ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2020м. ДніпроСправа № 904/3011/20
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І. В.

за участю секретаря судового засідання Сироти М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗАВОД СТАЛЕВИХ ПРОФІЛІВ"

до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ"

про стягнення 1226220,24грн., з яких 1113420,42грн. основної заборгованості; 74005,00грн. пені; 15760,24грн. трьох процентів річних; 23034,58грн. інфляційних втрат (договір №700/13/189Е від 07.08.2019)

Представники:

від позивача: Єпік С.О., представник на підставі ордеру; адвокат

від відповідача: не з`явився

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗАВОД СТАЛЕВИХ ПРОФІЛІВ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути 1226220,24грн., з яких 1113420,42грн. основної заборгованості; 74005,00грн. пені; 15760,24грн. трьох процентів річних; 23034,58грн. інфляційних втрат (договір №700/13/189Е від 07.08.2019).

Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/3011/20 визначено суддю Петренка Ігоря Васильовича, що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2020.

Ухвалою від 11.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 07.07.2020.

25.06.2020 (Укрпоштою) та 30.06.2020 (електронною поштою) через відділ документального забезпечення від відповідача надійшло клопотання від 22.06.2020 за вих.№18/4645 про відкладення розгляду справи. Ухвалою від 07.07.2020 клопотання відповідача від 22.06.2020 за вих.№18/4645 про відкладення розгляду справи задоволено.

25.06.2020 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшов відзив від 24.06.2020 за вих.№18/4698 у якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив від 24.06.2020 за вих.№18/4698 прийнято до розгляду.

Ухвалою від 07.07.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів за ініціативою суду, а саме по 09.09.2020; підготовче засідання відкладено на 20.08.2020.

19.08.2020 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшло клопотання від 19.08.2020 за вих.№б/н про відкладення розгляду справи до закінчення дії карантину. Ухвалою від 20.08.2020 у задоволенні клопотання відповідача від 19.08.2020 за вих.№б/н відмовлено.

20.08.2020 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшов відзив від 19.08.2020 за вих.№18/6126 у якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив від 19.08.2020 за вих.№18/6126 прийнято до розгляду.

Ухвалою від 20.08.2020 підготовче провадження закрито; справу призначено до розгляду по суті; представників сторін проінформовано, що судове засідання відбудеться 21.09.2020.

21.09.2020 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшло клопотання від 15.09.2020 за вих.№18/6817 про відкладення розгляду справи, у зв`язку із накладенням арешту на все майно та рахунки відповідача.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

В судовому засіданні, яке відбулося 21.09.2020, здійснено розгляд справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні, яке відбулося 21.09.2020, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

Короткий зміст позовної заяви та узагальнення її доводів.

Між позивачем та відповідачем укладено договір №700/13/189Е від 07.08.2019 (далі - договір).

На виконання умов укладеного між сторонами договору, позивач поставив товар на суму 2734960,42грн., що підтверджується видатковими та товаро-транспортними накладними, а саме:

1. За Видатковою накладною №816 від 05.09.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р816 від 05.09.2019 поставлено товар на суму 512805,08грн. з ПДВ;

2. За Видатковою накладною №817 від 05.09.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р817 від 05.09.2019 поставлено товар на суму 512805,08грн. з ПДВ;

3. За Видатковою накладною №818 від 05.09.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р818 від 05.09.2019 поставлено товар на суму 683740,10грн. з ПДВ;

4. За Видатковою накладною №1059 від 26.12.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р1059 від 26.12.2019 поставлено товар на суму 512805,08грн. з ПДВ;

5. За Видатковою накладною №1060 від 26.12.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р1060 від 26.12.2019 поставлено товар на суму 512805,08грн. з ПДВ.

За поставлений товар відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 1113420,42грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу:

- пеню за загальний період прострочення з 05.11.2019 по 25.05.2020 на загальну суму 74005,00грн.;

- три проценти річних за загальний період прострочення з 05.11.2019 по 25.05.2020 на загальну суму 15760,24грн.;

- інфляційні втрати за загальний період прострочення з листопада 2019 року по квітень 2020 року на загальну суму 23034,58грн.

Короткий зміст заперечень відповідача та узагальнення його доводів.

Відповідач стверджує, що залишок заборгованості відповідача перед позивачем складає 1025610,16грн.

Відповідач заперечує проти стягнення пені з огляду на не встановлення її розміру договором.

На думку відповідача положення частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування стягнення пені, не є такою нормою, яка встановлює обов`язок сплати пені на законодавчому рівні.

В підтвердження обраної правової позиції відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 20.06.2018 по справі №904/5922/17.

В частині стягнення трьох процентів річних відповідач вважає за можливе зменшити її розмір.

В підтвердження обраної правової позиції відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 18.03.2020 по справі №902/417/18.

Доводи позивача на відзив.

Відповідь на відзив не надійшла.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Доказами, відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, предметом доказування у господарській справі є лише ті факти, які мають матеріально-правове значення, тобто факти без з`ясування яких не можна правильно вирішити справу по суті.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі такі:

1. Обставини укладання договору.

2. Природа договору.

3. Факт поставки товару.

4. Строк оплати. Наявність часткової оплати. Існування заборгованості.

5. Правомірність нарахування пені.

6. Правомірність нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

1. Обставини укладання договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між позивачем (далі - позивач, покупець) та відповідачем (далі - відповідач, постачальник) укладено договір №700/13/189Е від 07.08.2019 про закупівлю товару (далі - договір).

Предмет договору. Постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в пункті 1.2 договору, а покупець прийняти і оплатити такий товар (пункт 1.1 договору). Постачальник зобов`язується поставити Магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби, код 4416 (Труба 530х10 ст.20) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору (пункт 1.2 договору).

Ціна договору. Сума (ціна) договору, відповідно до Специфікації №1, становить 6682305,60, у тому числі податок на додану вартість 20% - 1113717,60грн. (пункт 3.1 договору).

Строк. Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.03.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 11.1 договору, з урахуванням змін внесених Додатковою угодою №1 від 27.12.2019).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

2. Природа договору.

За договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 265 Господарського кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

3. Факт поставки товару.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав відповідачу товар, що підтверджується:

1. Видатковою накладною №816 від 05.09.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р816 від 05.09.2019 на суму 512805,08грн. з ПДВ;

2. Видатковою накладною №817 від 05.09.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р817 від 05.09.2019 на суму 512805,08грн. з ПДВ;

3. Видатковою накладною №818 від 05.09.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р818 від 05.09.2019 на суму 683740,10грн. з ПДВ;

4. Видатковою накладною №1059 від 26.12.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р1059 від 26.12.2019 на суму 512805,08грн. з ПДВ;

5. Видатковою накладною №1060 від 26.12.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р1060 від 26.12.2019 на суму 512805,08грн. з ПДВ.

Видаткові накладні підписані представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств.

Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем товару матеріали справи не містять.

Отже, факт поставки товару визнається підтвердженим.

4. Строк оплати. Наявність часткової оплати. Існування заборгованості.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 4.2 договору покупець здійснює оплату отриманої партії товару по факту його поставки протягом 60-ти календарних днів.

Відтак:

За видатковою накладною №816 від 05.09.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р816 від 05.09.2019 на суму 512805,08грн. з ПДВ; видатковою накладною №817 від 05.09.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р817 від 05.09.2019 на суму 512805,08грн. з ПДВ; видатковою накладною №818 від 05.09.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р818 від 05.09.2019 на суму 683740,10грн. з ПДВ строк оплати настав 04.11.2019.

За видатковою накладною №1059 від 26.12.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р1059 від 26.12.2019 на суму 512805,08грн. з ПДВ; видатковою накладною №1060 від 26.12.2019 та Товарно-транспортною накладною №Р1060 від 26.12.2019 на суму 512805,08грн. з ПДВ строк оплати настав 24.02.2020.

За отриманий від позивача товар відповідач розрахувався частково, що підтверджується:

1. Меморіальним ордером №21035 від 11.11.2019 на суму 150000,00грн.;

2. Меморіальним ордером №22141 від 13.12.2019 на суму 37194,92грн.;

3. Меморіальним ордером №23150 від 13.12.2019 на суму 232805,08грн.;

4. Меморіальним ордером №16745 від 24.12.2019 на суму 130000,00грн.;

5. Меморіальним ордером №23748 від 24.12.2019 на суму 261540,00грн.;

6. Меморіальним ордером №2087 від 24.01.2020 на суму 85929,84грн.;

7. Меморіальним ордером №2085 від 24.01.2020 на суму 214070,16грн.;

8. Меморіальним ордером №1639 від 03.02.2020 на суму 100000,00грн.;

9. Меморіальним ордером №4935 від 20.03.2020 на суму 200000,00грн.;

10. Меморіальним ордером №5537 від 02.04.2020 на суму 100000,00грн.;

11. Меморіальним ордером №6012 від 14.04.2020 на суму 40000,00грн.;

12. Меморіальним ордером №6752 від 28.04.2020 на суму 70000,00грн.;

Загальна сума розрахунку за отриманий від позивача товар складає 1621540,00грн.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку постачальника за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити його вартість.

Строк оплати є таким, що настав.

Доказів оплати товару в сумі 1113420,42грн. відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Доказів повернення вказаного товару позивачу відповідачем не надано.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1113420,42грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

5. Правомірність нарахування пені.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.4 договору визначено, що за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому статтею 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу пеню за загальний період прострочення з 05.11.2019 по 25.05.2020 на загальну суму 74005,00грн.

Відповідач контррозрахунку не надав; вимог не заперечив.

Господарський суд дійшов таких висновків.

Здійснивши юридичний аналіз положень чинного законодавства господарський суд констатує, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань.

Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну.

Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Нормативно-правове забезпечення сфери господарювання є однією з форм здійснення державою регулювання господарської діяльності. Водночас, за змістом статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності є спрямованою, зокрема, на зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, та здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Так, за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Таким чином, тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

Стаття 231 Господарського кодексу України регулює розмір штрафних санкцій таким чином: "Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією".

З аналізу положень статті 231 Господарського кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Так, частина 2 статті 231 Господарського кодексу України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання не грошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частина 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у частині 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положення ж частини 6 статті 231 Господарського кодексу України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим, за частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною першою статті 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», частинами чотирнадцятою-шістнадцятою статті 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», частиною другою статті 36 Закону України «Про телекомунікації».

За змістом наведених вище положень законодавства, розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм статті 231 Господарського кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 по справі №904/4156/18.

Так, в спірному договорі сторонами не обумовлено розмір та базу нарахування штрафних санкцій, а лише зазначено, що штрафні санкції нараховуються у розмірі, передбаченому статтею 231 Господарського кодексу України.

Як вбачається з наданого розрахунку, позивач здійснює нарахування штрафних санкцій, передбачених статтею 231 Господарського кодексу України, за порушення відповідачем виконання саме грошового зобов`язання, що суперечить приписам чинного законодавства.

Відтак, логічним є висновок, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають.

6. Правомірність нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідно до частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України (статті 525, 526 Цивільного кодексу України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо розрахунку трьох процентів річних.

Позивач нарахував три проценти річних за загальний період прострочення з 05.11.2019 по 25.05.2020 на загальну суму 15760,24грн.

Відповідач контррозрахунок трьох процентів річних не надав; вимог не заперечив.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох процентів річних та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Оцінивши фактичні обставини справи, господарський суд не знайшов підстав для зменшення розміру трьох процентів річних.

Щодо розрахунку інфляційних втрат.

Позивач нарахував інфляційні втрати за загальний період прострочення з листопада 2019 року по квітень 2020 року на загальну суму 23034,58грн.

Відповідач контррозрахунок інфляційних втрат не надав.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та встановив, що позивачем не враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відтак, обґрунтованим розміром інфляційних втрат визнається 20487,29грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 17245,56грн., з урахуванням того, що 93,76% позовних вимог позивача судом задоволено.

Щодо клопотання відповідача від 15.09.2020 за вих.№18/6817 про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання відповідача, господарський суд не знаходить підстав для його задоволення, оскільки явка представників учасників справи обов`язковою не визнавалася, а матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для такого розгляду і без участі представника відповідача. Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 квітня 2019 року по справі №922/1714/18.

Керуючись статтями 2-5, 7-15, 18, 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 91, 123, 129, 194-196, 200-201, 204-205, 218-220, 222, 232-233, 236-242, 253-254, 256-259, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ.

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗАВОД СТАЛЕВИХ ПРОФІЛІВ" (03124, м.Київ, ВУЛИЦЯ МИКОЛИ ВАСИЛЕНКА, будинок 7-А, офіс 3-08; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40903202) до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (52210, Дніпропетровська обл., місто Жовті Води, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО, будинок 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14309787) про стягнення 1226220,24грн., з яких 1113420,42грн. основної заборгованості; 74005,00грн. пені; 15760,24грн. трьох процентів річних; 23034,58грн. інфляційних втрат (договір №700/13/189Е від 07.08.2019) задовольнити частково.

Стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (52210, Дніпропетровська обл., місто Жовті Води, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО, будинок 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14309787) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗАВОД СТАЛЕВИХ ПРОФІЛІВ" (03124, м.Київ, ВУЛИЦЯ МИКОЛИ ВАСИЛЕНКА, будинок 7-А, офіс 3-08; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40903,42грн. (один мільйон сто тринадцять тисяч чотириста двадцять грн. 42 коп.) основної заборгованості; 15760,24грн. (п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят грн. 24 коп.) трьох процентів річних; 20487,29грн. (двадцять тисяч чотириста вісімдесят сім грн. 29 коп.) інфляційних втрат; 17245,56грн. (сімнадцять тисяч двісті сорок п`ять грн. 56 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог, а саме в частині стягнення з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (52210, Дніпропетровська обл., місто Жовті Води, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО, будинок 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14309787) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗАВОД СТАЛЕВИХ ПРОФІЛІВ" (03124, м.Київ, ВУЛИЦЯ МИКОЛИ ВАСИЛЕНКА, будинок 7-А, офіс 3-08; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40903202) 74005,00грн. (сімдесят чотири тисячі п`ять грн. 00 коп.) пені; 2547,29грн. інфляційних втрат відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Складання повного рішення відкладено на строк не більш як десять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата підписання та складення повного судового рішення - 22.09.2020.

Суддя І.В. Петренко