ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2020 р. Справа№ 922/4235/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання Мельничук О.С.,

представники сторін відповідно до протоколу судового засідання

розглядає апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Сахновщинське імені М. О. Ключки"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 (повний текст ухвали складено 13.07.2020)

про закриття провадження у справі

у справі № 922/4235/19(суддя Сівакова В.В.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Сахновщинське імені М. О. Ключки"

до:

1. Міністерства юстиції України

2. Селянського (Фермерського) господарства "Белік"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Азадалієва Яна Миколаївна

про визнання протиправними та скасування наказів,-

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Приватне акціонерне товариство "Сахновщинське імені М. О. Ключки" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України та Селянського (Фермерського) господарства "Белік" про:

- визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" № 3688/5 від 29.11.2019 року прийнятого на підставі висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 21.11.2019 року;

- визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України № 3897/5 від 05.12.2019 року про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України № 3688/5 від 29.11.2019 року "Про анулювання доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої Яни Миколаївни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками розгляду та часткового задоволення скарги С(Ф)Г «Белік»,оскаржуваними наказами було скасовано реєстрації договорів оренди земельних ділянок, що порушує права позивача, як орендаря на використання 19 земельних ділянок, що спричинює шкоду господарській діяльності позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 року провадження у справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що згідно матеріалів справи власниками земельних ділянок, щодо державної реєстрації права оренди яких існує спір, є фізичні особи, а тому даний спір не може розглядатись у порядку господарського судочинства та є спором про право цивільне, тобто має пиватноправовий характер, а також належний суб`єктний склад сторін цього спору, до якого відносяться й власники земельних ділянок (фізичні сособи), які є сторонами (орендодавцями) договорів, укладених ними з позивачем, не є фізичними особами - підприємцями.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, Приватне акціонерне товариство "Сахновщинське імені М. О. Ключки" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 року скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції винесена з неправильним застосуванням норм процесуального права. Зокрема на думку скаржника оскільки суб`єктний склад осіб, які мають аналогічне право (право оренди), яке внаслідок оскаржуваного рішення Міністерства юстиції України скасоване в державному реєстрі речових прав для позивача і внесено для відповідача, в даному спорі складається із юридичних осіб, тому даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів. Також скаржник вважає, що прийняття будь-якого рішення у даній справі ніяк не вплине на права фізичних осіб (власників земельних ділянок).

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Сахновщинське імені М. О. Ключки" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 року, розгляд справи призначено на 23.09.2020 року.

31.08.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) до Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2, Селянського (Фермерського) господарства "Белік", надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, проведення якого доручити Східному апеляційному господарському суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2020 року задоволено клопотання Селянського (Фермерського) господарства "Белік" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

09.09.2020 року від відповідача 2 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні 23.09.2020 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу, представник відповідача 2 надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представники відповідача 1 та третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників відповідача 1 та третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

У статтях 5, 7 та 8 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський процесуальний кодекс України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (пункти 6 та 13 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Натомість, відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі частини першої статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Як було зазначено вище, Приватне акціонерне товариство "Сахновщинське імені М. О. Ключки" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України та Селянського (Фермерського) господарства "Белік" про:

- визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" № 3688/5 від 29.11.2019 року прийнятого на підставі висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 21.11.2019 року;

- визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України № 3897/5 від 05.12.2019 року про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України № 3688/5 від 29.11.2019 року "Про анулювання доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої Яни Миколаївни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно".

Як зазначає позивач, за наслідками розгляду та часткового задоволення скарги С(Ф)Г «Белік», оскаржуваними наказами було скасовано реєстрації договорів оренди земельних ділянок, що порушує права позивача, як орендаря на використання 19 земельних ділянок, що спричинює шкоду господарській діяльності позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що власниками 19 земельних ділянок, які були предметом розгляду скарги С(Ф)Г «Белік» є фізичні особи, що вбачається з наявних в матеріалах справи витягів з Держановго реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. (т.1, а.с. 56-99).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявні заяви фізичних осіб, які є власниками зазначених вище земельних ділянок в яких останні зазначають, що вони є орендодавцями за договорами оренди з С(Ф)Г «Белік». (т.2, а.с. 15, 17, 20, 23, 26, 29, 32, 38, 41, 44, 47, 50, 53, 56, 59, 62).

Отже, безспірно встановлено, що за матеріалами справи власниками земельних ділянок, щодо державної реєстрації права оренди яких існує спір, є фізичні особи.

Зазначені фізичні особи є власниками земельних ділянок та не мають статусу підприємців. Саме з цих підстав справа у цьому спорі не відноситься до юрисдикції господарських судів відповідно до пунктів 6, 13 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, як про це помилково зазначає скаржник, та має розглядатись за правилами цивільного судочинства згідно зі статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України.

Вказане вище також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.02.2020 року у справі № 910/7781/19.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1, ч. 2, ст. 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

На підстав вищенаведеного, з метою дотримання принципу юридичної визначеності та забезпечення єдності судової практики, колегія суддів при вирішенні даної справи виходить саме з висновків Великої палати, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 910/7781/19.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що цей спір не може розглядатись у порядку господарського судочинства, оскільки цей спір є спором про право цивільне, тобто має приватноправовий характер, а також належний суб`єктний склад сторін цього спору, до якого відносяться й власники земельних ділянок (фізичні особи), які є сторонами (орендодавцями) договорів, укладених ними з позивачем та третьою особою, та не є фізичними особами - підприємцями.

Щодо посилань скаржника на те, що місцевий господарський суд у березні 2020 року висловив позицію щодо того, що прийняття рішення у даній справі не може вплинути на права або обов`язки щодо фізичних осіб та відмовив останнім у залученні в якості третіх осіб колегія суддів зазначає, що не залучення судом першої інстанції до участі у даній справі третіх осіб - фізичних осіб (власників земельних ділянок) жодним чином не спростовує висновку місцевого господарського суду щодо належності даного спору до юрисдикції загальних судів та необхідності його розгляду за правилами цивільного судочинства.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у даній справі, оскільки цей спір не належить до господарської юрисдикції, а також про те, що, з огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, цей спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Сахновщинське імені М. О. Ключки" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 року.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофмчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284, ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Сахновщинське імені М. О. Ключки" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 року у справі №922/4235/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 07.07.2020 року у справі №922/4235/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №922/4235/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.09.2020 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз