ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2020м. ДніпроСправа № 904/5292/19 (904/3452/20)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Камші Н.М., розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1 , м. Дніпро

до відповідача-1: Філії "Дніпропетровський автодор" Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Дніпро

відповідача-2: Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Дніпро

про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , м. Дніпро до Філії "Дніпропетровський автодор" Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - відповідач-1) та Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Дніпро (далі - відповідач-2) про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 58 595,06 грн. та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2020, матеріали позовної заяви №904/5292/19 (904/3452/20) передано на розгляд судді Мартинюку С.В.

Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 02.12.2019 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача-2 - Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України", м. Дніпро відкрито провадження у справі про банкрутство №904/5292/19, що перебуває на розгляді судді господарського суду Дніпропетровської області Камші Н.М.

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

З огляду на викладене, вказана вище справа до відповідача-2 Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України", м. Дніпро про стягнення невиплаченої заробітної плати, відносно якого відкрито справу про банкрутство, має розглядатися в межах провадження у справі №904/5292/19.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020 передано матеріали справи №904/5292/19 (904/3452/20) за позовом ОСОБА_1 , м.Дніпро до Філії "Дніпропетровський автодор" ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАК "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Дніпро (відповідач-1) та ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАК "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Дніпро (відповідач-2) про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, господарському суду, в провадженні якого перебуває справа №904/5292/19 про банкрутство Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України", м.Дніпро для розгляду спору по суті в межах цієї справи.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.07.2020 матеріали позовної заяви №904/5292/19(904/3452/20) передано на розгляд судді Камші Н.М

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 позовну заяву залишено без руху та позивачу запропоновано протягом 7-ми днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме надати до Господарського суду Дніпропетровської області: докази сплати судового збору в сумі 2 102,00 грн. з інформацією про його зарахування до спеціального фонду державного бюджету.

24.07.2020 позивач усунув виявлені господарським судом недоліки.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

15.09.2020 до господарського суду Дніпропетровської області від відповідача-2 надійшов відзив на позов №01-14/287 від 11.09.2020.

У вищевказаному відзиві представник відповідача-2 зазначив, що з позовними вимогами позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 58 595,06грн. погоджується, але включно з обов`язковими платежами та податками. В частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не згоден. Вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 Закону України "Про оплату праці", а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника Посилається на те, що згідно ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує спори про стягнення лише заробітної плати, що унеможливлює розгляд позовних вимог стосовно компенсації за затримку розрахунку при звільненні позивача. Також зазначає, що до вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються строки позовної давності відповідно до ст. 233 КЗпП України у три місяці саме з моменту коли робітник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тому в стягненні середнього заробітку просить відмовити у повному обсязі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відносно відповідача господарським судом Дніпропетровської області 02.12.19 відкрито провадження у справі №904/5292/19 про банкрутство, на даний час провадження перебуває на стадії розпорядження майном.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник, зокрема, спори про стягнення заробітної плати.

Аналогічні положення містяться у ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки в період з 05.03.2012 по 13.12.2020.

Згідно наказу від 13.12.2020 №61-К позивача звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України).

Строки виплати заробітної плати передбачені ст. 115 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як зазначив позивач, в день звільнення йому не виплачена заробітна плата за травень - грудень 2019 на загальну суму 58 595,06 грн.

Відповідно до довідки філії "Дніпропетровський автодор" Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" №108 від 24.06.2020 заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 становить 58 595,06 грн., в тому числі: за травень 2019 в сумі 8 013,44 грн., за червень 2019 в сумі 6 805,99 грн., за липень 2019 в сумі 2 689,28 грн., за серпень 2019 в сумі 6 570,40 грн., за вересень 2019 в сумі 5 134,08 грн., за жовтень 2019 в сумі 5 378,56 грн., за листопад 2019 в сумі 5 134,08 грн. та за грудень 2019 в сумі 18 869,23грн.

Як вбачається з вищезазначеної довідки сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 58 595,06 грн. зазначена з обов`язковими платежами та податками.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що стягнення заборгованості у даній справі на користь позивача підлягає саме з відповідача -2 - Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України", так як відповідач -1 - філія "Дніпропетровський автодор" Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" не є юридичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України, сторонами у судовому процесу - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, а саме: юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Відповідачем-2 станом на 28.09.2020 не надано доказів виплати позивачу заробітної плати, що належить йому від підприємства, з огляду на що, господарський суд вважає за необхідне стягнути з відповідача-2 на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 58 595,06 грн. (з урахуванням всіх податків та обов`язкових платежів).

Що стосується доводів відповідача про те, що у межах справи про банкрутство розглядаються лише спори про стягнення заробітної плати (ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства) то ці доводи відхиляються судом, оскільки згідно ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник. Враховуючи те, що відповідачем у даній справі є боржник, цей позов підлягає розгляду у межах справи про банкрутство.

Щодо заперечень відповідача про неможливість нарахування середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, то вони відхиляються судом, з огляду на те, що згідно зі ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію не поширюється на виплату заробітної плати, тому і після відкриття провадження у справі про банкрутство у відповідача існує обов`язок своєчасно розраховуватись із звільненими працівниками, а у випадку непроведення остаточного розрахунку при звільненні, нести майнову відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, повний розрахунок по заробітній платі власником підприємства з позивачем при звільненні не проведено, тому залишок невиплаченої заборгованості підлягає до стягненню в даній справі. Господарський суд відхиляє заперечення відповідача в частині застосування строків позовної давності щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з підстав, що вказані вище.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.04.2019 у справі №607/14495/16-ц.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки відповідача-1 № 109 від 24.06.2020 середньоденний заробіток позивача визначений у розмірі - 244,48 грн., але при розрахунку середньоденного заробітку відповідачем-1 невірно зазначено місяці за які потрібно визначити середній одноденний заробіток, так відповідачем-1 вказано листопад та грудень, але 13.12.2020 позивач звільнився.

З огляду на викладене, враховуючи долучену до матеріалів справи довідку відповідача №108 від 24.06.2020 по заборгованості по заробітній платі позивача за жовтень 2019 та листопад 2019, господарський суд вважає за необхідне визначити середній одноденний заробіток позивача - 244,48 грн. (10 512,64 грн./43 р.д.).

Господарський суд вважає за необхідне визначити суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, яка становить 47 918,08 грн. (244,48 грн. х 196 дн.) за період з 16.12.2019 по 28.09.2020.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача-2 на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.12.2019 по 28.09.2020 у розмірі 47 918,08 грн.

Провадження в частині стягнення заборгованості з відповідача-1 - Філії "Дніпропетровський автодор" Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" закрити згідно п.1 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи те, що відповідачем у справі може бути лише юридична особа, а не філія ст.ст. 45, 4 ГПК України.

Відповідно до ст. 129 ГПК України сплату судових витрат у сумі 2 102,00 грн. слід покласти на відповідача-2.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст. 20, 129, 231, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача-2 - Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 24, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі у розмірі 58 595 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 06 коп. (з урахуванням всіх податків та обов`язкових платежів).

Стягнути з відповідача-2 - Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 24, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні суму за період з 16.12.2019 по 28.09.2020 у розмірі 47 918 (сорок сім тисяч дев`ятсот вісімнадцять) грн. 08 коп.

Стягнути з відповідача-2 - Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 24, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Провадження в частині стягнення заборгованості з відповідача-1 Філії "Дніпропетровський автодор" Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - закрити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області у строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 28.09.2020

Суддя Н.М. Камша