ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/366/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Тарасенко Ю.Г.,

за участю представників:

від прокуратури: Озерова О.Д., посвідчення

від позивача: Афанасьєв М.Г., самопредставництво (довіреність)

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/366/19

за позовом: Заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області (вул. Ярослава Мудрого, 8, м. Роздільна, Одеська обл., 67400) в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (вул. Бориса Грінченка, 1, м. Київ, 01011) в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (вул. Канатна, 83, кім. 1411, м. Одеса, 65107)

до відповідача: фермерського господарства «ЛИС 07» (вул. Центральна, буд. №33, смт. Велика Михайлівка, Великомихайлівський район, Одеська обл., 67100)

про стягнення заборгованості у сумі 417 242, 45 грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Суть спору та короткий зміст аргументів учасників справи.

Заступник керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (далі - Укрдержфонд) в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фермерського господарства «ЛИС 07» (далі - ФГ «ЛИС 07») про стягнення заборгованості у розмірі 417 242, 45 грн.

Позивач в обґрунтування заявленого позову зазначив наступне.

31.05.2008 року між Одеським відділенням Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, в особі директора Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств Афанасьєва Миколи Григоровича, та фермерським господарством «ЛИС 07», в особі голови фермерського господарства Лисенко Таїсії Іванівни укладено договір № 2 (далі - договір) про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству, відповідно до умов якого Укрдержфонд підтримки фермерських господарств (Одеське відділення) зобов`язався надати фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі фермерському господарству «ЛИС 07» у сумі 150 000 грн., а фермерське господарство зобов`язалось використати її за цільовим призначенням і повернути фінансову підтримку (допомогу) у визначений даним Договором строк.

Відповідно до пункту 2 Договору фінансова підтримка (допомога) надається з метою провадження виробничої діяльності.

Згідно з пунктом 3.2.1. Договору фінансова підтримка надається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу зазначеної в договорі суми фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі на поточний рахунок фермерського господарства, відкритий у банківській установі.

Пунктом 3.4.2. Договору сторони визначили, що фермерське господарство зобов`язане повернути кошти фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі Укрдержфонду фонду підтримки фермерських господарств (Одеському відділенню) згідно з встановленим графіком, а саме до 30.05.2013 у сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч гривень).

Заступник керівника Роздільнянської місцевої прокуратури у справі зазначає, що Укрдержфонд належним чином виконав свої зобов`язання за Договором №2 від 31.05.2008р. про надання фінансової підтримки фермерському господарству та перерахував відповідачу фінансову допомогу на суму 150 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2 від 02.06.2008р. Однак, в порушення умов договору, ФГ «ЛИС 07» не виконало свого зобов`язання з повернення коштів фінансової підтримки.

З метою досудового врегулювання спору, Одеське відділення Укрдержфонду підтримки фермерських господарств направило фермерському господарству «ЛИС 07» претензію № 015/52 від 26 червня 2013 року, претензію № 015/359 від 18 грудня 2015 року з вимогою повернути Укрдержфонду підтримки фермерських господарств, в особі Одеського відділення Укрдержфонду підтримки фермерських господарств, кошти фінансової допомоги у розмірі 150000,00 грн. Однак, вказані претензії залишились без відповіді та задоволення.

З урахуванням зазначеного, заступник керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області вважає, що існує порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а невжиття Укрдержфондом в особі Одеського відділення заходів у вигляді подачі позову до суду, свідчить про наявність підстав для захисту інтересів держави органами прокуратури, адже, згідно з п. 3 ч.3 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

На підставі викладеного, заступник керівника Роздільнянської місцевої прокуратури вважає, що наявні підстави для стягнення з ФГ «ЛИС 07» заборгованості у розмірі 150 000 грн.

В обґрунтування позову прокурор також зазначає, що за приписами ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Заступником керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області відповідно до ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних та зазначено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 26687,66 грн.

Крім того, прокурор зазначив, що відповідно до п.5.1 Договору відповідно до чинного законодавства України у випадку прострочення терміну виконання зобов`язання по поверненню коштів фінансової підтримки Укрдержфонду в особі Одеського відділення фермерське господарство «ЛИС 07» зобов`язане сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

На підставі зазначеної умови Договору відповідачу нараховано інфляційні втрати у розмірі 215 700 грн., які, на думку прокурора, також слід стягнути з відповідача.

Також, прокурор вказує, що відповідно до п. 5.2 Договору за несвоєчасне повернення коштів фінансової підтримки фермерське господарство «Лис 07» сплачує Укрдержфонду в особі Одеського відділення пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення.

Тому заступник керівника Роздільнянської місцевої прокуратури надав розрахунок пені за невиконане грошове зобов`язання у період з 01.06.2013р. по 06.12.2018р. від суми боргу 150000, що складає 24854,79 грн. та, на його думку, підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач відзив на позов не надав, своїм правом на захист не скористався.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання вирішені судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2019р. позовна заява вх.№ 380/19 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

18.02.2019 року ухвалою Господарського суду Одеської області відкрито провадження по справі № 916/366/19 за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням сторін, призначено судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.03.2019 року позов заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств до фермерського господарства «ЛИС 07» про стягнення заборгованості у сумі 417 242, 45 грн. - залишено без розгляду.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2019 року ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.03.2019 року у справі № 916/366/19 скасовано, матеріали справи № 916/366/19 передано для продовження розгляду до Господарського суду Одеської області.

Ухвалою суду від 09.12.2019 року прийнято справу № 916/366/19 до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 24.12.2019 року о 10:20 год.

Господарським судом Одеської області 24.12.2019р. у судовому засіданні по справі №916/366/19 оголошено перерву до 16.01.2020р. о 10год.40хв.

16.01.2020 року ухвалою суду зупинено провадження у справі №916/366/19 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

16.06.2020 року від заступника прокурора Одеської області до суду надійшла заява (вх. №15909/20), в якій прокурор просить поновити провадження у справі № 916/366/19 у зв`язку з тим, що Великою Палатою Верховного Суду 26.05.2020 закінчено касаційний перегляд у справі № 912/2385/18 та касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задоволено.

23.06.2020 року ухвалою суду поновлено провадження у справі № 916/366/19 та призначено підготовче засідання на "14" липня 2020 р. о 12:20 год.

04.08.2020 року в судовому засіданні постановлено протокольну ухвалу суду про закриття підготовчого засідання у справі та призначення справи до розгляду по суті в судових засіданнях на 11.08.2020р. та 01.09.2020р., про що повідомлено відповідача ухвалою суду від 06.08.2020 року в порядку ст. 120 ГПК України.

01.09.2020 року судом, у зв`язку з неявкою відповідача по справі, оголошено протокольно перерву в судовому засіданні по суті на 10.09.2020р. та того ж дня ухвалою Господарського суду Одеської області, постановленою в порядку ст.120 ГПК України, відповідач був повідомлений про час та місце судового розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 10.09.2020р. представник прокуратури на позовних вимогах наполягав та просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Позивач - Український державний фонд підтримки фермерських господарств позов прокурора підтримує у повному обсязі, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідачем - Фермерським господарством «ЛИС 07» відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування на його реєстраційну адресу ухвали суду та матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання кореспонденції суду.

У судові засідання представник відповідача не з`явився, про поважність причин відсутності суд не повідомив.

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що судове відправлення скеровувалось судом на адресу реєстрації відповідача, а також відсутність жодних клопотань з боку відповідача про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, за наявними в ній матеріалами відповідно до п.9 ст.165 ГПК України.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі належні та допустимі докази, наявні в матеріалах справи.

Також в судовому засіданні, 10.09.2020 року Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України, після виходу з нарадчої кімнаті проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Між Українським державним фондом підтримки фермерських господарств, в особі директора Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств Афанасьєва Миколи Григоровича та фермерським господарством «ЛИС 07», в особі голови фермерського господарства Лисенко Таїсії Іванівни 31.05.2008 укладено договір № 2 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству, відповідно до умов якого Укрдержфонд підтримки фермерських господарств (Одеське відділення) зобов`язується надати фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі фермерському господарству «ЛИС 07» у сумі 150 000 грн., а фермерське господарство зобов`язується використати її за цільовим призначенням і повернути фінансову підтримку (допомогу) у визначений даним договором строк.

У п.2 договору зазначено, що на підставі довідки №11, виданої згідно протоколу №1, відповідно до рішення комісії від 27.05.2008 року та Порядку використання коштів передбачених у державному бюджеті для надання підтримки фермерським господарствам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1102 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2008 №113), фінансова підтримка (допомога) на поворотній основі надається на провадження виробничої діяльності.

Згідно з п. 3.1.2 договору Укрдержфонд в особі Одеського відділення має право вимагати від селянського (фермерського) господарства повернення фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі відповідно до графіка.

Згідно з пунктом 3.2.1. Договору фінансова підтримка надається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу зазначеної в договорі суми фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі на поточний рахунок фермерського господарства, відкритий у банківській установі.

Пунктом 3.4.2. Договору визначено, що фермерське господарство зобов`язане повернути кошти фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі Укрдержфонду фонду підтримки фермерських господарств (Одеському відділенню) згідно з встановленим графіком, а саме до 30.05.2013 у сумі 150000 грн. на спеціальний рахунок державного бюджету України: отримувач: ГУДКУ в Одеській області, банк ГУДКУ в Одеській області, МФО 828011, код ОКПО 23213460, р/р 0008 . В разі зміни платіжних реквізитів для повернення фінансової допомоги фермерському господарству буде повідомлено додатково. Кінцевий термін повернення заборгованості по фінансовій підтримці (допомозі) до 30.05.2013 року.

Пунктом 4.1 договору визначено, що договір про надання фінансової підтримки (допомоги) набирає чинності з дати його укладання та діє до часу погашення фермерським господарством заборгованості (фінансової підтримки, пені).

Відповідно до чинного законодавства України у випадку прострочення терміну виконання зобов`язання по поверненню коштів фінансової підтримки (допомоги) Укрдержфонду в особі Одеського відділення Укрдержфонду фермерське господарство «ЛИС 07» зобов`язане сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу (п.5.1. договору).

Відповідно до п. 5.2 Договору за несвоєчасне повернення коштів фінансової підтримки фермерське господарство «ЛИС 07» сплачує Укрдержфонду в особі Одеського відділення пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення.

Відповідно до п. 7.1 Договору всі зміни та доповнення до цього договору оформлюються додатковою угодою сторін, яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 7.4 Договору всі спори між сторонами при недосягненні згоди шляхом переговорів передаються на вирішення до Господарського суду.

На виконання умов договору позивач перерахував на рахунок відповідача 150 000,00 грн. фінансової підтримки, що підтверджується платіжним дорученням №2 від 02.06.2008 року.

Український державний фонд підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств звертався до Фермерського господарства «ЛИС 07» з претензією від 26.06.2013 року №015/52, в якій вимагав перерахувати на спеціальний рахунок Державного бюджету України суму заборгованості з урахуванням нарахованих 3% річних та пені.

Після того, 18.12.2015 року Український державний фонд підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств звертався до Фермерського господарства «ЛИС 07» з претензією за вих.№015/359, в якій вимагав перерахувати 150 000 грн. на рахунок позивача. Вказану претензію було направлено відповідачеві, проте претензія була залишена без задоволення останнім.

Листом від 21.06.2016р. за вих.№015/111 Одеське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств звернулося до Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області з проханням подати позов до Господарського суду Одеської області в інтересах Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств про стягнення з ФГ «ЛИС 07» заборгованості в сумі 150000грн.

Відповідно до Статуту державної установи «Український державний фонд підтримки фермерських господарств», який затверджений розпорядженням Міністерства аграрної політики України від 06.06.2006 №462, Укрдержфонд є державною бюджетною установою, яка виконує функції з реалізації державної політики щодо фінансової підтримки становлення і розвитку фермерських господарств, є юридичною особою.

Укрдержфонд має регіональні відділення в Автономній Республіці Крим та областях, які не мають статусу юридичної особи, мають окремі баланси, відокремлене майно.

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах, є Український державний фонд підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств.

Невиконання ФГ «ЛИС 07» своїх зобов`язань щодо своєчасного та повного повернення фінансової допомоги наданої на поворотній основі Укрдержфондом порушує інтереси держави в особі Одеського відділення Укрдержфонду у зв`язку з несвоєчасним надходженням грошових коштів за користування фінансової допомоги в повному обсязі.

Враховуючи, що через тривале неналежне здійснення Одеського відділення Укрдержфонду повноважень щодо стягнення фінансової допомоги наданої ФГ «ЛИС 07» на поворотній основі, прокурор в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств звернувся до суду за захистом порушених інтересів держави, згідно якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 150000 грн. та судові витрати у розмірі 6258,64 грн.

4. Норми права застосовані Господарським судом при прийнятті рішення.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

За приписами ч.3 ст.4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно ч.ч.3,4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України на прокуратуру покладена функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку що визначені законом. Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України Про прокуратуру та ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В силу вимог ст. 610, ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч. 2 ст. 598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.629 цього ж Кодексу договір є обовязковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 1046 Цивільного Кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 Цивільного Кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до п.п.5, 6 Постанови КМУ №1102 від 25.08.2004р. «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання підтримки фермерським господарствам» фінансова підтримка на конкурсних засадах на безповоротній основі надається новоствореним фермерським господарствам, фермерським господарствам з відокремленими фермерськими садибами, фермерським господарствам, які провадять господарську діяльність та розташовані у гірських населених пунктах, на поліських територіях, протягом одного бюджетного року не більш як за двома видами витрат, пов`язаних з: розробленням проектів відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства; сплатою відсотків за користування кредитами банків - у розмірі облікової ставки Національного банку, що діє на дату нарахування відсотків за користування кредитами; придбанням одного трактора, комбайна, вантажного автомобіля вітчизняного виробництва, а також іноземного походження, які не виробляються в Україні, згідно з переліком, що затверджується Кабінетом Міністрів України, за умови їх подальшої експлуатації фермерським господарством протягом не менш як трьох років з моменту державної реєстрації - у розмірі 30 відсотків без урахування суми податку на додану вартість, але не більш як 200 тис. гривень за одиницю техніки; будівництвом і реконструкцією тваринницьких приміщень (у тому числі виготовленням проектно-кошторисної документації) - у розмірі 30 відсотків без урахування суми податку на додану вартість, але не більш як 200 тис. гривень за один збудований або реконструйований об`єкт; внесенням страхових платежів за договорами обов`язкового страхування, види якого визначено у пунктах 11 і 30 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування", - у розмірі не більш як 50 відсотків; підготовкою, перепідготовкою і підвищенням кваліфікації кадрів фермерських господарств у сільськогосподарських навчальних закладах; розширенням наукових досліджень з проблем організації виробництва сільськогосподарської продукції і виданням рекомендацій з питань

Бюджетним Кодексом України встановлено, що у разі надання кредитів з бюджету у позичальників виникає заборгованість перед бюджетом.

Відповідно до п.31 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України кредитування бюджету - операції з надання коштів з бюджету на умовах повернення, платності та строковості, внаслідок чого виникають зобов`язання перед бюджетом (надання кредитів з бюджету), та операції з повернення таких коштів до бюджету (повернення кредитів до бюджету). Для цілей цього Кодексу до кредитів з бюджету також належать бюджетні позички та фінансова допомога з бюджету на поворотній основі.

Згідно п.3 ч.3 ст.30 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині кредитування є: повернення кредитів, наданих з державного бюджету фермерським господарствам. У разі надання кредитів з бюджету у позичальників виникає заборгованість перед бюджетом. З моменту надання кредитів з бюджету на суму отриманих з бюджету коштів права кредитора та право вимагати від позичальників повернення таких кредитів до бюджету у повному обсязі переходять до держави (Автономної Республіки Крим, територіальної громади). Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості не поширюється. (ст.50 Бюджетного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.50 Бюджетного кодексу України у разі надання кредитів з бюджету у позичальників виникає заборгованість перед бюджетом. З моменту надання кредитів з бюджету на суму отриманих з бюджету коштів права кредитора та право вимагати від позичальників повернення таких кредитів до бюджету у повному обсязі переходять до держави (Автономної Республіки Крим, територіальної громади).

Відповідно до ст.10 Закону України Про фермерське господарство Український державний фонд підтримки фермерських господарств є державною бюджетною установою, яка виконує функції з реалізації державної політики щодо фінансової підтримки становлення і розвитку фермерських господарств, діє на основі Статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Відповідно до ст.9 Закону України Про фермерське господарство новоствореним фермерським господарствам у період становлення (перші три роки після його створення, а у трудонедостатніх населених пунктах - п`ять років), фермерським господарствам з відокремленими фермерськими садибами, фермерським господарствам, які провадять господарську діяльність та розташовані у гірських населених пунктах, на поліських територіях, визначених в установленому порядку Кабінетом Міністрів України, та іншим фермерським господарствам надається допомога за рахунок державного і місцевого бюджетів, у тому числі через Український державний фонд підтримки фермерських господарств. Кабінет Міністрів України щорічно в проекті Державного бюджету України передбачає кошти на підтримку фермерських господарств. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щорічно передбачають кошти в проектах місцевих бюджетів на підтримку фермерських господарств (ч. 1).

Кошти Державного бюджету України спрямовуються на меліорацію земель, у тому числі їх зрошення та осушення, а також на консервацію та рекультивацію малопродуктивних сільськогосподарських угідь, на придбання сільськогосподарської техніки (комбайнів, тракторів, автомашин, бульдозерів, сівалок тощо) (ч. 2).

За рахунок місцевих бюджетів фермерським господарствам може надаватися допомога у будівництві об`єктів виробничого і невиробничого призначення, житла, проведенні заходів щодо землеустрою (ч. 3).

Порядок використання коштів Державного бюджету України для надання підтримки новоствореним фермерським господарствам, фермерським господарствам з відокремленими фермерськими садибами, фермерським господарствам, які провадять господарську діяльність та розташовані у гірських населених пунктах, на поліських територіях, визначених в установленому порядку Кабінетом Міністрів України, та іншим фермерським господарствам установлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 4).

5. Оцінка аргументів учасників справи та мотиви й висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз ч.ч.3,4 ст.53 ГПК у взаємозв`язку з ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі в господарських судах стає можливою за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні органи державної влади, органи місцевого самоврядування чи інший суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень.

Аналіз ч. 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах, є Український державний фонд підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств.

Невиконання ФГ «ЛИС 07» своїх зобов`язань щодо своєчасного та повного повернення фінансової допомоги наданої на поворотній основі Укрдержфондом порушує інтереси держави в особі Одеського відділення Укрдержфонду у зв`язку з несвоєчасним надходженням грошових коштів за користування фінансової допомоги в повному обсязі.

Враховуючи той факт, що фінансова підтримка (допомога) за договором від 31.05.2008р. надавалась фермерському господарству з бюджету, отже і заборгованість у відповідача виникає перед бюджетом.

Неповернення ФГ «ЛИС 07» коштів фінансової допомоги порушує економічні інтереси держави шляхом ненадходження коштів до державного бюджету та унеможливлює використання коштів для цілей та потреб держави, зокрема щодо надання коштів фінансової допомоги іншим суб`єктам господарювання для їх розвитку.

Враховуючи матеріали справи та те, що через тривале неналежне здійснення Одеського відділення Укрдержфонду повноважень щодо стягнення фінансової допомоги наданої ФГ «ЛИС 07» на поворотній основі, суд дійшов висновку про те, що у даній справі заступник керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області правомірно звернувся з позовом до ФГ «ЛИС 07» про стягнення в інтересах держави в особі Укрдержфонду в особі Одеського відділення.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладений договір №2 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству від 31.05.2008р., яким встановлено зобов`язання позивача надати відповідачу фінансову підтримку на суму 150000,00 грн. та зобов`язання відповідача повернути кошти фінансової підтримки відповідно до узгодженого сторонами графіку з кінцевим строком повернення 30.05.2013р.

Позивачем у справі Українським державним фондом підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств на виконання умов укладеного між сторонами договору №2 від 31.05.2008р., були перераховані відповідачу грошові кошти у вигляді фінансової підтримки (допомоги) у розмірі 150000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2 від 02.06.2008р., що не спростовано з боку відповідача за час розгляду справи, однак, Фермерським господарством «ЛИС 07» було допущено неналежне виконання положень п. 3.4.2 Договору №2 щодо своєчасного та в повному обсязі повернення фінансової підтримки (допомоги) Одеському відділенню Укрдержфонду в розмірі 150000,00 грн. у строк до 30.05.2013 року.

Отже, досліджуючи обставини справи, судом встановлено наявність неналежного виконання Фермерським господарством «ЛИС 07» прийнятих на себе зобов`язань за Договором №2 від 31.05.2008р., належне виконання зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не доведено, обставини, викладені прокурором в позові в якості підстав його вимог, відповідачем не спростовані, отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 150000,00 грн. коштів фінансової підтримки (допомоги) - є обґрунтованими та підтверджені відповідними доказами з боку прокурора та позивача.

У позові заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат у сумі 215700,00 грн. та пені в сумі 24854,79 грн. з урахуванням періоду прострочення з 01.06.2013р. по 06.12.2018р.

Інфляційні нарахування - це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

Крім того, суд зазначає, що 01.01.2011 року набрав чинності Бюджетний кодекс України, відповідно до ст.50 якого у разі надання кредитів з бюджету у позичальників виникає заборгованість перед бюджетом. З моменту надання кредитів з бюджету на суму отриманих з бюджету коштів права кредитора та право вимагати від позичальників повернення таких кредитів до бюджету у повному обсязі переходять до держави (Автономної Республіки Крим, територіальної громади).

При цьому, абз.2 ч.1 ст. 50 Бюджетного кодексу України встановлено, що позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості не поширюється.

Відповідно до п. п. 12, 13 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання підтримки фермерським господарствам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року №1102, фермерське господарство несе відповідальність згідно із законодавством за нецільове використання одержаних коштів та своєчасне і в повному обсязі повернення до державного бюджету коштів фінансової підтримки.

Кошти фінансової підтримки, наданої фермерським господарствам на конкурсних засадах на поворотній основі, повертаються згідно з укладеними відповідно до цього Порядку договорами на відповідні рахунки Фонду і його регіональних відділень, відкриті в територіальних органах Державного казначейства, і протягом двох робочих днів перераховуються до державного бюджету.

Враховуючи той факт, що фінансова підтримка (допомога) за умовами договору надавалась фермерському господарству з бюджету, отже і заборгованість у відповідача виникає перед бюджетом.

Виходячи зі змісту ст.ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №916/2871/17 року міститься наступний висновок: у разі якщо на момент набрання чинності Бюджетним кодексом України визначений ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності у спірних правовідносинах (щодо кожного чергового платежу) не сплив, то ч.2 ст.50 Бюджетного кодексу України поширює свою дію на спірні правовідносини і порушене відповідачем право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Виходячи з того, що строк позовної даності щодо кожного окремого платежу за укладеним між сторонами договором станом на 01.01.2011р. (дату набрання чинності Бюджетним кодексом України) не сплинув, то із застосуванням вимог ст.50 Бюджетного кодексу України, позовна давність на позовні вимоги у даній справі не поширюється.

Розрахунок індексу інфляції, згідно з яким розмір індексу інфляції за вищевказаний період становить 215700,00 грн., перевірений господарським судом та встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

З огляду на викладене, вимоги прокурора щодо стягнення інфляційних втрат відповідно до вимог ст. 625 ЦК України є правомірними та підлягають задоволенню.

Крім того, перевіривши наявний розрахунок пені, суд зазначає, що останній зроблений відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договору та чинного законодавства, є арифметично вірним, правомірним та підлягає задоволенню в розмірі 24854,79 грн.

Водночас, відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України заявлено позовну вимогу про стягнення 3% річних в сумі 68687,66 грн. за період прострочення з 06.06.2018р. по 06.12.2018р., розрахунок яких судом перевірений та встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача, тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч.3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобов`язання визначених Договором, відповідач, у порушення приписів ст.73,74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

Під час здійснення правосуддя у господарських справах суд, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Господарський суд також враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в повному обсязі.

Згідно ч.1 п.1 ч.3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З врахуванням ст.129 ГПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, сплачений прокурором судовий збір в сумі 6258,64 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст. 2, 13, 14, 76, 86, 129, 202, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства «ЛИС 07» (вул. Центральна, буд. №33, смт. Велика Михайлівка, Великомихайлівський район, Одеська обл., 67100, ) на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (вул. Бориса Грінченка, 1, м. Київ, 01011, ) в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (вул. Канатна, 83, кім. 1411, м. Одеса, 65107, ) суму основної заборгованості в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) 00 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 215 700 (двісті п`ятнадцять тисяч сімсот) грн. 00 коп., суму 3% річних в розмірі 26 687 (двадцять шість тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 66 коп., пеню в розмірі 24 854 (двадцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 79 коп. та витрати на оплату судового збору в розмірі 6 258 (шість тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн. 64 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати відповідно до ст. 327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 21 вересня 2020 р.

Суддя О.В. Цісельський