СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2020 р. Справа № 922/178/20

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача - адвокат Жирний О.С., довіреність від 23.01.2020 року №1-2265, свідоцтво ДН №4841 від 26.07.2017 року;

відповідача - адвокат Мар`їна І.О., свідоцтво ДН№4933 від 27.12.2017 року, довіреність від 02.01.2020 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ - адвоката Никеруй Т.М. (вх. №1872Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 23.06.2020 року у справі №922/178/20, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Жиляєв Є.М.), повний текст якого складено 03.07.2020 року

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до відповідача Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз", м. Харків

про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.06.2020 року у справі №922/178/20 у позові відмовлено.

Представник Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - адвокат Никеруй Т.М. з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 23.06.2020 року у справі повністю та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про таке.

Встановлення факту врегулювання сторонами питання заміни звужуючих пристроїв згідно умов Технічної угоди від 25.08.2006 року не входить до предмету доказування у справі та вказує та нез`ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права - п. 4 ч. 2 ст. 33 Закону України "Про ринок природного газу", п.п. 8,9 глави 2 розділу ІІІ Кодексу ГТС, ч. 4 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", ч. 3 ст. 6 ЦК України та норм наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 30.12.2009 року №486 "Про прийняття міждержавних стандартів як національних, скасування чинності національних стандартів".

Відповідно до п.15 глави 2 розділу ІІІ Кодексу ГТС, вимоги до технічних рішень, які застосовуються при будівництві, реконструкції чи капітальному ремонті комерційних ВОГ (ПВВГ) визначаються: для комерційних ВОГ (ПВВГ), що знаходяться у власності оператора газотранспортної системи, оператором газотранспортної системи (яким у спірний період є АТ "Укртрансгаз").

АТ "Укртрансгаз" прийняв в якості технічних рішень при ремонті ВОГ використовувати ВОГ на базі УЗЛ.

Порядок заміни ВОГ на звужуючих пристроях на ВОГ з використанням ультразвукових лічильників газу та введення останніх в експлуатацію врегульований нормами Кодексу ГТС, а не Технічною угодою.

Матеріалами справи підтверджується відповідність комерційних ВОГ (ПВВГ) з ультразвуковими лічильниками газу вимогам технічних регламентів та норм правил і стандартів.

Місячними звітами визначені подобові дані автоматичних обчислювачів FLOWSIC 600, встановлених на ГРС 1 м. Харків вихід "Місто", ГРС 2 м. Харків вихід "Місто", ГРС 5 м. Харків вихід "ТЕЦ", що також не заперечується відповідачем.

Невикористання відповідачем комерційних ВОГ (ПВВГ) АТ "Укртрансгаз" на базі ультразвукових лічильників газу FLOWSIC 600, встановлених на ГРС 1 м. Харків вихід "Місто", ГРС 2 м. Харків вихід "Місто", ГРС 5 м. Харків вихід "ТЕЦ" з моменту вводу їх в комерційну експлуатацію, як таких, що відповідають вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, введеного в дію Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 року №94 та ДСТУ ГОСТ 8.586.1-5:2009 (ИСО 5167-1-4:2003) "Метрологія. Вимірювання витрати та кількості рідини газу з застосуванням стандартних звужувальних пристроїв", як єдиних комерційних ВОГ (ПВВГ), які на законних підставах мали бути використані у спірний період, то як наслідок, результатів їх обліку, що є складовою використання таких комерційних ВОГ (ПВВГ) є безумовним порушенням права та законних інтересів АТ "Укртрансгаз" щодо використання комерційних ВОГ (ПВВГ) АТ "Укртрансгаз" на базі ультразвукових лічильників газу FLOWSIC 600 як комерційних ВОГ (ПВВГ) сторони, що передає природний газ.

АТ "Харківміськгаз" ввів в оману господарський суд першої інстанції шляхом надання неправдивої інформації, оскільки надані АТ "Харківміськгаз" копії свідоцтв про повірку вимірювальних комплексів не підтверджують відповідність в цілому ВОГ (ПВВГ) на ЗП вимогам ДСТУ ГОСТ: вимірювальні комплекси є складовою частиною ВОГ (ПВВГ) на рівні з вимірювальними трубопроводами, імпульсивними лініями запірною арматурою, тощо.

Єдиними належним та допустимим доказом, а саме документом що підтверджує/спростовує відповідність ВОГ (ПВВГ) вимогам ДСТУ ГОСТ є акт експертизи монтажу вузла обліку.

Позивачем обрано належний спосіб захисту, який має наслідком захист порушених та невизнаних відповідачем прав та інтересів, у зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку здійснити комерційний облік природного газу на комерційному ВОГ (ПВВГ) сторони, що передає природний газ - на комерційних ВОГ (ПВВГ) АТ "Укртрансгаз" на базі ультразвукових лічильників газу FLOWSIC 600, які у спірний період є єдиними, що відповідають вимогам технічних регламентів та норм, правил, стандартів.

Вказане підтверджує неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права - ст. 33 Закону України "Про ринок природного газу", п.п.3-5, 15-18 гл. 2 розділу ІІ Кодексу ГТС, ч. 4 ст. 8 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", норми наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 30.12.2009 року №486.

Щодо повноважень апелянта діяти від імені Акціонерного товариства "Укртрансгаз", апелянтом до апеляційної скарги додано в копії довіреність від 23.01.2020 року №1-2254 на представництво Никеруй Т.М. діяти від імені Акціонерного товариства "Укртрансгаз".

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 31.10.2020 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2020 року, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.08.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - адвоката Никеруй Т.М. на рішення господарського суду Харківської області від 23.06.2020 року у справі; відповідачу встановлено строк до 21.08.2020 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на "26" серпня 2020 року; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

25.08.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7928), в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що судовими рішеннями у справі №910/7339/19 встановлено обов`язок позивача вести облік протранспортованого природного газу по лічильникам, що зазначені у договорі від 17.12.2015 року, додатку №3; у відповідача відсутнє зобов`язання використовувати при здійсненні обліку природного газу комерційні ВОГ (ПВВГ) на базі ультразвукових лічильників газу FLOWSIC 600, оскільки вказані лічильники не введені в експлуатацію та не внесені зміни ані до договору від 17.12.2015 року, ані до Технічної угоди від 25.08.2006 року; позивачем невірно обрано спосіб захисту при зверненні до господарського суду першої інстанції з відповідним позовом.

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 року та від 02.09.2020 року, для забезпечення прав учасників справи на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спору у справі, дотримання основних засад господарського судочинства, зокрема, змагальності сторін, повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, оголошувались перерви у розгляді справи до "02" вересня 2020 року та від 16.09.2020 року, відповідно; явка сторін в судове засідання в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Разом з цим, було роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

02.09.2020 року на адресу суду від позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу (вх.№8230), в яких останній просить врахувати викладені у вказаних запереченнях аргументи та задовольнити вимоги апеляційної скарги, які долучено до матеріалів справи, в обґрунтування яких вказує на те, що порядок заміни ВОГ на звужуючих пристроях на ВОГ з використанням ультразвукових лічильників газу та введення останніх в експлуатацію чітко врегульоване нормами Кодексу ГТС, а не Технічною угодою від 25.08.2006 року; у відповідача, з моменту введення комерційних ВОГ на УЗЛ у комерційну експлуатацію виникло зобов`язання використовувати при здійсненні обліку природного газу лічильники газу FLOWSIC 600, встановлені на ГРС 1 м. Харків вихід "Місто", ГРС 2 м. Харків вихід "Місто", ГРС 5 м. Харків вихід "ТЕЦ" з моменту вводу їх в комерційну експлуатацію, як таких, що відповідають вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, введеного в дію Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 року № 94 та ДСТУ ГОСТ 8.586.1-5:2009 (ИСО 5167-1-4:2003) "Метрологія. Вимірювання витрати та кількості рідини й газу із застосуванням стандартних звужувальних пристроїв".

07.09.2020 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання (вх.№8378), в якому останній просить вважати додані до вказаного клопотання фіскальний чек від 31.08.2020 року та поштову накладну від 31.08.2020 року невід`ємним додатком до заперечень на відзив на апеляційну скаргу, яке долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 16.09.2020 року представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 23.06.2020 року у справі повністю та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.09.2020 року проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Позивач, в обґрунтування своєї правової позиції вказує про таке.

Акціонерним товариством "Укртрансгаз" як оператором газотранспортної системи протягом 2016-2017 років було проведено ремонт пунктів виміру витрати газу (далі - ПВВГ) на: ГРС 1 м. Харків вихід "Місто"; ГРС 2 м. Харків вихід "Місто"; ГРС 5 м. Харків вихід "ТЕЦ", як таких, які не відповідали вимогам ДСТУ ГОСТ 8.586.1-5:2009 (ИСО 5167-1-4:2003) "Метрологія. Вимірювання витрати та кількості рідини й газу із застосуванням стандартних звужувальних пристроїв" (наказ Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 30.12.2009 року № 486 "Про прийняття міждержавних стандартів як національних, скасування чинності національних стандартів").

Під час ремонту ВОГ (ПВВГ) на ГРС було встановлено сучасні високоточні ультразвукові лічильники газу на заміну ВОГ, побудованого на методі змінного перепаду тиску за радянським стандартом РД 50-213-80, який втратив чинність.

Після ремонту ПВВГ на ГРС, існуючий ВОГ із звужуючим пристроєм використовується лише в якості контрольної системи, оскільки він не може використовуватися навіть в якості дублюючого пристрою через його невідповідність вимогам ДСТУ ГОСТ 8.586.1-5:2009 (ИСО 5167-1-4:2003) "Метрологія. Вимірювання витрати та кількості рідини й газу із застосуванням стандартних звужувальних пристроїв".

ДП "Укрметртестстандарт" сертифікатами відповідності (відомості щодо відповідних сертифікатів відповідності наведені в деклараціях UA.TR.001 39 64-17, UA.TR.001 39 29-17 та UA.TR.001 39 60-17) в комплекті з іншими документами, підтвердив відповідність ПВВГ на ГРС вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 року № 94.

Оскільки АТ "Укртрансгаз" має повний комплект документів, виданих Територіальним органом Департаменту технічного регулювання Мінекономрозвитку України (ДП "Укрметртестстандарт"), що підтверджують відповідність ВОГ (ПВВГ) вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (введено в дію Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 року № 94), АТ "Харківміськгаз" було запропоновано ввести нові прилади обліку в комерційну експлуатацію.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на таке.

АТ "Укртрансгаз" зверталося до АТ "Харківміськгаз" листами: від 05.10.2017 року № 2102ВИХ-17-110 (ГРС 5 м. Харків), від 11.12.2017 року №2102ВИХ-17-313 (ГРС 1 м. Харків), від 23.01.2018 року № 2102ВИХ-18-20 (ГРС 2 м. Харків) щодо введення в комерційну експлуатацію нових ВОГ на ГРС.

В листах, на виконання пункту 16 глави 2 розділу III Кодексу ГТС, за 10 робочих днів була призначена зустріч фахівців AT "Харківміськгаз"" та AT "Укртрансгаз" для проведення робіт з перевірки відповідності вузла обліку газу вимогам чинних нормативних документів та впровадження вузла обліку газу в експлуатацію.

Представники AT "Харківміськгаз" під час роботи комісій з прийняття ПВВГ на базі ультразвукових лічильників були ознайомлені з комплектом документації, виданої уповноваженим органом Мінекономрозвитку України.

Всупереч вимог п. 18 глави 2 розділу III Кодексу ГТС AT "Харківміськгаз" безпідставно відмовив власнику комерційного ВОГ (ПВВГ) у підписанні акту введення нових ВОГ (ПВВГ) у комерційну експлуатацію.

AT "Харківміськгаз" висунуто необґрунтовані та штучно надумані доводи для неприйняття в комерційну експлуатацію нових вузлів обліку газу на базі ультразвукових лічильників газу, ігноруючи факт їх більшої точності, надійності та достовірності; такими діями AT "Харківміськгаз" фактично порушує права, законні інтереси та обов`язки позивача здійснювати облік природного газу згідно п. 2 глави 2 розділу III Кодексу ГТС та 3.1 Технічної угоди про умови приймання-передачі природного газу на газорозподільних станціях від 25.08.2006 року засобами обліку AT "Укртрансгаз", які встановлені згідно технічних рішень AT "Укртрансгаз" та відповідають вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, який введено в дію Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 року № 94 та щодо введення в експлуатацію яких, за таких умов, AT "Харківміськгаз" з урахуванням вимог п. 18 глави 2 розділу III Кодексу ГТС відмовити не може.

AT "Харківміськгаз" неправомірно нехтує вимогами Закону України "Про ринок природного газу", Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", Кодексу ГТС, Технічної угоди про умови приймання-передачі природного газу на газорозподільних станціях від 25.08.2006 року, які, зокрема, визначають, що комерційний облік природного газу проводиться на комерційному ВОГ (ПВВГ) сторони, що передає природний газ - AT "Укртрансгаз", при цьому AT "Харківміськгаз" не може відмовити власнику комерційного ВОГ (ПВВГ) у підписанні акту введення ВОГ (ПВВГ) у комерційну експлуатацію, якщо такий комерційного ВОГ (ПВВГ) відповідає вимогам технічних регламентів та норм, правил і стандартів, що підтверджується уповноваженими на це організаціями.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом, в якому останній просив зобов`язати АТ "Харківміськгаз" використовувати при здійсненні обліку природного газу лічильники на комерційних ВОГ (ПВВГ) АТ "Укртрансгаз" на базі ультразвукових лічильників газу FLOWSIC 600, встановлених на ГРС 1 м. Харків вихід "Місто", ГРС 2 м. Харків вихід "Місто", ГРС 5 м. Харків вихід "ТЕЦ" з моменту вводу їх в комерційну експлуатацію, як таких, що відповідають вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, введеного в дію Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 року № 94 та ДСТУ ГОСТ 8.586.1-5:2009 (ИСО 5167-1-4:2003) "Метрологія. Вимірювання витрати та кількості рідини й газу із застосуванням стандартних звужувальних пристроїв".

23.06.2020 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Предметом позову у справі є вимога про зобов`язання АТ "Харківміськгаз" використовувати при здійсненні обліку природного газу нові лічильники на комерційних ВОГ (ПВВГ) АТ "Укртрансгаз" на базі ультразвукових лічильників газу FLOWSIC 600, встановлених на ГРС 1 м. Харків вихід "Місто", ГРС 2 м. Харків вихід "Місто", ГРС 5 м. Харків вихід "ТЕЦ" з моменту вводу їх в комерційну експлуатацію, як таких, що відповідають вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, введеного в дію Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 року № 94 та ДСТУ ГОСТ 8.586.1-5:2009 (ИСО 5167-1-4:2003) "Метрологія. Вимірювання витрати та кількості рідини й газу із застосуванням стандартних звужувальних пристроїв".

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч.1 ст.11 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, ( ч. 2 ст.11 ЦК України)

За матеріалами справи, 25.08.2006 року між сторонами укладено технічну угоду (далі - угода), умовами якої передбачено приймання-передачу природного газу на газорозподільних станціях на звужуючих пристроях.

Пунктом 4.1. угоди визначено, що заміна або ревізія звужуючих пристроїв фахівцями Трансгазу проводиться в присутності представника Міськгазу, який викликається письмовим повідомленням не пізніше як за добу в таких випадках: первинне встановлення, періодична повірка (метрологічна атестація) звужуючого пристрою; перехід із зимового на літній режим і навпаки; у разі виробничої необхідності; по обґрунтованій вимозі однієї з сторін.

У п. 9.5 угоди сторони погодили, що у разі неможливості досягнення згоди шляхом переговорів спірні питання передаються на розгляд до господарського суду України для вирішення в установленому порядку згідно з ГПК і умовами угоди.

За змістом ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Позивачем не надано суду належних та допустимих в розумінні ст. ст. 77-79 ГПК України доказів передачі спору на вирішення в судовому порядку, а отже станом на час розгляду справи господарським судом першої інстанції чинною є підписана обома сторонами технічна угода від 25.08.2006 року.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано доказів які саме лічильники встановлені у відповідності до вимог технічної угоди: "старі" ВОГ на ЗП, що визнаються обома сторонами як комерційні та зазначені у договорі № від 17.12.2015 року, або "нові" ультразвукові лічильники газу FLOWSIK 600, введення яких в експлуатацію не погоджено з відповідачем.

Також, позивачем не надано доказів вирішення спірних питань щодо обліку протранспортованих обсягів природного газу в судовому порядку згідно п.9.5 технічної угоди, зміни умов технічної угоди.

Згідно Кодексу Газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС) приймання-передача природного газу у фізичних точках входу та точках виходу здійснюється виключно за наявності комерційного ВОГ (ПВВГ).

Отже, на одній ГРС не може існувати одночасно більше одного комерційного ВОГ.

Відповідно до ч. 3-5, 7 ст. 2 розділу ІІІ Кодексу ГТС комерційний ВОГ (ПВВГ) у точці входу до газотранспортної системи має бути розташований у точці приєднання, яка має співпадати з межею балансової належності між операторами суміжних систем або іншими суб`єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи. У випадку, якщо комерційний ВОГ (ПВВГ) у точці входу до газотранспортної системи не розташований у точці приєднання, яка має співпадати з межею балансової належності між операторами суміжних систем або іншими суб`єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи, власник комерційного ВОГ (ПВВГ) передає оператору газотранспортної системи на обслуговування на підставі договору відповідну інфраструктуру від комерційного ВОГ (ПВВГ) до межі балансової належності, який передбачає покриття відповідних витрат оператора газотранспортної системи. На газорозподільній станції комерційні ВОГ (ПВВГ) можуть бути встановлені на газопроводі високого тиску до вузла редукування, а на газопроводі низького тиску після вузла редукування. Якщо комерційні ВОГ (ПВВГ), у тому числі прикордонні ГВС (ПВВГ) як у точці входу, так і точці виходу розташовані до (після) межі балансової належності, обсяг переданого газу зменшується (збільшується) на розрахункову величину виробничо-технологічних витрат на ділянці між цим комерційним ВОГ (ПВВГ) і межею балансового розподілу суміжних суб`єктів господарювання. Обсяги інших виробничо-технологічних витрат природного газу після комерційного вузла обліку газу на газорозподільних станціях, у тому числі на газорегулюючому обладнанні, запобіжних пристроях, скидних клапанах, продувних свічках тощо, визначаються за результатами інструментального визначення обсягів виробничо-технологічних витрат, що провадиться за графіком або розрахунком погодженими сторонами.

Комерційний облік природного газу проводиться на комерційному ВОГ (ПВВГ) сторони, що передає природний газ. Якщо у сторони, що передає газ, відсутній комерційний ВОГ (ПВВГ), комерційний облік природного газу проводиться на комерційному ВОГ (ПВВГ) сторони, що приймає газ.

Особливості обліку природного газу в точках входу та точках виходу між оператором газотранспортної системи та операторами суміжних систем або іншими суб`єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи, регулюються Кодексом та технічною угодою, що укладається між вказаними суб`єктами (далі - технічна угода), яка не може суперечити вимогам Кодексу.

Введення в експлуатацію власником нового або реконструйованого комерційного ВОГ (ПВВГ) проводиться не раніше ніж за 10 робочих днів з дати повідомлення представників оператора суміжних систем або інших суб`єктів, безпосередньо підключених до газотранспортної системи про проведення перевірки готовності вводу комерційного ВОГ (ПВВГ) до експлуатації з оформленням двостороннього акта. Повідомлення повинне містити дату, час та місце проведення перевірки готовності вводу комерційного ВОГ (ПВВГ). Введення в експлуатацію комерційного ВОГ (ПВВГ) проводиться у присутності інженерно-технічного персоналу власника комерційного ВОГ (ПВВГ) у дату, вказану в повідомленні.

Якщо на дату, вказану у письмовому повідомленні, представник оператора суміжних систем або інших суб`єктів, безпосередньо підключених до газотранспортної системи, не з`явився для введення комерційного ВОГ (ПВВГ) в експлуатацію, то власник комерційного ВОГ (ПВВГ) має право скласти акт введення в експлуатацію комерційного ВОГ (ПВВГ) в односторонньому порядку з позначкою в акті про те, що представник оператора суміжних систем або інших суб`єктів, безпосередньо підключених до газотранспортної системи, для участі у введенні комерційного ВОГ (ПВВГ) в експлуатацію не з`явився. Копію одностороннього акта оператор газотранспортної системи надсилає Регулятору.

У разі відповідності комерційного ВОГ (ПВВГ) вимогам технічних регламентів та норм, правил і стандартів, що підтверджується уповноваженими на це організаціями, оператор суміжної системи або інших суб`єктів, безпосередньо підключених до газотранспортної системи, не може відмовити власнику комерційного ВОГ (ПВВГ) у підписанні акту введення ВОГ (ПВВГ) у комерційну експлуатацію.

Так, за матеріалами справи представниками АТ "Харківміськгаз" не погоджено введення в комерційну експлуатацію ВОГ (ПВВГ), втім позивачем не надано доказів передачі спору щодо порядку введення в експлуатацію ВОГ на вирішення в судовому порядку.

А отже, аргументи апелянта на неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права - ст. 33 Закону України "Про ринок природного газу", п.п.3-5, 15-18 гл. 2 розділу ІІ Кодексу ГТС, ч. 4 ст. 8 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", норми наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 30.12.2009 року №486, не приймаються.

Так само не приймаються аргументи апелянта на те, що невикористання відповідачем комерційних ВОГ (ПВВГ) АТ "Укртрансгаз" на базі ультразвукових лічильників газу FLOWSIC 600, встановлених на ГРС 1 м. Харків вихід "Місто", ГРС 2 м. Харків вихід "Місто", ГРС 5 м. Харків вихід "ТЕЦ" з моменту вводу їх в комерційну експлуатацію, як єдиних комерційних ВОГ (ПВВГ), які на законних підставах мали бути використані у спірний період, то як наслідок, результатів їх обліку, що є складовою використання таких комерційних ВОГ (ПВВГ) є безумовним порушенням права та законних інтересів АТ "Укртрансгаз" щодо використання комерційних ВОГ (ПВВГ) АТ "Укртрансгаз" на базі ультразвукових лічильників газу FLOWSIC 600 як комерційних ВОГ (ПВВГ) сторони, що передає природний газ.

Окрім того, за висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №910/7339/19 за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про визнання неправомірними дії АТ "Укртрансгаз" по визначенню обсягів протраспортованого природного газу за вузлами обліку природного газу, що не вказані у додатку №3 договору транспортування природного газу №-09/15-553 від 17.12.2015 року, вказано про таке.

Позивачем доведено та не спростовано відповідачем ту обставину, що сторонами шляхом внесення відповідних змін до договору № від 17.12.2015 року не погоджено використання нових комерційних ВОГ, а відтак, до виконання є обов`язковим договір з усіма додатками, в погодженій сторонами редакції.

Заперечення відповідача, з посиланням на приписи п. 18 глави 2 розділу ІІІ Кодексу ГТС, яким визначено його право як оператора використовувати свої комерційні ВОГ, не спростовують обов`язку останнього виконувати умови підписаного ним договору.

Крім того, посилання відповідача на те, що додатком № 3 до договору на нього не покладено відповідних обов`язків, спростовуються самим додатком №3 договору та його умовами, які регламентують порядок обліку протранспортованого газу.

За змістом ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції.

Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть вказаної статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005 року (заява № 38722/02).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Разом з тим, заявлені позивачем у справі вимоги зобов`язати АТ "Харківміськгаз" використовувати при здійсненні обліку природного газу лічильники на комерційних ВОГ (ПВВГ) АТ "Укртрансгаз" на базі ультразвукових лічильників газу FLOWSIC 600, встановлених на ГРС 1 м. Харків вихід "Місто", ГРС 2 м. Харків вихід "Місто", ГРС 5 м. Харків вихід "ТЕЦ" з моменту вводу їх в комерційну експлуатацію, як таких, що відповідають вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, введеного в дію Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 року № 94 та ДСТУ ГОСТ 8.586.1-5:2009 (ИСО 5167-1-4:2003) "Метрологія. Вимірювання витрати та кількості рідини й газу із застосуванням стандартних звужувальних пристроїв", не є конкретизованими і жодним чином не вирішують вказаний наявний між сторонами спір, як і роблять практично неможливим їх реальне виконання.

Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що заявлені позивачем у справі вимоги не є ефективним способом захисту та правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі №910/5412/19, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Аргументи апелянта на те, що позивачем обрано належний спосіб захисту, який має наслідком захист порушених та невизнаних відповідачем прав та інтересів, у зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку здійснити комерційний облік природного газу на комерційному ВОГ (ПВВГ) сторони, що передає природний газ - на комерційних ВОГ (ПВВГ) АТ "Укртрансгаз" на базі ультразвукових лічильників газу FLOWSIC 600, які у спірний період є єдиними, що відповідають вимогам технічних регламентів та норм, правил, стандартів, є необґрунтованим та таким, що не приймаються, з підстав викладених вище.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - адвоката Никеруй Т.М. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.06.2020 року у справі №922/178/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.09.2020 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін