ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.09.2020 Справа № 905/737/20

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., при секретарі судового засідання Бутовій Є.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІДВДЕННИЙ МЕХАНО - ЛИВАРНИЙ ЗАВОД», м. Маріуполь Донецької області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго»,

про стягнення заборгованості в розмірі 478 469, 82 грн.

За участю представників сторін:

від позивача : не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

Суть справи:

Позивач, Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІДВДЕННИЙ МЕХАНО-ЛИВАРНИЙ ЗАВОД» про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію в розмірі 321 978, 24 грн., 15 % річних в розмірі 45 500, 31 грн., інфляції в розмірі 13 201, 11 грн., пені в розмірі 97 790, 16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» та комерційної пропозиції, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 321 978, 24 грн. та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ПАТ «Запоріжжяобленерго».

12 червня 2020 року від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення за вих. № 33-33/8871 від 09.06.2020р., згідно яких останнім зазначено, що з 1 січня 2019 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» не здійснює постачання електричної енергії споживачам у зв`язку з прийнятою НКРЕКП постановою від 13.11.2018р. № 1415. Разом з тим, з 1 січня 2019 року третя особа є оператором системи розподілу і надає послуги з розподілу електричної енергії. Крім того, третьою особою зазначено, що відповідач був обізнаний про перехід до нового ринку електричної енергії, мав усі можливості для укладання договору з будь-яким постачальником, але своїм правом не скористався, внаслідок чого спірний договір було укладено в порядку, визначеному Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018р.

30 червня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву за від 23.06.2020р., згідно якого останній частково визнає позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 268 404, 18 грн., що у свою чергу має вплив на перерахування штрафних санкцій. Крім того, відповідач наполягає на застосуванні саме 3 відсотків річних замість 15 відсотків річних, виходячи з наступного.

Стосовно суми основної заборгованості відповідачем зазначено, що сума основної заборгованості у розмірі 321 978, 24 грн. складається з заборгованості за електричну енергію за січень 2019 року у розмірі 268 315, 20 грн., та заборгованості з послуг з розподілу електричної енергії у розмірі 53 574, 06 грн. Відповідач зазначає, що ним сплачено на користь третьої особи - ПАТ «Запоріжжяобленерго», грошові кошти у розмірі 127 082, 68 грн. у якості попередньої плати за послуги оператора системи розподілу у січні 2019 року та підтверджує це платіжним дорученням № 4445 від 28.12.2018р., а тому частина заборгованості у розмірі 53 573, 06 грн. є погашеною, а вимоги позивача про її стягнення - необґрунтованими. Стосовно нарахування відсотків річних у розмірі 15% відповідач зазначає, що ним не було надано згоди на такий розмір відсотків річних, а тому у даному випадку стягненню підлягає сума процентів річних у розмірах, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України та надає скоригований розрахунок штрафних санкцій за спірним договором

23 липня 2020 року від позивача до суду надійшло клопотання про проведення засідання без участі позивача.

Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 10 вересня 2020 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1023-р від 12 грудня 2018 року позивача визначено постачальником «останньої надії» на період з 1 січня 2019 року по 1 січня 2021 року.

У розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії» (п. 66 ст. 1 Закону) постачальник «останньої надії» - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

До матеріалів справи третьою особою надано копія заяви-приєднання до умов Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, підписаного відповідачем, згідно якої оператор системи розподілу ПАТ «Запоріжжяобленерго» повідомляє споживача про припинення діяльності постачальника та його подальше приєднання до Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії № 1128 від 02.04.07р.

Зі змісту заяви вбачається,що Договір вважається укладеним з 1 січня 2019 року шляхом поєднання до «Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії» (який розміщений на сайті ОСР htpp//www.zoe.com.ua), якщо споживачем у строк до 1 січня 2019 року не висловлено заперечень проти укладення договору в цілому або окремих його частин та було спожито будь-який обсяг електричної енергії. Крім викладеного вище, договір також вважається укладеним за умови підписання споживачем цієї заяви-приєднання.

Ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У разі, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми. (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач поєднався до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Суд ознайомився із публічним договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, розміщеному на сайті ОСР htpp//www.zoe.com.ua та встановив, що за змістом вказаного договору, ціною за договором є вартість послуг з розподілу електричної енергії. За змістом п. 5.2 оплата послуг з розподілу електричної енергії за договором здійснюється на поточний рахунок оператора (далі третя особа може іменуватися як «Оператор»).

Згідно з п. 5.4 споживач оплачує послугу з розподілу (передачі) Оператору системи, якщо згідно з умовами договору про постачання Споживач забезпечує оплату послуги з розподілу (передачі), або купує електричну енергію для власного споживання за двостороннім договором та на організованих сегментах ринку. Постачальник оплачує послугу з розподілу (передачу) Оператору системи, якщо згідно з умовами договору про постачання оплату послуги з розподілу (передачі) забезпечує постачальник.

Як свідчать матеріали, третя особа 27.12.2018 року виставила відповідачеві рахунок № 1128 на підстави п.4.30 ПРЕЕ (Правила роздрібного ринку електричної енергії). За вказаного пункту оплата послуг оператора системи згідно з укладеним договором про надання послуг з розподілу електричної енергії між електропостачальником та оператором системи здійснюється у формі попередньої оплати.

З рахунку вбачається, що третя особа ініціювала вимогу про перерахування на її рахунок передоплати за послуги з розподілу електричної енергії. В свою чергу, відповідач сплатив за вказаним рахунком передоплату за розподіл електричної енергії, про що свідчить платіжне доручення № 4445 від 28.12.2018 року на суму 127 082, 68 грн.

Враховуючи викладене, а також відсутність доказів укладання відповідачем двостороннього договору з іншим постачальником, суд дійшов висновку про те, що відповідач поєднався до публічного договору оператора.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник "останньої надії" це визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

Ч. 6 статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник «останньої надії» оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті. Постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам, у тому числі, у разі завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 року № 1023-р позивач визначений постачальником «останньої надії» на період з 1.01.2019 року по 1.01.2021р.

Як встановлено судом та не спростовано учасниками справи на сайті www.uie.ksev.ua оприлюднений договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

За змістом договору, позивач (далі постачальник) продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а останній оплачує постачальнику вартість спожитої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору, що зазначені в додатку до договору (комерційна пропозиція).

Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу, є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу.

Згідно із п.3.1 постачальник здійснює постачання електричної енергії споживачу з моменту припинення постачання електричної енергії діючим постачальником, у випадках, передбачених п.3.2 договору.

За змістом п.3.5 договору постачальник здійснює постачання електричної енергії споживачу на тих самих умовах , що із попереднім постачальником, в частині здійснення розрахунків та способу оплати.

У разі ненадання оператором системи зазначеної інформації протягом 5 календарних днів до початку розрахункового періоду, постачання споживачу здійснюється на умовах комерційної пропозиції.

В ході розгляду справи учасники не надали суду доказів виконання оператором приписів п. 3.5 договору, у зв`язку з чим суд виходить з того, що на умови постачання електричної енергії відповідачеві розповсюджуються умови комерційної пропозиції.

Враховуючи укладання відповідачем договору про послуги з розподілу електроенергії, відсутність доказів укладання двостороннього договору з іншим постачальником, а також підтвердження відповідачем факту споживання електроенергії за програмою «остання надія», суд дійшов висновку, що між ДПЗД «Укрінтеренерго», яке виконує функції постачальника «останньої надії» (далі - Постачальник) та ТОВ «Південний Механо-Ливарний завод» (далі - Споживач) укладений договір про постачання електричної енергії від 27 грудня 2018 року на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника «останньої надії» та комерційної пропозиції. Як свідчить договір та інші обставини справи, ПАТ «Запоріжжяобленерго» визначено як Оператора системи розподілу згідно реєстру суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, діяльність яких регулюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

За змістом договору, споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», яка є додатком № 1 до договору. (п. 5.1 договору)

П. 5.2 договору встановлено, що спосіб визначення ціни (тарифу) за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції Постачальника.

Відповідно до п. 5.8 Договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Розрахунки Споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок Постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника надійшла вся сума коштів.

П. 5.10 Договору встановлено, що оплата виставленого Постачальником рахунку за цим договором має бути здійснена Споживачем у терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання Споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем. Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється Споживачем на підставі виставленого Постачальником рахунку, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої Споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою Споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.

За змістом п. 5.11 договору у разі, якщо Споживач не здійснив оплату за цим договором у передбачений комерційною пропозицією строк (додаток №1 до договору), Постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії Споживачу , а також вимагати сплати пені, яка нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором. Розмір пені визначено у комерційній пропозиції (додаток № 1 до договору).

П. 5.13 договору встановлено, що Споживач здійснює оплату за послугу з розподілу електричної енергії через Постачальника. При цьому, Постачальник зобов`язаний при виставленні рахунка за електричну енергію Споживачу окремо вказувати оплату за послугу з розподілу електричної енергії та оплату вартості електричної енергії.

Договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту підключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між Сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

До матеріалів справи додана копія додатку № 1 до договору під назвою «комерційна пропозиція № 2 від 27.12.2018 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» (далі - комерційна пропозиція).

Комерційна пропозиція є невід`ємним додатком до договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Зі змісту комерційної пропозиції вбачається, що Споживач сплачує 100 відсотків від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом п`яти робочих днів з моменту отримання Споживачем рахунку.

Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється Споживачем на підставі виставленого Постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої Споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою Споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.

Споживач здійснює плату за послугу з розподілу електричної енергії через Постачальника.

Розміром пені за порушення термінів внесення платежів визначено подвійну облікову ставку НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Крім того, Споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу Постачальника, зобов`язаний сплатити інфляційні втрати, а також п`ятнадцять відсотків річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Комерційна пропозиція є чинною з 27 грудня 2018 року.

Як зазначалося вище, до матеріалів справи долучена копія виставленого ПАТ «Запоріжжяобленерго» рахунку № 1128 від 27 грудня 2018 року, згідно якої вбачається, що розмір попередньої плати за послуги оператора системи розподілу у січні 2019 року складає 127 082, 68 грн. разом з ПДВ та копія платіжного доручення № 4445 від 28.12.2018 року, згідно якої вбачається оплата відповідачем даного рахунку в повному обсязі.

На підставі даних про фактичне споживання відповідачем електроенергії було складено акт купівлі-продажу електроенергії за січень 2019 року за № 000563, згідно якого відповідачем спожито 102 040, 00 кВт/год та виставлено відповідний рахунок від 9 лютого 2019 року на суму у розмірі 321 978, 24 грн., які було отримано відповідачем.

З текстом розрахунку вбачається, що ціна спожитої електричної енергії за січень 2019 року становить 268 315, 20 грн., у тому числі 53 574, 06 грн. - ціна послуг постачання оператором (третьою особою) електричної енергії.

Згідно поштового повідомлення про вручення, відповідачем отримано акт та рахунок 5.03.2019 року.

Надавши правову кваліфікацію відносинам, що склались між сторонами, суд робить висновок, що вони пов`язані із поставкою. За приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таке імперативне врегулювання договірних відносин усуває будь-які сумніви щодо юридичного значення умов договору: вони є юридично обов`язковими, гарантують право учасникам договірних відносин бути впевненими в тому, що кожна зі сторін має виконувати умови договору належним чином, а цивільні права, що ґрунтуються на його умовах, підлягають захисту в тій же мірі і в той же спосіб, що і права, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають із них.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність порушеного права позивача та його належне правове обґрунтування.

Як вбачається з наведеного вище, згідно з актом купівлі-продажу електроенергії, позивачем поставлено на користь відповідача електричну енергію в обсязі 102 040, 00 кВт/год. Загальною вартістю 321 978, 24 грн.з ПДВ.

Згідно наявної в матеріалах справи копії розрахунку вартості спожитої відповідачем електроенергії, судом встановлено, що вищезазначена сума складається з вартості електроенергії та послуг з розподілу електроенергії у розмірі 268 315, 20 грн. , з яких 53 574, 06 грн. це вартість послуг розподілу та 214 841, 14 грн . вартість спожитої енергії без ПДВ. Окремою строчкою визначений податок на додану вартість в сумі 53 663,04 грн. Загалом сума рахунку складає 321 978, 24 грн.з ПДВ.

Відповідач частково заперечував проти визначеного позивачем розміру заборгованості, виходячи з того, що ним було частково сплачено вищевикладений рахунок в частині вартості послуг оператора у розмірі 53 574, 06 грн. шляхом перерахування на рахунок оператора в якості попередньої оплати 28.12.2018 року.

Дослідивши укладені між сторонами угоди, суд встановив, що відповідач первісно поєднався до договору із оператором про надання послуг з розподілу електричної енергії, який вступив в дію 1.01.2019 року.

За змістом п.5.5 договору оператор системи в особовому рахунку Споживача зазначає сторону, яка здійснює оплату наданих Споживачу послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Інформацію щодо сторони, яка здійснює оплату наданих Споживачу послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, Оператор системи отримує від Постачальника електричної енергії, з яким Споживач уклав договір про постачання електричної енергії. У разі ненадання Постачальником електричної енергії такої інформації Оператору системи, оплата послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у відповідному розрахунковому періоді здійснюється Споживачем за рахунком Оператора системи згідно умов Додатка №4 «Порядок розрахунків».

Згідно із п. 1.1 додатку 4 споживач оплачує послугу з розподілу (передачі) Оператору системи, у випадках, передбачених умовами п. 5.4 та 5.5 Договору. Розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця. Розрахунки за надані послуги з розподілу електричної енергії проводяться Споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора системи, вказаний в п. 13 Договору. За дату оплати приймається дата, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок Оператора системи.

Оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється Споживачем у формі попередньої оплати за рахунками, що направляються Споживачу Оператором системи у розрахунковому періоді, що передує звітному. Кінцевим терміном оплати є 25 число місяця, що передує звітному розрахунковому періоду(п.1.2).

В таких умовах, коли відповідач попередньо поєднався до договору про надання послуг розподілу, ініційованого оператором (третьою особою), отримав рахунок про попередню оплату та сплатив його до фактичного поєднання договору про постачання, суд не може погодитися з доводами позивача, що всі платежі, у тому числі за надання послуг розподілу, повинні були бути виконаний тільки на його рахунок постачальника, як це передбачено п.п. 5.9, 5.13 Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» та не врахувати факт виконання відповідачем вимог оператора, сформованих у рахунку № 1128 від 27.12.2018 року.

Аналізуючи обставини, яки склалися між всіма учасниками справи у грудні 2018 року - січні 2019 року в ході переформатування відносин з постачання та розподілу електричної енергії споживачу, суд безумовно враховує приписи ст. 526 ЦК України, за якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проте, звертаючись до суду з позовом про стягнення за послуги розподілу та стягнення пені, інфляційних та відсотків, позивач не довів в чому полягає його порушене його право , в умовах, коли кошти, отримані від споживача за послуги розподілу повинні бути перераховані оператору. Фактично, у даному випадку, у постачальника посередницька функція щодо отримання від споживача коштів та наступне перерахування їх оператору.

Відсутність претензій оператора стосовно неотримання плати за послуги розподілу за січень 2019 року, нівелює порушені права позивача. Враховуючи викладене, суд робить висновок про відсутність порушених прав Позивача внаслідок недотримання відповідачем порядку зарахування коштів за послуги з розподілу електроенергії на рахунок оператора, в умовах відсутності доказів, яки б спростовували цей висновок. Позивач не довів яких негативних наслідків він зазнав в обставинах, що склалися.

Враховуючи викладене, суд погоджується із позицією відповідача щодо неправомірності вимог позивача в частині стягнення плати за послуги розподілу за січень 2019 року.

Проте, з`ясовуючи суму заборгованості за поставлену електричну енергію , суд встановив, що виходячи з рахунку від 9.02.2019 року вартість поставленої електроенергії без врахування ПДВ складає 214 741,14 грн., таким чином з урахуванням ПДВ сума боргових зобов`язань складає 257 689,37грн.

Таким чином, в межах стягнення основного боргу підлягають задоволенню вимоги в сумі 257 689,37 грн. в якості заборгованості за поставлену електричну енергію.

Крім основної заборгованості позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 97 790, 16 грн., 15% річних у розмірі 45 500, 31 грн., інфляційні витрати у розмірі 13 201, 11 грн.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання).

За приписами ст.611 ЦК України зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися у строки, встановлені договором.

Особливості регулювання відповідальності за порушення грошових зобов`язань у відносинах суб`єктів господарювання визначаються приписами статей 534, 549-552 ЦК України, статей 229-234 ГК України та статей Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відповідно до ст. ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 5 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з наведеного вище, умовами комерційної пропозиції сторонами узгоджено відповідальність Споживача за невиконання зобов`язань з оплати за поставлену електроенергію у вигляді нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, враховуючи день фактичної сплати. Комерційною пропозицією встановлено , що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок позивача, з урахуванням суми задоволених вимог щодо стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 78025,50 грн. При цьому суд врахував, що рахунок повинен був бути сплачений протягом 5 банківських днів. Рахунок отриманий відповідачем 5.03.2019 року, про що свідчить відмітка на поштовому повідомлені. 8 березня є вихідним днем, у зв`язку чим простроченим обов`язок відповідача вважається з 14.03.2019 року, а не з 13.03.2019 року як врахував позивач.

Стосовно нарахованих 15% річних у розмірі 45 500, 31 грн. та інфляційних витрат у розмірі 13 201, 11 грн. суд зазначає наступне.

Ст. 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами Комерційної пропозиції встановлено, що у разі прострочення оплати за поставлену електроенергію позивач має право нараховувати 15 відсотків річних на суму простроченої заборгованості.

Відповідач заперечував проти стягнення 15 відсотків річних, аргументуючи це тим, що комерційна пропозиція фактично є одностороннім документом позивача, а тому відповідач не надавав згоду на нарахування відсотків річних у такому обсязі, а тому у даному випадку стягненню підлягає 3 відсотки річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, комерційна пропозиція є невід`ємною частиною спірного договору. Відповідачем не заперечувалось його укладення, до того ж, за змістом п 13.1 договору він набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту підключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між Сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

Оскільки відповідач підтверджує факт отримання електричної енергії за договором. Суд погоджується з позицією позивача, що він поєднався до вимог публічного договору. Відповідно до ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з чим, суд, в контексті п.3.8 договору, зауважує, що ухилення відповідача від виконання грошових зобов`язань не може бути підставою для застосування пільг відповідача по відношенню до інших споживачів, які поєдналися до публічного договору.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в часини права на стягнення 15% річних. Проте, враховуючи суму задоволених вимог стосовно стягнення основної заборгованості, та дату, з якої зобов`язання вважається простроченим, стягненню підлягає 36309,14 грн. у період з 14 березня 2019 року по 19 лютого 2020 року

Також позивач просив стягнути інфляційні втрати у розмірі 13 201, 11 грн. за період з 1 березня 2019 року по 1 грудня 2019 року.

За результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено, що методологія нарахування є неправильною, оскільки позивачем були враховані індекси інфляції за неповні місяці існування заборгованості. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі №910/24266/16. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Індекс інфляції є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Водночас, суд наголошує на врахуванні індексів виключно за цілі місяці існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики №265 від 27.07.2007 вбачається, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові №910/9938/17 від 10.10.2018.

Перерахувавши розмір інфляційних втрат з урахуванням суми основної заборгованості, яка стягнута судом в межах цієї справи, та з урахування повних місяців, в яких відбулося прострочення, з урахуванням граничного строку, який заявив позивач, суд встановив, що стягненню підлягає 7 249,12 грн.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННИЙ МЕХАНО-ЛИВАРНИЙ ЗАВОД» про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію в розмірі 321 978, 24 грн., 15 % річних в розмірі 45 500, 31 грн., інфляції в розмірі 13 201, 11 грн., пені в розмірі 97 790, 16 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННИЙ МЕХАНО-ЛИВАРНИЙ ЗАВОД» (Україна, 87509, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Заозерна, будинок 50, ) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (Україна, 04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 85, ) заборгованість за поставлену електричну енергію в розмірі 257689,37 грн., 15 % річних в розмірі 36309,14 грн., інфляційні втрати в розмірі 7249,12 грн., пені в розмірі 78025,50 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 5 689,09 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова