Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/851/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Комунального підприємства теплозабезпечення (м.Коростень Житомирської області)

про стягнення 9564,30грн

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства теплозабезпечення 9564,30грн заборгованості, з яких: 7996,39грн пені та 1567,91грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №5227/18-БО-10 постачання природного газу від 02.10.18 в частині своєчасної оплати природного газу отриманого в період з жовтня 2018 по квітень 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.07.20 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.09.20.

18.09.20 на адресу суду від НАК "Нафтогаз України" надійшло клопотання №39/5-1953-20, згідно якого позивач з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 просить здійснювати розгляд справи за відсутності повноважного представника; позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (т.2, а.с.72-73).

У відзиві на позовну заяву відповідач з позовними вимогами не погоджується та зазначає, що з 02.07.14 діє постанова КМУ №217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу". Відповідно до вказаної постанови розрахунки з позивачем проводяться шляхом розщеплення платежів, який здійснюється банком без втручання підприємства. Таким чином оплата проводилась щоденно, в частині затверджених відсотків відрахування, впливати на розмір коштів, які відраховуються, підприємство не мало права. Додаткову оплату КП Теплозабезпечення могло б здійснювати з основного рахунку, на який надходять кошти після розщеплення для господарської діяльності підприємства, однак порядок розрахунків величини коштів, що залишаються, включають потреби виключно на виплату заробітної плати, податків та інших обов`язкових платежів до державного бюджету, таким чином відповідач не має можливості додатково виділяти обігові кошти для своєчасних розрахунків з позивачем. Також просить суд зменшити розмір пені на 90% та у зв`язку з хворобою представника підприємства розгляд справи перенести на інший день (т.2 а.с.74-76).

З приводу поданого клопотання суд зазначає, що п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах, причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України). Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.05.2020р. у справі №922/1200/18 та від 04.06.2020р. у справі №914/6968/16.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що до клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, яке мотивоване хворобою представника, не додано жодних належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів в обґрунтування викладених у клопотанні доводів як щодо неможливості забезпечити явку керівника відповідача та неможливості заміни представника відповідача іншим його повноважним представником, так і щодо неможливості розгляду справи без участі представника відповідача, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ст.ст.202, 216, 252 ГПК України правових підстав до відкладення розгляду справи та до задоволення клопотання, а відтак, в клопотанні слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.18 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник/ позивач) та Комунальним підприємством теплозабезпечення (споживач/відповідач) укладено договір №5227/18-БО-10 постачання природного газу (т.1, а.с.12-21), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Також в період з 22.10.18 по 22.04.19 сторонами підписано Додаткові угоди №1-8 (т.1, а.с. 22-38).

На виконання умов договору №5227/18-БО-10 в період: жовтень 2018-квітень 2019 позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 13552864,99грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.18 на суму 744279,43грн, від 30.11.18 на суму 2317409,83грн, від 31.12.18 на суму 2874348,12грн, від 31.01.19 на суму 3290650,73грн, від 28.02.19 на суму 2208530,34грн, від 31.03.19 на суму 1768672,48грн, від 30.04.19 на суму 348974,06грн, які підписано та скріплено печатками сторін (т.1, а.с.39-45).

В свою чергу відповідач свої зобов`язання з оплати отриманого природного газу в період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року виконав у повному обсязі, сплативши позивачу всю суму заборгованості, однак при цьому порушив встановлені договором строки для оплати, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача пені у сумі 7996,39грн, 3 % річних у розмірі 1567,91грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивач надав розрахунок позовних вимог, в якому відображено дати надходження від відповідача платежів та хронологію їх зарахування позивачем в рахунок погашення заборгованості. Згідно даним розрахунком, відповідач здійснив повну оплату за природний газ за вказаний період, основний борг відсутній (т.1, а.с.48-49).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, врахувавши пояснення представника відповідача, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.13, ч.1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У ч.1 ст.174 ГК України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Матеріалами справи підтверджено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору постачання природного газу №5227/18-БО-10 від 02.10.18, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, судом встановлено факт належного виконання зобов`язань з боку позивача щодо поставки природного газу відповідачу у жовтні 2018 року квітні 2019 року.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось судом, у п.6.1 договору сторони визначили строки проведення розрахунків за отриманий природний газ, а саме оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

У п.5.1 договору у редакції додаткової угоди №4 від 23.11.18 встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (т.1, а.с. 26-34).

Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконав на загальну суму 13552864,99грн, однак з порушенням умов, встановлених п.6.1. та п. 5.1 договору, що підтверджується матеріалами справи.

Пунктом 7.2 договору у редакції додаткової угоди №4 від 23.11.18 сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 5.1, 5.6 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за отриманий від позивача природний газ, є порушенням зобов`язання, що відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно розрахунку (т.2, а.с.62-64), за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий природний газ позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню:

- 3620,23грн - за зобов`язаннями грудня 2018 року з 26.01.19 по 17.02.19;

- 4376,16грн - за зобов`язаннями січня 2019 року з 26.02.19 по 14.03.19;

За розрахунком позивача загальна сума нарахованої пені склала 7996,39грн.

Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" розрахунок пені суд вважає вказаний позивачем розрахунок вірним, а вимогу про стягнення 7996,39грн пені обґрунтованою.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення суми пені на 90%, з посиланням на тяжке фінансове становище підприємства відповідача, наявність невідшкодованої різниці в тарифах на тепло у розмірі 4887531,00грн.

Розглядаючи заявлене відповідачем клопотання про зменшення пені судом враховується, що виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - слід визнати право судів при винесенні рішення про стягнення штрафних санкцій зменшувати їх розмір, з урахуванням всіх конкретних обставин справи та виключно за клопотанням сторони. Підстави та розмір, на який зменшуються стягувані штрафні санкції, повинні бути мотивовані та обґрунтовані.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 ЦК України.

Зі змісту наведених норм вбачається, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

При цьому зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та його розмір.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність та відповідати завданням господарського судочинства, котрі передбачені статті 2 ГПК України, зокрема справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів.

Відповідач у клопотанні про зменшення штрафних санкцій просив суд скористатись правом, наданим ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України, зменшивши суму пені, яка підлягає стягненню із врахуванням майнового стану відповідача, зокрема зазначає, що у зв`язку з невідповідністю тарифів на централізоване теплопостачання економічно обґрунтованим витратам на їх виробництво, відповідач має невідшкодовану різницю і ціні, яка передбачалась на той час ст.20 ЗУ "Про теплопостачання". Вказана стаття передбачала, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. У разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізм компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством. Таким чином з 2016 року виникла різниця в тарифах на тепло, яке виробляється, транспортується та постачається бюджетним установам не відшкодована у розмірі 4887531,00грн. Вказує, що оскільки держава неналежно та несвоєчасне виконує свої обов`язки по відшкодуванню різниці в тарифах, останній був позбавлений можливості належним чином вчасно виконувати зобов`язання по зазначеному договору.

На підтвердження скрутного фінансового становища відповідачем також надано копії балансових звітів про фінансові результати підприємства за 2019 рік, довідку про наявну різницю в тарифах (т.2, а.с.77-81).

З огляду на наведене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надані відповідачем в підтвердження обставин, що зумовили несвоєчасну оплату за поставлений газ, з огляду на високій ступінь виконання зобов`язання боржником (повну оплату заборгованості за договором №5227/18-БО-10 від 02.10.18,), майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань, суд відзначає, що наведені відповідачем факти в сукупності з поданими доказами, свідчать про наявність виняткових обставин, за яких можливим є зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім цього, судом враховується, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Також суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р.

За таких обставин, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 50% від обґрунтовано заявленої суми 7996,39грн та стягнути її в сумі 3998,20грн, тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 3998,19грн - слід відмовити.

Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 1567,91грн 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та нараховані 3% проценти річних.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок 3% річних (т.2, а.с.62-65), суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій частині на загальну суму 1567,91грн, з яких:

- 709,84грн - за зобов`язаннями грудня 2018 року з 27.01.19 по 17.02.19;

-858,07грн - за зобов`язаннями січня 2019 року з 26.02.19 по 14.03.1919.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення пені у розмірі 3998,20грн (50% від обґрунтовано заявленої) та 1567,91грн 3% річних. У задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 3998,19грн суд відмовляє.

Як роз`яснено в пункті 4.3. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21 лютого 2013 року, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судовий збір, в порядку ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства теплозабезпечення задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені до 3998,20грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства теплозабезпечення (11500, Житомирська область, м.Коростень, вул.Шевченка, буд. 8А, ) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ідентифікаційний код 20077720):

- 3998,20грн пені;

- 1567,91грн 3% річних;

- 2102,00грн судового збору.

4. В позові відмовити в частині стягнення 3998,19грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- в справу

2,3- стороанм (рек. з повід)