РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.09.2020Справа № 910/7936/20

За позовом Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада-Будівництво"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кошляк М.І.

Представники учасників справи:

від позивача Федай О.О. (адвокат);

від відповідача Петруня А.В. (адвокат).

В судовому засіданні 10.09.2020 року, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників позивача та відповідача, що повне рішення буде складено 24.09.2020 року.

СУТЬ СПОРУ:

09 червня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" (позивач) надійшла позовна заява № 374 від 02.06.2020 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада-Будівництво" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки товару № 918/17-Гл від 14.07.2017 року у розмірі 2 798 727,29 грн., з них: основного боргу - 2 210 859,86 грн. (два мільйони двісті десять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень 86 копійок), пені - 332 069,25 грн. (триста тридцять дві тисячі шістдесят дев`ять гривень 25 копійок), 3% річних - 203 335,31 грн. (двісті три тисячі триста тридцять п`ять гривень 31 копійка) та інфляційних втрат - 52 462,87 грн. (п`ятдесят дві тисячі чотириста шістдесят дві гривні 87 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором поставки товару № 918/17-Гл від 14.07.2017 року, зокрема, у визначені договором строки не здійснив оплату вартості поставленого йому позивачем товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7936/20, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.07.2020 року.

В підготовчому засіданні 14.07.2020 року судом оголошувалася перерва.

В підготовчому засіданні 04.08.2020 року судом оголошувалася перерва.

Згідно ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Так, суд відмічає, що в підготовчому засіданні 04.08.2020 року судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 27.08.2020 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/7936/20 до судового розгляду по суті на 10.09.2020 року.

В судовому засіданні 10.09.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.07.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» (надалі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аркада-Будівництво" (надалі - відповідач, покупець) укладено договір поставки товару № 918/17-Гл (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується передати у власність покупця бетон, бетонні та залізобетонні вироби та конструкції (надалі іменується «товар») на об`єкт: «Будівництво житлових будинків та об`єктів соціально-побутової сфери на проспекті Академіка Глушкова, 6 у Голосіївському районі м. Києва» (надалі іменується «Об`єкт») згідно його замовлень, у відповідній кількості, визначеної якості та за узгодженою вартістю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар в порядку на умовах визначених цим договором.

В п. 1.2. договору сторони визначили, що найменування товару, кількість, асортимент, комплектність та інші технічні вимоги до товару, його вартість визначається у наданих постачальником покупцю відповідних накладних на товар, які після підписання сторонами стають невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 3.3. договору (в редакції додаткової угоди від 18.07.2017 року) покупець зобов`язаний здійснити оплату на розрахунковий рахунок постачальника за кожну партію товару, що постачається протягом 7 (семи) банківських днів з моменту здійснення поставки товару.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і діє до 31.12.2017 року. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору, жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію договору, його дія автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих самих підставах (п. 6.1. договору).

На виконання умов договору поставки товару № 918/17-Гл від 14.07.2017 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 210 859,86 грн., що підтверджується накладними: № 1/28053 від 14.04.2019 року, № 1/29410 від 17.04.2019 року, № 1/30679 від 18.04.2019 року, № 1/40091 від 15.05.2019 року, № 5/35711 від 16.05.2019 року, № 1/41948 від 17.05.2019 року, № 1/42133 від 18.05.2019 року, № 1/41947 від 20.05.2019 року, № 1/41971 від 20.05.2019 року, № 1/44069 від 22.05.2019 року, № 1/44096 від 22.05.2019 року, № 1/43878 від 24.05.2019 року, № 1/43901 від 24.05.2019 року, № 1/43974 від 25.05.2019 року, № 1/44134 від 25.05.2019 року, № 1/45958 від 28.05.2019 року, № 5/39376 від 28.05.2019 року, № 1/46204 від 29.05.2019 року, № 1/46133 від 30.05.2019 року, № 1/45882 від 31.05.2019 року, № 1/45899 від 04.06.2019 року, № 1/46607 від 05.06.2019 року, № 5/41318 від 05.06.2019 року, № 1/48038 від 10.06.2019 року, № 1/48685 від 11.06.2019 року, № 1/49675 від 14.06.2019 року, № 1/49869 від 14.06.2019 року, № 1/49969 від 18.06.2019 року, № 1/51090 від 20.06.2019 року, № 1/51068 від 25.06.2019 року, № 1/52196 від 29.06.2019 року, № 1/53503 від 04.07.2019 року, № 1/55177 від 05.07.2019 року, № 1/54913 від 10.07.2019 року, № 1/56437 від 15.07.2019 року, № 1/57946 від 16.07.2019 року, № 1/59586 від 18.07.2019 року, № 1/60102 від 18.07.2019 року, № 298 від 18.07.2019 року, № 299 від 18.07.2019 року, № 1/60104 від 19.07.2019 року, № 1/61810 від 23.07.2019 року, № 1/101307 від 12.11.2019 року, № 1/103364 від 20.11.2019 року, № 1/01009 від 04.01.2020 року, № 1/05204 від 17.01.2020 року, № 1/06454 від 22.01.2020 року, № 1/07526 від 31.01.2020 року, № 1/08999 від 03.02.2020 року. Товар за вказаними накладними за якістю та кількістю прийнятий відповідачем без заперечень, що свідчать підписи та печатки сторін на накладних.

Як зазначає позивач, за отриманий товар відповідач не розрахувався, відтак, відповідач, за розрахунками позивача, має заборгованість за договором в розмірі 2 210 859,86 грн.

Судом встановлено, що позивач, внаслідок неоплати заборгованості за договором поставки товару № 918/17-Гл від 14.07.2017 року звернувся до відповідача з вимогою № 133 від 24.02.2020 року про сплату заборгованості в розмірі 2 210 859,86 грн., яка залишена відповідачем без задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача санкції за неналежне виконання останнім грошового зобов`язання щодо оплати товару.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що отриманий товар у розмірі 2 850 000,00 грн. відповідачем оплачено в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями за період з 17.12.2019 року по 14.01.2019 року, тому у зв`язку з не доведенням факту порушення відповідачем грошового зобов`язання в частині оплати поставленого товару відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір № 918/17-Гл від 14.07.2017 року є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

З огляду на положення пункту 3.3. договору (в редакції додаткової угоди від 18.07.2017 року) строк оплати товару є таким, що настав.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що за отриманий товар розрахувався у розмірі 2 850 000,00 грн., на підтвердження чого надав платіжні доручення за період з 17.12.2019 року по 14.01.2019 року.

Не погоджуючись з доводами відповідача позивач вказав, що за договором позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 86 700 273,94 грн., за який відповідачем було сплачено 84 489 414,08 грн., несплаченою залишилась поставка товару за вказаними в позові накладними в розмірі 2 210 859,86 грн.

Позивач зазначив, що сторони щомісячно підписували акти звіряння розрахунків в яких визначали суму поставки, суму оплати, та заборгованість за поставлений товар і з останнього акту звіряння розрахунків станом на 31.01.2020 року за відповідачем рахувалася заборгованість за товар в розмірі 2 095 541,92 грн. Крім того, 03.02.2020 року позивачем здійснена остання поставка за договором відповідно до накладної № 1/0899 від 03.02.2020 року на суму 115 317,94 грн., що загалом складає 2 210 859,86 грн.

У п. 3.5. договору (в редакції додаткової угоди від 18.07.2017 року) сторони визначили, що грошові кошти, що надходять від покупця в будь-який момент зараховуються постачальником у черговості, відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України.

За змістом ст. 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Як пояснив позивач, платіжним дорученням № 1225/5010 від 10.12.2019 року на суму 600 000,00 грн. відповідачем сплачено за товар отриманий за наступними накладними: № 1/112755 від 14.12.2019 року в сумі 201 502,41 грн., № 1/114525 від 20.12.2019 року в сумі 140 173,10 грн., № 116380 від 25.12.2019 року в сумі 258 324,48 грн.; платіжним дорученням № 1104/5010 від 17.12.2019 року на суму 100 000,00 грн. сплачено за товар отриманий за накладною № 1/112755 від 14.12.2019 року в сумі 100 000,00 грн.; платіжним дорученням № 1255/5010 від 24.12.2019 року на суму 500 000,00 грн. сплачено за товар отриманий за видатковими накладними № 1/112755 від 14.12.2019 року в сумі 13 643,36 грн., № 1/114525 від 20.12.2019 року в сумі 297 447,70 грн., № 1/116598 від 21.12.2019 року в сумі 17 717,93 грн., № 118011 від 29.12.2019 року в сумі 171 191,01 грн.; платіжним дорученням № 8/5010 на суму 250 000,00 грн. сплачено за товар отриманий за наступними накладними: № 1/116380 від 25.12.2019 року в сумі 92 245,68 грн., № 1/118011 від 29.12.2019 року в сумі 141 161,26 грн., № 1/01009 від 04.01.2020 року в сумі 16 593,06 грн.; платіжним дорученням № 9/5010 від 09.01.2020 року на суму 250 000,00 грн. сплачено за товар отриманий за накладною № 1/117895 від 28.12.2019 року в сумі 250 000,00 грн.; платіжним дорученням № 58/5010 від 14.01.2020 року на суму 200 000,00 грн. сплачено за товар отриманий за накладною № 1/01009 від 04.01.2020 pоку в сумі 200 000,00 грн.; платіжним дорученням № 59/5010 від 14.01.2020 року на суму 300 000,00 грн. сплачено за товар отриманий за накладними № 1/117895 від 28.12.2019 року в сумі 126 146,00 грн., № 1/08999 від 03.02.2020 року в сумі 69 975,93 грн., № 1/04025 від 30.04.2020 року в сумі 103 878,07 грн.; платіжним дорученням № 1256/5010 від 24.12.2019 року на суму 500 000,00 грн. сплачено за товар отриманий за наступними накладними № 1/4403 від 20.12.2019 року в сумі 41 8963,50 грн., № 1/116264 від 25.12.2019 року в сумі 25 068,43 грн., № 1/117895 від 28.12.2019 року в сумі 55 968,07 грн.; платіжним дорученням № 1105/5010 від 17.12.2019 року на суму 150 000,00 грн. сплачено за товар отриманий за накладними № 1/112630 від 15.12.2019 року в сумі 135 472,66 грн. та № 1/116264 від 25.12.2019 року в сумі 14 527,34 грн.

На підтвердження спростування доводів відповідача позивач надав, зокрема, реєстр видаткових накладних за весь час дії договору на суму 86 700 273,94 грн., копії видаткових накладних за весь час дії договору на суму 86 700 273,94 грн., реєстр платіжних доручень з призначенням платежу за весь час дії договору на суму 84 489 414,08 грн., копії актів звіряння розрахунків за весь період дії договору (щомісячні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що наявність, обсяг заборгованості відповідача у розмірі 2 210 859,86 грн. та настання строку виконання обов`язку щодо сплати не були спростовані відповідачем.

Крім того, суд зазначає, що право позивача на отримання грошових коштів за поставлений товар, прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень, підлягає реалізації і захисту, оскільки укладений між сторонами договір є дійсним і обов`язковим для виконання сторонами, а отже, в силу приписів статей 204, 629 Цивільного кодексу України, породжує для його сторін відповідні права та обов`язки.

При цьому за змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо не здійснення оплати вартості поставленого товару, тоді як строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару настав, а наявність заборгованості підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач доказів сплати боргу в повному обсязі станом на день розгляду справи суду не надав.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки товару № 918/17-Гл від 14.07.2017 року в розмірі 2 210 859,86 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 332 069,25 грн., 3% річних у розмірі 203 335,31 грн. та інфляційні втрати у розмірі 52 462,87 грн. за порушення виконання грошового зобов`язання щодо оплати товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В п. 5.2. договору визначено, що за порушення термінів розрахунків покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від простроченої суми за кожен день прострочки платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, окремо по кожній накладній, судом встановлено, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 330 451,93 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 1617,32 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 року у справі № 924/312/18 та від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18.

Позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховано вищевикладеного, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне здійснити власний розрахунок збитків від інфляції.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат, окремо по кожній накладній, суд встановив, що загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 46 577,56 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 5885,31 грн. позивачу належить відмовити.

Також, при перевірці наданого позивачем розрахунку 3% річних, окремо по кожній накладній, судом встановлено, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 55 664,84 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 147 670,47 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 2 593 454,19 грн., з них: основного боргу - 2 210 859,86 грн. (два мільйони двісті десять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень 86 копійок), пені - 330 451,93 грн. (триста тридцять тисяч чотириста п`ятдесят одна гривня 93 копійки), 3% річних - 55 664,84 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот шістдесят чотири гривні 84 копійки), інфляційних втрат - 46 577,56 грн. (сорок шість тисяч п`ятсот сімдесят сім гривень 56 копійок).

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідачів суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 38 901,81 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада-Будівництво" (ідентифікаційний код 34882504, адреса: 01001, м. Київ, вул. Ольгинська, 3) на користь Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" (ідентифікаційний код 05523398, адреса: 01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7) грошові кошти: основного боргу - 2 210 859,86 грн. (два мільйони двісті десять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень 86 копійок), пені - 330 451,93 грн. (триста тридцять тисяч чотириста п`ятдесят одна гривня 93 копійки), 3% річних - 55 664,84 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот шістдесят чотири гривні 84 копійки), інфляційних втрат - 46 577,56 грн. (сорок шість тисяч п`ятсот сімдесят сім гривень 56 копійок) та судовий збір - 38 901,81 грн. (тридцять вісім тисяч дев`ятсот одна гривня 81 копійка).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.09.2020р.

Суддя О.В. Котков