ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/12998/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Губенко Н.М., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Півень А.Л.;

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Національний культурно-мистецький та музейний комплекс "Мистецький арсенал"

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Ващенко Т.М.)

від 17.12.2019

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Ходаківська І.П., судді - Владимиренко С.В., Демидова А.М.)

від 18.03.2020

за позовом Державного підприємства "Національний культурно-мистецький та музейний комплекс "Мистецький арсенал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Армовірбуд"

про визнання недійсним договору та стягнення 17 000,00 грн.

1. Короткий зміст позовних вимог.

1.1. У вересні 2019 року Державне підприємство "Національний культурно-мистецький та музейний комплекс "Мистецький арсенал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Армовірбуд" про визнання недійсним договору на проведення оцінки майна від 21.11.17. № 16/11-17 та стягнення 17.000,00 грн.

1.2. Мотивував позов такими обставинами:

1.2.1. 21.11.2017 позивач (замовник) уклав із відповідачем (виконавець) договір про проведення оцінки майна № 16/11-17, згідно з яким останній взяв на себе зобов`язання виконати експертну грошову оцінку майна (земельна ділянка з цільовим призначенням - будівництво, реконструкція і реставрування культурно-мистецького та музейного комплексу "Мистецький арсенал") - замовника (ДК 021:2015 код 71319000-7, експертні послуги);

1.2.2. на виконання договору позивачем сплачено відповідачу 17.000,00 грн згідно з платіжними дорученнями від 22.12.2017 № 2310 на суму 11900,00 грн та від 23.11.2017 № 2206 на суму 5100,00 грн, а відповідачем передано звіт про оцінку майна;

1.2.3. 22.12.2017 сторони підписали акт здачі-прийняття робіт з оцінки земельної ділянки;

1.2.4. в процесі проведення внутрішнього аудиту позивач виявив, що у верхній частині кожної із сторінок звіту зазначено сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 241/16 від 26.03.2016 та надана копія, як додаток до Звіту, що належить ТОВ "Бюро Оцінок", з яким у позивача відсутні господарські взаємовідносини;

1.2.5. відповідач не є суб`єктом оціночної діяльності;

1.2.6. оскільки договір укладений із порушенням установлених статтями 5, 18 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та пунктом 2.3 Порядку проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 09.01.2003. N 2, вимог щодо укладання договору про оцінку між замовником оцінки і суб`єктом оціночної діяльності, та не спрямований на реальне настання правових наслідків, такий договір слід визнати недійсним відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України.

1.3. Також позивач просив в порядку статті 216 Цивільного кодексу України стягнути сплачені відповідачу на виконання оспорюваного договору грошові кошти.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

2.1. 17.12.2019 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позовних вимог.

2.2. Суд першої інстанції дійшов висновку, що договір на момент його укладення та виконання не суперечив законодавству України та був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки:

2.4.1. положеннями пункту 3.2 договору відповідачу як виконавцю надано право за необхідності, без попереднього погодження із позивачем як замовником покласти надання послуг (їх частини) за договором на інших осіб, залишаючись при цьому відповідальним за виконання умов договору перед замовником, що не суперечить приписам частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, згідно з якою зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства;

2.2.1. договір сторонами виконано в повному обсязі;

2.2.2. звіт про визначення права користування земельною ділянкою загальною площею 9.7471 га, що знаходиться за адресою: м. Київ, Печерський район, вул. Лаврська 10-12, був складений ТОВ "Бюро Оцінок", яке внесено в Державний реєстр оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності;

2.2.3. зміст звіту відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 1531 від 11.10.2002 "Про експертну грошову оцінку земельних ділянок";

2.3. 18.03.2020 Північний апеляційний господарський суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

2.4. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову та додатково зазначив, що:

2.4.2. за своєю правовою природою спірний договір є договором підряду;

2.4.3. покладення обов`язку з проведення оцінки майна позивача за договором на інших осіб відповідає статті 838 Цивільного кодексу України, згідно з якою підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи;

2.4.4. позивач отримав очікуваний від укладення спірного договору результат - належною особою - суб`єктом оціночної діяльності проведено експертну грошову оцінку майна - земельної ділянки та надано звіт про визначення права користування земельною ділянкою загальною площею 9.7471 га, що знаходиться за адресою: м. Київ, Печерський район, вул. Лаврська 10-12, тому відсутнє порушене або оспорюване право чи охоронюваний законом інтерес, за захистом якого він міг би звернутись до господарського суду відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

3.1. 28.07.2020 ДП "Національний культурно-мистецький та музейний комплекс "Мистецький арсенал" звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2020 у справі № 910/12998/19, в якій просить скасувати ці судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

3.2. Скаржник визначає підставою касаційного оскарження судових рішень неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм статей 628 та 838 Цивільного кодексу України, пунктів 2.3. та 3.1. Порядку проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженого наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 09.01.2003 № 2 та статей 10, 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", і зазначає, що висновок Верховного Суду про застосування цих норм права у подібних правовідносинах відсутній (пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України).

3.3. В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач посилається на те, що оскільки на момент укладення договору відповідач не був суб`єктом оціночної діяльності, і звіт скріплений його підписом, то такий договір є недійсним.

3.4. Відповідач відзив на касаційну скаргу не подав. Згідно з частиною 3 статті 295 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду судових рішень (рішення).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4. Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство.

4.1. Відповідно до частин 1 та 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.2. Як вже зазначалось, підставою касаційного оскарження ДП "Національний культурно-мистецький та музейний комплекс "Мистецький арсенал", з посиланням на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, визначило неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм статей 628 та 838 Цивільного кодексу України, пунктів 2.3. та 3.1. Порядку проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженого наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 09.01.2003 № 2, та статей 10, 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування цих норм права у подібних правовідносинах.

4.3. Здійснивши розгляд касаційної скарги, дослідивши наведені у ній доводи та вимоги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши наявні матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

4.4. Відповідно до статті 2 Закону України "Про оцінку земель" від 11.12.2003 N 1378-IV правове регулювання оцінки земель здійснюється відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

4.5. При цьому, відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про оцінку земель" до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" були внесені зміни, зокрема: в абзаці другому частини другої статті 3 слова "у тому числі земельні ділянки" виключено.

4.6. Отже, відповідно до статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

4.7. Натомість, правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні визначає Закон України "Про оцінку земель", частина 3 статті 15 якого встановлює, що підставами для проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки є договір, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом, а також рішення суду.

4.8. Суди попередніх інстанцій встановили, що у пункті 3.2 договору відповідачу як виконавцю надано право за необхідності, без попереднього погодження із позивачем як замовником покласти надання послуг (їх частини) за договором на інших осіб, залишаючись при цьому відповідальним за виконання умов договору перед замовником, що не суперечить приписам частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, згідно з якою зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, та відповідає статті 838 цього Кодексу, згідно з якою підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи.

4.9. Згідно з частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

4.10. Верховний Суд зауважує, що відповідно до статті 527 цього Кодексу боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

4.11. Отже, зважаючи на те, що:

1) Закон України "Про оцінку земель", норми якого є спеціальними при проведенні проведення оцінки земель, визначає, що договір на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок укладається між заінтересованими особами, а не лише між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, як це регулює стаття 10 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні",

2) із суті зобов`язання, закону та договору не випливає обов`язок виконавця провести експертну грошову оцінку земельної ділянки лише особисто,

3) у договорі та статті 838 Цивільного кодексу України прямо передбачена можливість покладення виконання такого обов`язку на третю особу,

4) з урахуванням принципу диспозитивності статті 527 Цивільного кодексу України та автономії волі сторін можна вважати, що виконання зобов`язання третьою особою може мати місце й у тих випадках, коли замовник прийняв таке виконання,

Верховний Суд погоджується з висновками судів обох інстанцій, що у даному випадку та обставина, що відповідач на момент його укладення не був суб`єктом оціночної діяльності у розумінні Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", не може бути підставою для визнання недійсним такого договору.

4.12. Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами положення пункту 2.3 Порядку проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 09.01.2003 за N 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.05.2003 за N 396/7717, у якому, на думку скаржника, визначено, що договір на оцінку майна укладається замовником оцінки саме із суб`єктом оціночної діяльності, оскільки у цьому пункті прямо не вказано про це.

4.13. Так, у пункті 2.3 Порядку передбачено, що складання завдання на оцінку та укладання договору про оцінку передбачає узгодження між замовником оцінки і суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання питань щодо об`єкта та мети оцінки.

Завдання на оцінку повинно включати визначення об`єкта оцінки, мету оцінки, вид вартості і його визначення; дату оцінки; узгоджені джерела інформації та дату й умови її надання; обсяг і ступінь необхідного обстеження земельної ділянки та її поліпшень; перелік припущень та умов, що обмежують використання результатів оцінки, форму представлення результатів оцінки тощо.

Істотними умовами договору є зазначення об`єкта оцінки; мети оцінки; виду вартості, що підлягає визначенню; дати оцінки та строку виконання робіт; розміру і порядку оплати робіт; права та обов`язки сторін договору; умови забезпечення конфіденційності результатів оцінки та інформації, використаної під час виконання оцінки; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; порядок вирішення спорів, які можуть виникнути під час проведення оцінки та прийняття замовником її результатів, та інші істотні умови, які можуть бути передбачені законодавством або за згодою сторін.

4.14. Тобто, цей пункт Порядку визначає вимоги до завдання на оцінку та перелік істотних умов договору, проте не встановлює імперативно, хто може виступати стороною цього договору.

4.15. Верховний Суд також враховує, що наказ Державного комітету України по земельних ресурсах про затвердження Порядку проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок є підзаконним нормативно-правовим актом, який розроблений на виконання пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року N 1531 "Про експертну грошову оцінку земельних ділянок", застосовується для проведення експертної грошової оцінки у випадках, передбачених статтею 13 Закону України "Про оцінку земель", і визначає склад робіт з експертної грошової оцінки, вимоги до оформлення результатів оцінки та рецензування звітів про оцінку земельної ділянки (її частини) або прав щодо неї (пункти 1.1., 1.2).

4.16. Отже цей наказ не визначає порядок укладання та склад сторін договору про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом, відповідно до статті 15 Закону України "Про оцінку земель"

4.17. Згідно з частиною 5 статті 4 Цивільного кодексу України інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

4.18. Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

4.19. Тобто, невідповідність договору положенням пункту 2.3 Порядку проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок в частині суб`єктного складу сторін взагалі не може бути підставою для визнання його недійсним відповідно до частини 1 статті 203, статті 215 Цивільного кодексу України.

4.20. Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами норми статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та пункту 3.1 Порядку проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, які визначають, що звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності, Верховний Суд також відхиляє, оскільки обставини відповідності (чи не відповідності) звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна щодо осіб, які його підписали, не є предметом доказування у межах цієї справи, зважаючи на предмет спору.

4.21. Обставини, пов`язані за невиконанням або неналежним виконанням умов договору, та наявність між сторонами спору, який виник під час (після) проведення оцінки та прийняття замовником її результатів, не можуть бути підставою для визнання договору недійсним згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

4.22. Також колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що позивач, обґрунтовуючи касаційну скаргу, посилається на помилковість висновків судів, що звіт відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України". Скаржник зауважує, що суди не врахували те, що звіт підписаний керівником ТОВ "Армовірбудом", як суб`єктом оціночної діяльності, а згідно з частиною 2 статті 14 Закону України "Про оцінку земель" експертна грошова оцінка земельних ділянок проведена не суб`єктами оціночної діяльності, є недійсною.

4.23. Ці доводи Верховний Суд відхиляє, оскільки, по-перше: дійсність звіту про оцінку майна, який є результатом робіт з оцінки майна за договором, не є предметом спору у справі, по-друге: встановлення обставин щодо його відповідності вимогам чинного законодавства не має істотного значення для правильного вирішення спору про визнання договору недійсним; по-третє: згідно з частиною 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4.24. Отже суд касаційної інстанції взагалі не може перевірити доводи, які стосуються встановлення обставин справи та переоцінки доказів у справі, в тому числі звіту про оцінку майна. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції має вирішувати питання щодо недопустимості доказів, зокрема, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, то така обставина може бути підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд.

4.25. У касаційній скарзі скаржник просить ухвалити нове рішення про задоволення позову (а не направити справу на новий розгляд) та не визначає, що підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судом апеляційної інстанції норми статті 14 Закону України "Про оцінку земель" з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав), а також не вказує, що судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для оскарження відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

4.26. За таких обставин, оскільки предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає неприйнятними аргументи касаційної скарги, що стосуються дотримання вимог до звіту про оцінку майна та порядку його оформлення.

5. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги.

5.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.2. Згідно зі статтею 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

5.3. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі вимог та доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для їх зміни чи скасування.

6. Розподіл судових витрат.

6.1. З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 287, 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Національний культурно-мистецький та музейний комплекс "Мистецький арсенал" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2020 у справі № 910/12998/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді Н. Губенко

І. Ткач