111 108.00 грн.(згідно з рах. №СФ-160 від 04.10.18).

Крім того, як повідомляє відповідач, позивачем невірно вказано момент виникнення обов`язку з оплати, оскільки відповідно до п.5.2 Договору, остаточний розрахунок між сторонами здійснюється протягом 10 (робочих) днів з дня підписання сторонами акту прийому-передачі продукції. Між тим, акти прийому-передачі ним не підписувались, відповідно зобов`язання з оплати поставленої продукції у відповідача не виникло, у зв`язку з чим нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних витрат є безпідставним.

При цьому, відповідач заперечує щодо нарахування штрафних санкцій після закінчення строку дії договору, вважає що штрафні санкції можуть бути нараховані лише в межах строку дії договору.

У судовому засіданні від 17.06.2020 року судом було оголошено протокольну ухвалу в порядку ч.2 п.3 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України про відкладення підготовчого судового засідання на 22.07.2020 року о 14:30. При цьому, було встановлено строки для подання до суду заяв по суті спору: для подання відповіді на відзив - до 04.07.2020 року, заперечень до 18.07.2020 року.

06.07.2020 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент надійшла відповідь на відзив (вх.№ГСОО 17518/20), в якому позивач, зазначає, що факт отримання товару підтверджується видатковими накладними №163 від 26.12.2018 року та №134 від 04.11.2019 року, що підписані сторонами, та в даному випадку замінюють акт прийому-передачі. При цьому, він підтверджує часткове погашення відповідачем заборгованості у сумі 111108,00 грн. за продукцію, поставлену згідно однієї з двох видаткових накладних, а саме ВН№163 від 26.12.2018 р.

Крім того, позивач вважає безпідставним посилання відповідача щодо нарахування штрафних санкцій в межах дії строку договору, оскільки в п.2 Додаткової угоди №3 від 29.11.2018 року до Договору №111/МТЗ-18 від 22.02.2018 року продовжено дію Договору до 31.12.2019 року та в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за даним договором.

Також, позивач повідомляє, що 31.10.2019 року між сторонами було підписано та складено акт звірки взаєморозрахунків за договором по стану за період листопад 2018 року жовтень 2019 року, згідно якого відповідач визнав заборгованість по специфікації №5 від 27.09.2018 року у розмірі 411108 грн.

При цьому позивач звертає увагу на часткове погашення в добровільному порядку відповідачем заборгованості, що свідчить про визнання ним наявності боргу.

Крім того, 06.07.2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент надійшла уточнена позовна заява (вх.№ГСОО 17524/20), відповідно до якої позивач, приймаючи до уваги часткове погашення відповідачем заборгованості, просить суд стягнути з відповідача 674077, 44 грн. заборгованість за договором №111/МТЗ-18 від 22.02.2018р., 23506, 91 грн. індекс інфляції, 21911,90 грн. 3% річних та 106226,37 грн. пеня, а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 14052,46 грн.

У судовому засіданні від 22.07.2020 року, судом було оголошено протокольну ухвалу в порядку ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України про продовження строку підготовчого провадження до 23.08.2020 року та протокольну ухвалу в порядку п. 3 ч. 2 ст.183 Господарського процесуального кодексу України про відкладення підготовчого засідання на 03.08.2020 року о 10:15 год.

03.08.2020 року від Державного підприємства „Одеський авіаційний завод електронною поштою надійшло повідомлення (вх.№ГСОО 20541/20), відповідно до якого відповідач просить суд відкласти розгляд справи.

У судовому засіданні від 03.08.2020 року, розглянувши та дослідивши уточнену позовну заяву (вх.№ГСОО 17524/20 від 06.07.2020 року), подану Товариством з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент, оскільки дана заява фактично є заявою про зменшення розміру позовних вимог, враховуючи, що вищевказану заяву, позивачем подано в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України, суд прийняв її до розгляду та здійснює подальший розгляд позовних вимог в редакції заяви позивача від 06.07.2020р. вх. ГСОО №17524/20.

У судовому засіданні від 03.08.2020 року, судом було оголошено протокольну ухвалу, в порядку п. 3 ч. 2 ст.183 Господарського процесуального кодексу України, про відкладення підготовчого провадження на 10.08.2020 року о 15:30 год.

Ухвалою суду від 10.08.2020 року судом було закрито підготовче провадження у справі № 916/1278/20 та призначено справу до розгляду по суті в засіданнях суду на "17" серпня 2020 р. о 10:00 та "14" вересня 2020 року о 11:30.

17.08.2020 року до суду від Державного підприємства „Одеський авіаційний завод надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№ГСОО 21841/20) у зв`язку із запровадженням та наступним продовженням дії карантину на території України.

У судовому засіданні від 17.08.2020 року, приймаючи до уваги неявку представників сторін, та оскільки, спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, суд оголосив перерву у судовому засіданні, на раніше визначену дату, до 14.09.2020 року о 11:30 год.

14.09.2020 року до суду від Державного підприємства „Одеський авіаційний завод електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням та наступним продовженням дії карантину на території України.

У судовому засіданні від 14.09.2020 року представник позивача надав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просив суд стягнути з відповідача 374077, 44 грн. заборгованість за договором №111/МТЗ-18 від 22.02.2018р., 23506, 91 грн. індекс інфляції, 21911,90 грн. 3% річних та 106226,37 грн. пеня, а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 14052,46 грн. В обґрунтування поданої заяви, позивач зазначив, що 25.08.2020 року відповідачем було перераховано частину заборгованості по договору №111/МТЗ-18 від 22.02.2018 року у розмірі 300 000 грн та на підтвердження вказаному, додав виписку по рахунку від 25.08.2020 року. При цьому представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з врахуванням зменшеної суми заборгованості.

Разом з тим, суд не прийняв до розгляду відповідну заяву, оскільки вона подана з порушенням строку на її подання, встановленого ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 14.09.2020 року, приймаючи до уваги, що після звернення позивача із даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, а також після подання 06.07.2020 року ТОВ „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент заяви про зменшення позовних вимог (вх.№ГСОО 17524/20), Державним підприємством „Одеський авіаційний завод у добровільному порядку було частково сплачено суму основної заборгованості у розмірі 300 000грн, що підтверджується банківською випискою ввід 25.08.2020р., провадження у справі №916/1278/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент до Державного підприємства „Одеський авіаційний завод в частині позовних вимог про стягнення 300 000 грн. заборгованості за договором №111/МТЗ-18 від 22.02.2018р. було закрито, в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Представник відповідача у судове засідання від 14.09.2020 року не з`явився, своїм правом на подання заперечення в порядку ст. 167 Господарського процесуального кодексу України не скористався, між тим про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення ухвали суду від 10.08.2020 року на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Так, у клопотанні про відкладення розгляду справи від 14.09.2020 року, відповідач не навів обставин неможливості вчинення відповідних дій та не надав до суду доказів наявності обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином, які б обґрунтовували неможливість вчинення відповідних процесуальних дій станом на 17.08.2020р., як не надав і заяви про продовження відповідного строку, згідно до вимог п. 4, розділу Х Прикінцевих положень ГПК України в редакції Закону України від 18.06.2020 р. N 731-IX.

Разом з тим, в ухвалі від 10.08.2020р. відповідача повідомлено про наявність у господарського суду Одеської області технічної можливості проведення судових засідань в режимі відеоконференції, як у приміщені суду, так і поза межами приміщення суду відповідно до ст.197 ГПК України.

За умовами частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Судом враховано, що відкладення справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення наявного спору в відповідному судовому засіданні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за можливе вирішити наявний спір за відсутності представника відповідача, за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 14.09.2020 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 24.09.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення щодо договору поставки містяться і у ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Як встановлено матеріалами справи, 22.02.2018 року між ТОВ „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент (надалі - виробник) та ДП „Одеський авіаційний завод (надалі замовник) було укладено договір поставки №111/МТЗ-18 (надалі договір), згідно умов п.1.1 якого виробник зобов`язується, відповідно до креслень та конструкторсько-технічно документації, яка належить Замовнику, виготовити та поставити запасні частини дш авіаційної техніки (надалі - Продукція) а Замовник - прийняти та оплатити Продукцію Конкретна кількість Продукції, що постачається, строки та ціна вказуються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 5.2 договору, оплата за Договором здійснюється наступним чином: Замовник протягом 10 (десяти) робочих днів, які рахуються з дня отримання від Виконавця рахунку, але не раніше дня підписання Специфікації до даного Договору, перерахує Виконавцеві аванс в розмірі 50% вартості відповідної Специфікації; остаточний розрахунок між Сторонами здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів з дня підписання Сторонами Акту приймання-передачі Продукції.

П.5.5 договору передбачено, що у разі потреби, на вимогу будь-якої сторони, сторони проводять звірку взаємних розрахунків з наступним оформленням акту.

За умовами п. 7.5 договору, право власності на поставлену Продукцію переходять до Замовника виключне після позитивного прийняття Продукції за кількістю та якістю відповідно до Договору на підприємстві Замовника.

Згідно п. 7.6 договору, остаточне приймання Продукції здійснюється з оформленням видаткової накладної та товарно-транспортної накладної.

Відповідно до п. 8.1 договору, за не виконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та умовами Договору.

За порушення строків оплати товарів Продукції з Замовника стягується пеня у розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення (п.8.3 договору)

За умовами п.11.6 договору, даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року. Закінчення стоку дії даного Договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним Договором.

Пунктом 11.9 договору передбачено, що усі зміни й доповнення до даного Договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони зроблені в письмовій формі (як додаткові угоди), підписані сторонами й скріплені печатками сторін.

Даний договір може бути змінений або розірваний за згодою обох сторін, крім випадків, встановлених цим Договором або чинним законодавством. (п.11.10 договору).

29.11.2018 року між сторонами було підписано додаткову угоду до Договору №111/МТЗ-18 від 22.02.2018 року.

Відповідно до п.2 Додаткової угоди №3 сторонами узгоджено, що дію договору №111/МТЗ-18 від 22.02.2018 року продовжити до 31.12.2019, але у будь якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за даним Договором.

У відповідності до специфікації №5 від 27.09.2018 року (а.с.67), яка є додатком № 5 до договору №111/МТЗ-18 від 22.02.2018 року, найменуванням продукції є корпус в зборі у кількості 10 шт., загальною вартістю з ПДВ 822 216 грн.

Згідно наявної специфікації №12 від 08.10.2019 року (а.с.72), яка є додатком №12 до договору №111/МТЗ-18 від 22.02.2018 року, найменуванням продукції є кронштейн у кількості 16 шт., загальною вартістю з ПДВ 374 077, 44 грн.

В матеріалах справи наявна видаткова накладна від 26.12.2018р. №163 (а.с.69), у відповідності до якої провідний економіст ВМТЗ Худолій І.М. на підставі довіреності №1064 від 18.12.2018 року (а.с.71) прийняв від ТОВ „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент товар корпус в збору у кількості 10 шт. на загальну суму з ПДВ 822 216 грн. Разом з тим, в матеріалах справи наявна товарно-транспортна накладна від 26.12.2018 року щодо транспортування перевізником ТОВ „Удача від замовника/вантажовідправника ТОВ „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент на користь вантажоодержувача ДП „Одеський авіаційний завод корпус в зборі у кількості 10 шт.

Згідно виписки по рахунку від 29.11.2018 року (а.с.68), ДП «ОАЗ» перерахувало на рахунок ТОВ „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент 50% авансу у сумі 411 108 грн. з призначенням платежу: «аванс 50% за корпус в зборі, рах.№160 від 04.10.18, дог.№111/МТЗ-18 від 22.02.2018, « 13», тенд.№2941342.

У відповідності до видаткової накладної №134 від 04.11.2019 року (а.с.73), провідний економіст ВМТЗ Худолій І.М. на підставі довіреності №849 від 04.11.2019 року (а.с.74) прийняв від ТОВ „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент товар кронштейн у кількості 16 шт. на загальну суму з ПДВ 374 077, 44 грн.

При цьому, позивач наполягає, що відповідач здійснив лише часткову оплату отриманого товару на підставі видаткової накладної №163 від 26.12.2018 року в розмірі 50% авансу у сумі 411108 грн., за отриманий товар, поставлений на підставі видаткової накладної №134 від 04.11.2019 року відповідач не сплатив. Таким чином, як стверджує позивач, у відповідача наявна заборгованість в загальній сумі 785185, 44 грн.

У зв`язку з цим, позивачем було направлено лист відповідачу (вих.№14 від 20.03.2020 року), відповідно до якого просив на протязі 30 днів з дати отримання цього листа сплатити заборгованість у сумі 785 185, 44 грн (а.с.75)

У відповідь, відповідач листом (вих.№1001/МТЗ від 02.04.2020 року) повідомив позивача, що у зв`язку із скрутним фінансовим становищем не має можливості погасити заборгованість у визначений позивачем термін та запропонував графік погашення заборгованості.(а.с.76).

Між тим, позивач направив до відповідача лист (вих.№20 від 03.04.2020 року), в якому запропонував свій графік погашення заборгованості. (а.с.77)

На виконання положень договору, між сторонами було складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків за період: листопад 2018 року по жовтень 2019 року між ТОВ „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент та ДП „Одеський авіаційний завод за договором №111 МТЗ-18 від 22.02.2018 року, згідно якого, між іншим вказана заборгованість у розмірі 411 108 грн. по специфікації №5.

При цьому, із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи, а саме 27.05.2020р. відповідачем було здійснено перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача у розмірі 111 108 грн., згідно платіжного доручення № 784 (а.с.116) з призначенням платежу „ Част.розрах.за корпус в зборі Е-9027.010.010.000, рах.160 від 04.10.18, дог.№111/МТЗ-18 від 22.02.18, сп.5, « 15», тен.2941342».

При цьому, згідно листа ДП «Одеський авіаційний завод» №1591/ЮВ від 03.06.2020 року, адресованого позивачу, відповідач повідомляє про часткову сплати заборгованості на суму 111 108 грн., а щодо залишку заборгованості пропонує погашення згідно графіку. (а.с.117)

Крім того, як встановлено судом, під час розгляду справи, відповідачем у добровільному порядку було сплачено заборгованість у розмірі 300 000 грн, що підтверджується банківською випискою від 25.08.2020р.

За таких обставин, виходячи із загальної вартості поставленого товару та з врахуванням здійснених відповідачем проплат, станом на момент розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість за фактично отриманий товар за договором №111/МТЗ-18 від 22.02.2018 року за видатковими накладними у розмірі 374 077, 44 грн.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Таким чином, в порушення вимог ст.ст. 73-74 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про сплату грошових коштів у спірній сумі, як і не спростовано наявності заборгованості у розмірі 374077, 44 грн. за договором №111/МТЗ-18 від 22.02.2018 року

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, на виконання умов договору №111/МТЗ-18 від 22.02.2018 року, позивачем було поставлено відповідачу товар згідно специфікації №5 від 27.09.2018 року на суму з урахуванням ПДВ 822 216 грн., що підтверджується видатковою накладною від 26.12.2018р. №163 та згідно специфікації №12 на суму з урахуванням ПДВ - 374 077, 44 грн, що підтверджується видатковою накладною №134 від 04.11.2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечує факт настання обов`язку зі сплати заборгованості, оскільки між сторонами не підписано акт приймання-передачі у відповідності до п.5.2 Договору.

Між тим, суд зауважує, що підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і які відповідають вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксує факт здійснення господарської операції і є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відсутність певного документа за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Крім того, після отримання товару, відповідач не звертався до позивача протягом розумного строку з пропозицією скласти та надати такий акт приймання-передачі.

Ненадання акту приймання-передачі не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність акту приймання-передачі за наявності інших первинних документів не звільняє відповідача від обов`язку сплатити решту вартості товару у розмірі 374077, 44 грн.

Крім того, за умовами п. 7.5 договору, право власності на поставлену Продукцію переходять до Замовника виключне після позитивного прийняття Продукції за кількістю та якістю відповідно до Договору на підприємстві Замовника.

Згідно п. 2.4 договору, остаточне приймання Продукції здійснюється з оформленням видаткової накладної та товарно-транспортної накладної.

Як встановлено судом, подані накладні відповідають умовам укладеного Договору та специфікацій, мають всі необхідні реквізити та дозволяють суду достовірно ідентифікувати відповідача як особу, що отримала товар за вказаними накладними, та встановити факт поставки, її обсяг та ціну.

Таким чином, суд приймає видаткові накладні №163 від 26.12.2018 року та №134 від 04.11.2019 року в якості доказу отримання товару відповідачем і відповідно виникнення обов`язку з його оплати у порядку ч.1, ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України, в зв`язку з чим, суд відхиляє твердження відповідача про відсутність обов`язку оплати.

Більш того, суд критично відноситься до позиції відповідача у справі, оскільки вона є нелогічною, що виявилось у викладенні заперечень відповідачем щодо відсутності виникнення обов`язку із сплати заборгованості у зв`язку з відсутністю підписаного між сторонами акту приймання-передачі, при цьому, в матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків за період листопад 2018 жовтень 2019 року, підписаний відповідачем, що фактично свідчить про визнання відповідачем наявності заборгованості. До того, в матеріалах справи наявне листування між сторонами, в якому відповідач також не заперечує заборгованість та навпаки пропонує графік її погашення.

Крім того, здійснювані часткові проплати заборгованості під час розгляду справи, також дають підстави суду вважати, що відповідач погоджується з виникненням заборгованості зі сплати поставки товару за видатковими накладними №163 від 26.12.2018 року та №134 від 04.11.2019 року.

Відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Таким чином, за результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного між сторонами договору №111/МТЗ-18 від 22.02.2018р., а саме за фактично отриманий товар за спірними накладними не розрахувався у визначений договором строк, в зв`язку з чим, на момент розгляду справи за ним рахується заборгованість у сумі 374077, 44 грн.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором №111/МТЗ-18 від 22.02.2018р. за поставлений товар у розмірі 374077, 44 грн.

У відповідності до ч.1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання, а також відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п. 8.1 договору, за не виконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та умовами Договору.

За порушення строків оплати товарів Продукції з Замовника стягується пеня у розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення (п.8.3 договору)

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно формули розрахунку пені, наведеної в листі Національного банку України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на виконання Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, сума простроченого платежу помножена на розмір пені за кожен день прострочення у відсотках, розділена на сто та помножена на кількість днів прострочення платежу буде дорівнювати сумі пені за прострочення платежу.

Положеннями ст. 252 Цивільного кодексу України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

У відповідності до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до п. 5.2 договору, оплата за Договором здійснюється наступним чином: Замовник протягом 10 (десяти) робочих днів, які рахуються з дня отримання від Виконавця рахунку, але не раніше дня підписання Специфікації до даного Договору, перерахує Виконавцеві аванс в розмірі 50% вартості відповідної Специфікації; остаточний розрахунок між Сторонами здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів з дня підписання Сторонами Акту приймання-передачі Продукції.

Відповідно до п.2 Додаткової угоди №3 сторонами узгоджено, що дію договору №111/МТЗ-18 від 22.02.2018 року продовжити до 31.12.2019, але у будь якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за даним Договором.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши розрахунок розміру пені, наведений в уточненій позовній заяві (а.с.144, а.с.147) нарахованої на заборгованість у розмірі 411108 грн. згідно специфікації №5 та заборгованість у розмірі 374077,44 грн. згідно специфікації №12 встановив, що позивач здійснив розрахунок не вірно, а саме не врахував положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тобто здійснив нарахування пені за період, який перевищує шестимісячний строк, а також не врахував положення п.5.2 Договору, оскільки розрахунок здійснюється протягом 10 робочих днів. Отже, правомірним періодом нарахування пені за специфікацією №5 з дати видаткової накладної №163 від 26.12.2018 року та з врахуванням вихідних та святкових днів, починається з 11.01.2019 року по 11.06.2019 року, нарахування пені за специфікацією №12 з дати видаткової накладної №134 від 04.11.2019 року, починається з 18.11.2019 року по 07.05.2020 року, в зв`язку з чим суд за допомогою системи „Ліга-Закон зробив власний розрахунок пені та встановив, що за специфікацією №5 розмір пені становить 30 551, 52 грн., за специфікацією №12 20 910, 23 грн., що в загальному розмірі становить 51 461, 75 грн.

Отже, загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 51461, 75 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд не приймає доводи відповідача з приводу нарахування штрафних санкцій поза межами дії договору, оскільки сторонами було узгоджено строк дії договору до повного виконання зобов`язань за договором, крім того нараховувати штрафні санкції позивач має право за весь час прострочення, за винятком обмеження передбаченого ч.6 ст.232 ГПК України для нарахування пені.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних за специфікацією №5 у розмірі 16 511, 35 грн. (а.с.145-146), нарахованої на заборгованість у сумі 411108 грн. за період з 05.01.2019 року та за специфікацією №12 у розмірі 5400, 55 (а.с.147-148) нарахованої на заборгованість 374077 грн. за період з 14.11.2019 року по 07.05.2020 року, встановив його помилковість, а саме позивачем при визначені періоду нарахування не враховано положення п.5.2 Договору, оскільки розрахунок здійснюється протягом 10 робочих днів, в зв`язку з чим правомірним періодом нарахування 3% річних за специфікацією №5 становить 11.01.2019р. по 07.05.2020р., за специфікацією №12 з 18.11.2019 року по 07.05.2020 року.

Таким чином, за підрахунком суду розмір 3% за специфікацією №5 становить 16 308, 61 грн., за специфікацією №12 5277, 57, що в загальному розмірі становить 21 586, 18 грн. Отже, загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, нарахованих на заборгованість за договором №111/МТЗ-18 від 22.02.2018р. становить 21586, 18 грн.

Перевіривши, розрахунок інфляційних нарахувань (а.с. 145) нарахованих позивачем на заборгованість у сумі 411108 грн. згідно специфікації №5 та на заборгованість у сумі 374077 грн. згідно специфікації № 12 суд встановив їх помилковість.

Так, за підрахунком інфляційних нарахувань, здійсненим судом, за специфікацією №5 інфляційні витрати становлять 19 563, 59 грн, за специфікацією №12 інфляційні витрати становлять 1859, 90 грн. Таким чином, загальний розмір інфляційних, що підлягає стягненню з відповідача становить 21 423, 49грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 374077, 44 грн., пені у розмірі 51461, 75 грн., 3% річних у розмірі 21586, 18 грн. та інфляційних у розмірі 21423, 49 грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним судом позовним вимогам.

При здійсненні вищевказаних висновків суд враховує, що ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, суд вважає за необхідне окремо наголосити, що добросовісність у правовідносинах означає здійснення сторонами заходів, спрямованих на уникнення правопорушення.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 14 052, 46 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам з віднесенням у частині, в якій провадження у справі закрито на відповідача. При цьому, суд виходить з того, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, і лише після відкриття провадження у справі відповідачем вчинені дії щодо часткового погашення суми основного боргу.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства „Одеський авіаційний завод (65121, м. Одеса, пр-т Небесної сотні, 32-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент (65078, м. Одеса, вул. Валентини Терешкової, буд. 27 корп. 14, ) 374 077/триста сімдесят чотири тисячі сімдесят сім/грн. 44 коп. заборгованості за договором №111/МТЗ-18 від 22.02.2018 року, 51 461/п`ятдесят одна тисяча чотириста шістдесят одна/грн. 75 коп. пені, 21 586/двадцять одна тисяча п`ятсот вісімдесят шість/грн. 18 коп. 3% річних та 21 513/двадцять одна тисяча п`ятсот тринадцять/грн. 49 коп. інфляційних витрат.

3.В решті позову відмовити.

4.Стягнути з Державного підприємства „Одеський авіаційний завод (65121, м. Одеса, пр-т Небесної сотні, 32-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційне підприємство „Елемент (65078, м. Одеса, вул. Валентини Терешкової, буд. 27 корп. 14, ) 14 052/чотирнадцять тисяч п`ятдесят дві/грн. 46 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його підписання.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 24 вересня 2020 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська