ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"28" вересня 2020 р. Справа № 911/1175/18 (911/2724/20)

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., розглянувши заяву Обслуговуючого кооперативу «Набережний квартал-Жаботинського» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валіо Груп» 36 422 275, 00 грн.

встановив:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/1175/18 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Наяда-Сервіс» до боржника Обслуговуючого кооперативу «Набережний квартал-Жаботинського» про банкрутство.

Обслуговуючий кооператив «Набережний квартал-Жаботинського» звернувся до господарського суду Київської області із заявою № 14-09/21 від 14.09.2020 (вх. № 2754/20 від 18.09.2020) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валіо Груп» суми безпідставно набутого майна (грошових коштів) у розмірі 36 422 275, 00 грн.

Дослідивши матеріали вищевказаної заяви, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно з ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного). Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Відповідно до ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно з ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2 102, 00 грн.

Таким чином, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, якщо сума вимоги не перевищує 210 200, 00 грн.

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України визначено вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Згідно з ст. 151 Господарського процесуального кодексу України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу встановлена у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2 102, 00 грн.

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання заяви про видачу судового наказу становить 210, 20 грн.

Проте, заявником до заяви № 14-09/21 від 14.09.2020 (вх. № 2754/20 від 18.09.2020) про видачу судового наказу не додано жодних доказів, що підтверджують сплату ним судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі, а також не додано копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Разом з тим, заявником у вказаній заяві № 14-09/21 від 14.09.2020 (вх. № 2754/20 від 18.09.2020) заявлено вимогу про звільнення його від сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із його критичним майновим станом.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов`язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи положення ст. 129 Конституції України, а також положення ст. 5 Закону України «Про судовий збір», господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні відстрочення чи звільнення від сплати судового збору.

При цьому, перебування боржника в процедурі банкрутства на стадії ліквідації не є підставою для звільнення від сплати судового збору чи відстрочення сплати судового збору.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави вважати, що заявник підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, враховуючи те, що заявником не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявність підстав для застосування ст. 8 Закону України «Про судовий збір» при поданні заяви № 14-09/21 від 14.09.2020 (вх. № 2754/20 від 18.09.2020) про видачу судового наказу, суд відмовляє у задоволенні вимоги заявника про звільнення його від сплати судового збору.

Крім того, заявником у заяві № 14-09/21 від 14.09.2020 (вх. № 2754/20 від 18.09.2020) про видачу судового наказу заявлено вимогу про витребування від боржника договорів, рахунків, специфікацій, платіжних доручень, актів виконаних робіт (наданих послуг), видаткових накладних, довіреностей на отримання матеріальних цінностей, актів звірок тощо, які підтверджують взаємовідносини зі стягувачем на суму 36 422 275, 00 грн.

Щодо вищевказаної вимоги суд зазначає, що господарським процесуальним законодавством не передбачено права або обов`язку суду витребовувати докази у наказному провадженні, оскільки судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

При цьому, суд звертає увагу, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пунктів 1, 3, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи те, що заявником не надано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу, а також заявлено грошові вимоги, які не підтвердженні договором, укладеним у письмовій або електронній формі, у зв`язку з чим не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі пунктів 1, 3, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що згідно з ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, а ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись статтями 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства та статтями 12, 147-153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні вимоги Обслуговуючого кооперативу «Набережний квартал-Жаботинського» про звільнення його від сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу.

2. Відмовити у задоволенні заяви Обслуговуючого кооперативу «Набережний квартал-Жаботинського» № 14-09/21 від 14.09.2020 (вх. № 2754/20 від 18.09.2020) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валіо Груп» 36 422 275, 00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 28.09.2020.

Суддя Т.В. Лутак