ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2020 р. Справа №909/1036/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Галушко Н.А.

Кравчук Н.М.

Секретар судового засідання Кострик К.

розглянувши апеляційну скаргу Керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури № 68-3767вих-19 від 09.10.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/3688/19 від 11.10.2019),

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2019 року (повний текст ухвали складено 30.09.2019, м. Івано-Франківськ, суддя Михайлишин В.В.)

про повернення позовної заяви

у справі № 909/1036/19

за позовом Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Європа Транс Агро, м. Івано-Франківськ

про стягнення плати в розмірі 8019, 34 гривень за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи,

за участю представників:

від апелянта/прокуратури Панькевич Р.В., посвідчення від 03.02.20 №055208

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

25.09.2019 Перший заступник керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа Транс Агро" про стягнення плати в розмірі 8 019, 34 гривень за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 30.09.2019 позовну заяву Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті - повернуто прокурору з доданими до неї документами.

Ухвала суду мотивована тим, що сама по собі обставина не звернення Державної служби України з безпеки на транспорті з позовом протягом певного періоду, а саме: з 02.08.2018 (з часу складання акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом) без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також, не обґрунтовано підстави звернення до суду з позовом від імені Державної служби України з безпеки на транспорті, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням належних доказів, які би підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва у відповідності до статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Не погоджуючись із ухвалою суду, керівник Івано-Франківської місцевої прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, порушено норми процесуального права. На підтвердження своїх доводів скаржник зазначає, що чинним законодавством України передбачена необхідність подання тільки тих доказів, що доводять наявність самого факту порушення законодавства України, яке призвело до порушення інтересів держави та необхідності захисту інтересів держави в суді прокурором та тих доказів, що доводять факт бездіяльності органу держави. Подання інших доказів в обґрунтування необхідності представницької діяльності прокурора у даному випадку чинним законодавством не передбачено.

Скаржник зазначає, що звернення прокурора з даним позовом викликане саме захистом інтересів держави в суді, оскільки Державною службою України з безпеки на транспорті не вжито заходів щодо звернення до суду з позовною заявою. Оскільки, факт бездіяльності органу державної влади встановлено у листі скерованому в прокуратуру, посвідченого самим органом ( Державною службою України з безпеки на транспорті), тому будь-яке додаткове доведення зазначеного факту бездіяльності органу є непотрібним.

ТзОВ «ЄвропаТрансАгро» подало до суду відзив на апеляційну скаргу № б/н від 25.10.2019, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області залишити без змін.

У зв`язку із відпусткою судді-члена колегії Мирутенка О.Л. розпорядженням керівника апарату суду № 387 від 21.09.2020 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів у справі № 909/1036/19.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2020 справу № 909/1036/19 розподілено для розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя - Скрипчук О.С., судді Галушко Н.А., Кравчук Н.М.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

25.09.2019 на розгляд Господарського суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ТзОВ Європа Транс Агро» про стягнення плати в розмірі 8019, 34 гривень за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи.

Позовні вимоги прокурора мотивовані тим, що Державна служба України з безпеки на транспорті та її структурний підрозділ управління Укртрансбезпеки у Черкаській області жодних дій щодо стягнення в судовому порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа Транс Агро" плати в розмірі 8 019, 34 гривень за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи, не вчинила, а обмежилась тільки зверненням до прокуратури Івано-Франківської області з проханням вжити заходи щодо стягнення даної суми, мотивуючи при цьому таке звернення відсутністю достатнього фінансування на сплату судового збору.

Обґрунтовуючи наявність підстав для представництва та необхідність захисту інтересів держави прокурор зазначив, що вказана позовна заява направлена, насамперед, на захист економічних інтересів держави, яким спричинено шкоду внаслідок несплати відповідачем за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, що, в свою чергу, тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України та ставить під загрозу фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування державного значення.

Суд першої інстанції повернув позовну заяву прокурору на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України, зазначивши, що першим заступником керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури необґрунтовано неможливість Державної служби України з безпеки на транспорті самостійно звернутися до суду, у випадку наявності порушення прав та охоронюваних інтересів держави у сфері, яка відноситься до повноважень останнього.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Статтею 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Так, відповідно до частин третьої-п`ятої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини третьої та абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Аналіз положень частин третьої-п`ятої статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Поняття «нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача (аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 04.04.2019 № 914/882/17, від 22.10.2019 № 926/979/19).

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. При цьому, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 05.12.2018 у справі № 923/129/17 та від 20.03.2019 у справі № 905/1135/18, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Так, у даній справі підставою для звернення із позовною заявою в інтересах держави, прокурор зазначив, що Державна служба України з безпеки на транспорті не здійснює належний захист інтересів держави представницькими засобами та не здійснює комплекс заходів спрямованих на стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортом з відповідача, а тому у прокурора є законні підстави для звернення з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції в ухвалі про повернення позовної заяви зазначив, що саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, чи частковою відсутністю коштів на сплату судового збору, для прийняття позовної заяви недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази, відповідно до вимог процесуального закону, в підтвердження того, що Державна служба України з безпеки на транспорті не здійснює або неналежно здійснює свої повноваження (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вироку суду щодо службових осіб; доказів накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснюють встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 вказала, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Однак, суд першої інстанції залишив поза увагою, що обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах.

Як вбачається з тексту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, не дослідив дотримання/недотримання прокурором встановленої частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, а саме, чи повідомляла прокуратура Державну службу України з безпеки на транспорті про подання позову в її інтересах.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції на стадії відкриття судового провадження, встановивши, що прокурор, звертаючись до суду із даним позовом в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, не обґрунтував наявності підстав для здійснення такого представництва інтересів держави в суді, повернув позовну заяву з доданими до неї документами на підставі пункту 4 частин п`ятої статті 174 ГПК України.

Однак, суд апеляційної інстанції відзначає, що, встановивши обставини невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України на стадії відкриття судового провадження, суд першої інстанції мав застосувати положення частин першої-другої статті 174 ГПК України про залишення даної позовної заяви без руху.

Враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 щодо застосування статей 53, 174 ГПК України, колегія суддів вважає, що, не надавши можливості усунути недоліки позовної заяви щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви прокурора.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції не були дотриманні вимоги ГПК України, а тому ухвала суду підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області слід скасувати, а апеляційну скаргу задоволити частково.

Керуючись, ст.ст. 269, 270, 271, 275, 280, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури задоволити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 30.09.2019 року у справі № 909/1036/19 скасувати.

3. Справу передати на розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанови апеляційного господарського суду визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.09.2020

Головуючий суддя Скрипчук О.С.

суддя Галушко Н.А.

суддя Кравчук Н.М.