ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" вересня 2020 р. Cправа № 902/1098/19

Господарський суд Вінницької області у складу судді Маслія І.В.,, при секретарі судового засідання Стафійчук І.С.

За участю представників сторін:

позивача Безпалюк О.Л. довіреність № 14-198 від 17.05.2019 (в режимі відеоконференції за межами приміщення суду);

відповідача Мандер М.О., довіреність № 34/84 від 13.01.2020 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601)

до: Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, буд. 13, м. Вінниця, Вінницька обл., 21100)

про стягнення 13753287,57 грн.

ВСТАНОВИВ :

До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №14/4-1478-19 від 10.12.2019 Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення 13753287,57 грн., з яких: 10449915,14 грн - основного боргу, 1804884,37 грн - пені, 474770,94 грн - 3% річних та 1023717,12 грн - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язків за договором продажу природного газу № 2025/1718-ЕЕ-1 від 15.01.2018, в частині здійснення оплат.

Ухвалою від 27.12.2019 відкрито провадження у справі №902/1098/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21 січня 2020р.

17.01.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо стягнення пені та просить в разі її задоволення зменшити пеню.

Ухвалою від 21.01.2020 відкладено підготовче засідання на 18.02.2020, з підстав викладених у відповідній ухвалі.

13.02.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зокрема заперечує щодо відмови у позові в частині стягнення пені та заперечив щодо зменшення пені.

Ухвалою від 18.02.2020 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 18.03.2020.

Ухвалою від 18.03.2020 встановлено учасникам справи строк для вчинення процесуальних дій до 27.03.2020. З 27.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/1098/19 для судового розгляду по суті на 23 квітня 2020 р.

Ухвалою від 10.04.2020 судове засідання у справі призначене на 23.04.2020 перенесено на 26.05.2020 з підстав викладених у відповідній ухвалі.

Ухвалами від 26.05.2020, 24.06.2020 та 13.08.2020 відкладено розгляд справи по суті на 24.06.2020, на 13.08.2020 та на 10.09.2020, з підстав викладених у відповідних ухвалах.

01.09.2020 на офіційну електронну поштову адресу суду надійшла заява № 39/5-1523-20 від 01.09.2020 (вх. № 01-34/7725/20 від 01.09.2020) представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 02.09.2020 задоволено заяву № 39/5-1523-20 від 01.09.2020 (вх. № 01-34/7725/20 від 01.09.2020) представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про участь у судовому засіданні, призначеному на 10.09.2020 об 11:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по справі № 902/1098/19.

На визначену судом дату 10.09.2020 з`явились представник позивача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та представник відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 10.09.2020р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, судом встановлено наступне.

15.01.2018 р. між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач, в договорі Постачальник) та Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (далі відповідач, в договорі Споживач) укладено договір № 2025/1718-ЕЕ постачання природного газу (далі Договір).

На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача у січні - березні 2018 р. природний газ на загальну суму 10449915,14 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Однак, як стверджує позивач, відповідачем оплату за переданий газ не здійснено. Таким чином, сума основного боргу станом на 30.09.2019 складає 10449915,14 грн.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У зв`язку з тим, що відповідач своєчасно не сплатив вказану суму коштів, позивач, нарахував 1804884,37 грн - пені, 474770,94 грн - 3% річних та 1023717,12 грн - інфляційних втрат, які він просить стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені відмовити повністю, або в разі задоволення стягнення пені зменшити суму пені до 18048,84 грн.

Крім того, відповідачем у відзиві зазначено, що він не відмовляється від виконання договірних зобов`язань, разом з тим не має змоги оплатити вищевказану заборгованість у зв`язку з тим, що підприємство знаходиться у важкому фінансово-економічному стані.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та такі що підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 15.01.2018 р. між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач, в договорі Постачальник) та Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (далі відповідач, в договорі Споживач) укладено договір № 2025/1718-ЕЕ постачання природного газу (далі Договір).

На виконання умов Договору, Позивач у січні-березні 2018 передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 10449915,14 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними та завіреними печатками сторін.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Однак, як стверджує позивач, та не заперечує відповідач відповідачем оплату за переданий газ в розмірі 10449915,14 грн. не здійснено.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України закріплено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з умов Договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

Відповідач в обумовлені договором строки розрахунок за фактично переданий газ не провів.

Отже, сума основної заборгованості відповідача перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за поставлений природний газ у період з січня по березень 2018 становить 10449915,14 грн. та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

З огляду на викладене, за прострочення сплати основного боргу за поставлений природний газ впродовж січня-березня 2018 року, позивачем правомірно нараховано відповідачу 1804884,37 грн. пені, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 474770,94 грн - 3% річних та 1023717,12 грн - інфляційних втрат підлягають до задоволення.

Щодо клопотання відповідача, викладеного у відзиві на позовну заяву, щодо зменшення розміру пені, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом з тим, суд дослідивши матеріали справи, встановив відсутність у даному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, оскільки заборгованість відповідача за договором виникла ще у 2018 році, разом з тим на день розгляду справи (вересень 2020 року) відповідачем не здійснено навіть часткового розрахунку за поставлений в січні-березні 2018 року природний газ.

Крім того, судом враховано заперечення позивача щодо зменшення пені викладене у відповіді на відзив на позовну заяву.

З огляду на викладене, клопотання відповідача про зменшення пені задоволенню не підлягає.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 104, 129, 185, 191, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, буд. 13, м. Вінниця, Вінницька обл., 21100, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 200775,14 грн. - основного боргу; 1023717,12 грн - боргу з урахуванням індексу інфляції; 1804884,37 грн - пені; 474774,94 грн - 3% річних та 206299,31 грн - витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 21 вересня 2020 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601)

3 - відповідачу (вул. 600-річчя, буд. 13, м. Вінниця, Вінницька обл., 21100)