ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/1609/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Головея В.М., Колоколова С.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006"

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2020, прийняте суддею Петровим В.С. у м. Одесі, повний текст якого складено 27.07.2020

у справі № 916/1609/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморський морський рибний порт"

до скаржника

про стягнення 72 982,54 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю /далі-ТОВ/ "Чорноморський морський рибний порт" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства /далі-ПП/ "Бізон-Тех 2006" та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія /далі- ПрАТ «СК "Арсенал Страхування" про:

-стягнення з ПрАТ «СК "Арсенал Страхування" страхового відшкодування в сумі 4 993,35 грн., з яких: 4 498,98 грн. недоплачена сума, що підлягала відшкодуванню страховиком; 361,39 грн. пеня, нарахована на борг за період з 7.01.2020 по 26.05.2020; 52,00 грн., нараховані за той же період за ст.625 ЦК України 3 % річних; 80,98 грн. сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляції за січень-квітень 2020 року;

-стягнення з ПП "Бізон-Тех 2006" завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків в сумі 67 989,19 грн., з яких: 46 437,33 грн. непокрита страховим відшкодуванням вартість ремонту; 16 972,19 грн. величина втрати товарної вартості пошкодженого під час ДТП автомобіля; 3000 грн. витрати позивача із залучення експерта для визначення вартості матеріального збитку; 517,12 грн. нараховані на ці суми за період з 24.02.2020 по 28.05.2020 за ст.625 ЦК України 3 % річних; 1 062,55 грн. сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляції за березень-квітень 2020 року.

В обґрунтування позивних вимог позивач зазначив, що 19.08.2019 о 17 год. 15 хв. на автодорозі «Одеса-Южне» на 14 км + 800 м Лиманського району Одеської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" Toyota Corolla Active, д/н НОМЕР_1 , яким володіє позивач на підставі договору оренди №114/18х від 27.06.2018 та автомобіля, який належить ПП "Бізон-Тех 2006" Chevrolet Aveo, д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , щодо якого складено протокол про адміністративне правопорушення БР № 038565 від 19.08.2019 та якого в подальшому притягнуто до відповідальності Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.09.2019 у справі № 504/3024/19.

За твердженням позивача, в ДТП ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" зазнало майнової шкоди внаслідок пошкодження автомобіля, яким володіє порт, яка страховиком сплачена лише частково згідно полісу ОСЦПВ АМ № 6798039, який видано ПрАТ «СК "Арсенал Страхування".

03.07.2020 позивачем подано до господарського суду клопотання про залишення позову ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" в частині позовних вимог до ПрАТ «СК "Арсенал Страхування" про стягнення страхового відшкодування в сумі 4 993,35 грн. без розгляду у зв`язку з добровільною сплатою.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.07.2020 позовну заяву ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" в частині вимог до ПрАТ «СК"Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення 4 993,35 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.07.2020 позов ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" до ПП "Бізон-Тех 2006" про стягнення 67 989,19 грн. задоволено та стягнуто збитки в сумі 66 409,52 грн., 3% річних в сумі 517,12 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 062,55 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ДТП 19.08.2019 між автомобілями Chevrolet Aveo, д/н НОМЕР_2 і Toyota Corolla Active, д/н НОМЕР_1 сталась з вини водія автомобіля Chevrolet Aveo - ОСОБА_1 ; на момент ДТП Toyota Corolla Active знаходився в оренді позивача згідно з Договором оренди автомобіля №114/18х від 27.06.2018 року та оскільки на момент ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем і доказів незаконності володіння ним автомобілем Chevrolet Aveo відповідач не надав, то відповідальним за завдану шкоду є відповідач відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПП "Бізон-Тех 2006" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2020 у справі №916/1609/20 і ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" відмовити повністю.

Апелянт вважає, що рішення Господарського суду Одеської області є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушеннями норм процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права та неправильним встановленням обставин справи, які мають значення для вирішення спору.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що шкоду, завдану ОСОБА_1 , повинен відшкодовувати відповідач як його роботодавець, і незаконно застосував ч. 1 ст. 1172 ЦК України, оскільки підстав (обставин) для її застосування не було і доказів їх наявності не надано.

Як зазначає скаржник, головною умовою (підставою) її застосування і, відповідно, покладення вказаного обов`язку на роботодавця, є встановлення судом такої обставини як завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових обов`язків, а не лише встановлення судом факту існування трудових відносин між роботодавцем і особою, яка завдала шкоди.

Апелянт посилається на Постанову від 21.09.2016 у справі № 6-933цс16 (реєстраційний № якої в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 61817255), у якій Верховний Суд дійшов такого висновку: «Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків…».

Таким чином, скаржник стверджує про те, що для стягнення саме з відповідача шкоди, завданої ОСОБА_1 , суд першої інстанції мав встановити саме таку обставину як виконання ним своїх трудових обов`язків під час вчинення ДТП на підставі наданих позивачем доказів.

Скаржник зазначає, що на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив ДТП о 17 год. 15 хв., тобто в неробочий час, і завдав шкоду, не під час виконання своїх трудових обов`язків, відповідач надав суду першої інстанції Правила внутрішнього трудового розпорядку відповідача, яким затверджено закінчення робочого дня о 17 год. 00 хв.

ОСОБА_1 не залучався до надурочних робіт ні 19.08.2019 року, ні у серпні 2019 року, а також для нього, як менеджера зі збуту, не встановлено ненормованого робочого дня. Обізнаність та згода ОСОБА_1 з вказаними Правилами підтверджена його заявою від 10.07.2020 про прийом на роботу.

Скаржник зазначає, що стягнувши з відповідача шкоду, завдану ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України незважаючи на те, що шкода завдана не при виконанні ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, суд першої інстанції фактично порушив принцип «правової визначеності» (певності) - принципу права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Також скаржник звертає увагу суду на те, що на роботодавця не може бути покладений обов`язок з відшкодування всіх збитків, що зазнав потерпілий, у т.ч. у вигляді його витрат, понесених після заподіяння шкоди, зокрема, таких як відшкодування витрат на експерта. Витрати із залучення експерта - це витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, а не шкода, що завдана працівником під час виконання своїх трудових обов`язків. На його думку, ця сума збитків позивача має відшкодовуватись ОСОБА_1 .

Частина 1 ст. 1172 ЦК України також є спеціальною нормою по відношенню до ч.2 ст. 625 ЦК України, а тому на відповідача як роботодавця не може бути покладено відповідальність у вигляді стягнення з нього втрат від інфляції та 3 % річних, оскільки це не є шкодою, завданою працівником під час виконання своїх трудових обов`язків. Ці суми, на думку скаржника, також підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 25.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "Бізон-Тех 2006" на рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2020. Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи через 15 днів з дня відкриття апеляційного провадження.

27.08.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника ПП "Бізон-Тех 2006" надійшло клопотання про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання, яке апелянт просив провести в режимі відеоконференції. Також, у даному клопотанні відповідач просив доручити проведення відеоконференції Господарському суду Запорізької області; Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя або Запорізькому апеляційному суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.08.2020 у задоволенні клопотання ПП"Бізон-Тех 2006" про розгляд справи з викликом сторін та проведенням судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено з огляду на те, що справа відноситься до малозначних, а в державі посилюються заходи запобігання поширенню на території України коронавірусу.

09.09.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу ПП"Бізон-Тех 2006" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2020 року - без змін.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 27.06.2018 між ТОВ"Іллічівський морський рибний порт", що є право попередником позивача, (орендар) та ТОВ"Дар Торг? (орендодавець) укладено договір оренди автомобіля №114/18х.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору орендодавець зобов`язаний передати, а орендар прийняти в тимчасове платне користування - оренду нові автомобілі марки Toyota Corolla Active - 2 шт., 2018 р.в. (свідоцтво про держреєстрацію НОМЕР_3 , держ. номер НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_4 ; свідоцтво про держреєстрацію НОМЕР_5 , держ. номер НОМЕР_6 , vin - НОМЕР_7 ). Майно належить орендодавцеві на праві власності, не знаходиться в заставі та вільне від прав та претензій третіх осіб.

Відповідно до умов вказаного договору оренди № 114/18х від 27.06.2018 ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" є орендарем автомобіля марки Toyota Corolla Active державний номер НОМЕР_1 .

19.08.2019 на автодорозі "Одеса-Южне" на 14 км. + 800 м., Лиманського району Одеської області сталась ДТП за участю автомобіля Toyota Corolla Active, д/н НОМЕР_1 , яким володів ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" на підставі договору, та автомобіля, який належить ПП "Бізон-Тех 2006" (Chevrolet Aveo д/н НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_1 .

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.09.2019 у справі №504/3024/19 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. У вказаній постанові встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Шевроле Авео" н/з НОМЕР_2 на автодорозі "Одеса-Южне" на 14 км. + 800 м., Лиманського району Одеської області, не вибрав безпечної швидкості руху та дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з авто "Тойота Корола" н/з НОМЕР_1 , своїми діями порушив вимоги п. 12.1, 13.1 "Правил дорожнього руху", затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001.

Судом з`ясовано, що в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки Toyota Corolla Active державний номер НОМЕР_1 , що перебуває на умовах оренди у ТОВ "Чорноморський морський рибний порт".

З матеріалів справи вбачається, що 07.10.2019 ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" з метою отримання страхового відшкодування звернулось з відповідною заявою до ПрАТ "СК "Арсенал Страхування". (а. с. 16).

Цивільно-правова відповідальність автомобіля марки "Chevrolet Aveo" н/з НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" згідно полісу №АМ6798039.

З метою визначення розміру збитку, завданого транспортному засобу Toyota Corolla Active державний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП, позивачем 11.10.2019 року було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження дорожнього транспортного засобу, за проведення якого ним сплачено 3000грн., що підтверджено платіжним дорученням №7131 від 23.10.2019 (а.с.53).

11 листопада 2019 судовим експертом Крутих Євгеном Олександровичем був складений висновок експерта № 189-19 по дослідженню колісного транспортного засобу Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 18-26), відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 19.08.2019 становить 156 632,40 грн., з яких вартість відновлювального ремонту - 139 660,21 грн. та величина втрати товарної вартості пошкодженого під час ДТП автомобіля - 16 972,19 грн.

Як з`ясовано судом та визнається учасниками справи, згідно заяви ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" від 04.12.2019 про виплату страхового відшкодування (а. с. 39), в якій позивач просив здійснити виплату відшкодування на рахунок ТОВ "Віді Пальміра?, яке здійснило ремонт пошкодженого транспортного засобу, ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" було перераховано на рахунок ТОВ "Віді Пальміра? кошти в сумі 78 690,74 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту виконаних робіт №ВПтСА-006126 від 26.12.2019, складеного ТОВ "Віді Пальміра? (виконавець) та ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" (замовник), вартість ремонту транспортного засобу - автомобіля марки Toyota Corolla (державний номер НОМЕР_1 ) склала 145 437,33 грн.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що позивачем було самостійно сплачено на користь ТОВ "Віді Пальміра? грошові кошти за ремонт автомобіля в сумі 66 746,59 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 7219 від 29.10.2019. на суму 15 000,00 грн. та № 8321 від 03.01.2020 на суму 5 1746,59 грн. ( а. с. 48).

Матеріали справи свідчать, що 15 січня 2020 року позивач звернувся із заявою за вих. №28/11-87 до ПрАТ "СК "Арсенал Страхування", в якій просив здійснити в найкоротший термін доплату страхового відшкодування у повному обсязі в розмірі 21 309,26 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно зі ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Враховуючи той факт, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність особи, винної у заподіянні збитків, була застрахована ПрАТ "СК "Арсенал Страхування", останнє у відповідності до ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" мав відшкодувати їх у межах встановлених лімітів.

Ліміт відповідальності за страховим полісом ОСЦПВ АМ № 6798039 ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" склав 100 000,00 грн., розмір франшизи - 1000,00 грн. Отже, ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" було зобов`язано відшкодувати фактичний розмір збитків ТОВ "ЧРП" в межах встановленого страховим полісом ліміту відповідальності.

На момент звернення позивача до суду із заявленим позовом страховиком - ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" за умовами полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ №6798039 була здійснена часткова виплата позивачу страхового відшкодування у загальному розмірі 94 501,02 грн. в межах страхового полісу, що визнається сторонами. Таким чином, позивачем у поданому до господарського суду позові була заявлена вимога до страховика про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі 4498,98 грн. (99000,00 грн. - (78690,74 грн. + 15820,28 грн.)), а також про стягнення нарахованої на вказану суму страхового відшкодування пені в сумі 361,39 грн., 3% річних в сумі 52 грн. та інфляційних втрат в сумі 80,98 грн.

Під час розгляду справи ПрАТ «СК"Арсенал Страхування" 02.07.2020 було сплачено заявлену до стягнення відносно нього суму боргу в загальному розмірі 4 993,35 грн. згідно платіжного доручення № 34424811 від 02.07.2020 у зв`язку з чим за клопотанням позивача ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.07.2020 позовну заяву ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" в частині вимог до ПрАТ «СК"Арсенал Страхування" про стягнення 4 993,35 грн. залишено без розгляду.

Предметом спору у даній справі залишилися вимоги позивача до ПП "Бізон-Тех 2006", як володільця джерела підвищеної небезпеки - автотранспортного засобу марки "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_2 , про стягнення завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди фактичного збитку, непокритого лімітом страхового відшкодування, в сумі 66 409,52 грн. (145 437,33 грн. + 16 972,19 грн. + 3 000,00 грн.) - 99000,00 грн.), а також про стягнення нарахованих на вказану суму збитків 3% річних в сумі 517,12 грн. та інфляційних втрат в сумі 1 062,55 грн.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_1 , який керував автотранспортним засобом, що було учасником вищевказаної ДТП, на день її вчинення перебував у трудових відносинах з ПП"Бізон-Тех 2006", про що свідчить заява про прийняття на роботу від 10.07.2018 та наказ про звільнення ОСОБА_1 від 26.12.2019 №511-к.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди.

Але, частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. А саме, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Аналогічна позиція викладена у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013р. №4.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Крім того, з наданого представником позивача відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що представник відповідача 03.07.2020 під час судового засідання в Господарському суді Одеської області підтвердив, що зазначений автомобіль був закріплений за водієм ОСОБА_1 в силу трудових відносин, а також підтвердив, що на підприємстві «діє гнучка політика», за якої дозволяється працівникам користуватися автомобілем після закінчення робочого часу, тобто представник відповідача підтвердив ті обставини, що автомобіль, під час керування яким працівником відповідача вчинено ДТП, не вибув з володіння відповідача внаслідок неправомірного заволодіння ним працівником відповідача.

При цьому, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Отже, вирішуючи питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за статтею 1187 Цивільного кодексу України, слід визначити 2 основні ознаки володільця: 1) юридичну та 2) матеріальну (фактичну).

Юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визнається лише та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об`єктом, діяльність із яким створює підвищену небезпеку.

Своєю чергою, матеріальна, або фактична, ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними об`єктами. У разі якщо управління об`єктом підвищеної небезпеки передається третій особі без належного юридичного оформлення (наприклад, управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об`єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто зазвичай обидві ознаки володільця небезпечного об`єкта повинні мати місце, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 8, 9 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. Або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.25 Закону України "Про страхування").

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно до статті 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У разі, якщо цивільно-правова відповідальність особи застрахована, вона відповідає за заподіяну нею шкоду тільки у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності страховика. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, та не відшкодовується шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, з вини якої заподіяна шкода.

Згідно до пункту 35.1 статі 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування. Строки і порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені статтями 36, 37 Закону.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, установлена презумпція вини заподіювача шкоди, саме він повинен довести, що шкоду завдано не з його вини. Проте, відповідачем під час розгляду справи не було надано доказів на підтвердження своєї позиції.

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В силу положень частини другої названої статті збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є: 1) наявність збитків, 2) наявність порушення з боку цієї особи, 3) причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та 4) вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Як було зазначено вище, вина особи, яка керувала автомобілем марки "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_2 встановлена, у судовому порядку ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.09.2019 у справі №504/3024/19.

Відповідач на момент дорожньо-транспортної пригоди володів транспортним засобом - марки "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_2 та фактично використовував їх у своїй господарській діяльності, а ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Таким чином ,саме відповідач як роботодавець повинен відшкодувати шкоду, завдану його працівником.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем не подавалися докази того, що на час скоєння ДТП, автомобіль "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_2 був викрадений чи в будь-який інший спосіб перейшов у володіння іншої особи. Такі докази не були надані і до суду апеляційної інстанції.

Доводи скаржника щодо відсутності підстав для покладення на ПП "Бізон-Тех 2006" відповідальності у вигляді сплати збитків, спричинених його працівником, з огляду на скоєння ДТП у неробочий час, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами заволодіння ОСОБА_1 транспортним засобом "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_2 неправомірно. Відповідальність за завдання шкоди може бути покладена на ОСОБА_1 лише за умови, якщо буде доведено неправомірність заволодіння ним транспортним засобом відповідача. У даному випадку на відповідача покладається обов`язок довести факт неправомірності перебування належного відповідачу транспортного засобу в управлінні ОСОБА_1 , а не навпаки - на позивача обов`язок довести факт виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків на момент ДТП. При цьому відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт неперебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем в момент вчинення ДТП. Посилання ПП "Бізон-Тех 2006" на встановлений режим роботи підприємства з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. не свідчить про неправомірність дій ОСОБА_1 з керування належним відповідачу транспортним засобом у 17 год. 15 хв. в момент вчинення ДТП. Обставини щодо недотримання ОСОБА_1 встановленого на підприємстві режиму роботи не спростовують висновку суду про правомірність управління вказаною особою транспортним засобом відповідача саме в момент вчинення ДТП та перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем. Таким чином, доводи відповідача про те, що ПП "Бізон-Тех 2006? є неналежним відповідачем у даній справі, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обов`язок відшкодувати завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду, що не покривається полісом страхування, покладається на володільця джерела, а саме ПП "Бізон-Тех 2006", якому належить автомобіль марки "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_2 .

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Виходячи із зазначеної норми закону, факт наявності між володільцем й особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, трудових відносин має бути підтверджений належними доказами. Проте, на виникнення обов`язку володільця джерела підвищеної небезпеки щодо відшкодування заподіяної ним шкоди впливають такі обставини:

- у який час було заподіяно шкоду (службовий чи неслужбовий);

- було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові в процесі виконання ним трудових обов`язків чи він самовільно, неправомірно використав його в особистих цілях.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" визначається, що не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер машиніст, оператор та ін.).

Тобто, у розумінні ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, якщо службовий автомобіль потрапить у ДТП з вини водія, внаслідок чого буде ушкоджене майно чи здоров`я інших осіб, то відповідальність за шкоду завдану водієм під час виконання ним трудових обов`язків нестиме роботодавець.

Така відповідальність може настати за умов:

- доведеності вини водія;

- наявності належним чином оформлених трудових відносин із водієм;

- заподіяння водієм шкоди, у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 28.01.2015р. у справі №6-229цс14, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча й виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Крім того, відповідно до правової позиції, яку зробив Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц, а саме: «…особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм..».

Доказами на підтвердженням перебування водія в трудових відносинах з відповідною особою можуть бути заява про прийняття на роботу, яка наявна в матеріалах справи, трудова книжка водія, табель обліку робочого часу, посадова інструкція тощо. Доказами на підтвердження завдання шкоди під час виконання водієм трудових (службових) обов`язків можуть бути подорожній лист, наказ про закріплення за водієм службового автомобіля, наказ про направлення у відрядження тощо.

Таким чином, судова колегія враховує, що відповідачем не спростовано того, що ОСОБА_1 саме на момент скоєння ДТП перебував у трудових (службових) відносинах із відповідачем, у розумінні саме ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України.

Отже, апеляційна колегія звертає увагу, що суд першої інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, цілком правильно вирішив, які правові норми йому належить застосувати до даних правовідносин для вирішення спору.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Підлягають відхиленню і твердження апелянта про те, що на роботодавця не може бути покладений обов`язок з відшкодування всіх збитків, що зазнав потерпілий, у т.ч. у вигляді його витрат, понесених після заподіяння шкоди, зокрема, таких як відшкодування витрат на експерта та на відповідача як роботодавця не може бути покладено відповідальність у вигляді стягнення з нього втрат від інфляції та 3 % річних, оскільки відповідні доводи не висувалися відповідачем у суді першої інстанції і вони не були предметом розгляду у справі, до того ж відповідачем не представлявся суду контр розрахунок позовних вимог.

За таких обставин, апеляційна скарга ПП"Бізон-Тех 2006" не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2020 у справі №916/1609/20 слід залишити без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2020 у справі №916/1609/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" - без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Постанову складено 23.09.2020 о 9.30.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Головей В.М.

Суддя Колоколов С.І.