ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/948/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

за участю секретаря судового засідання Тарасенко Ю.Г.

за участю представників:

від позивача: адвокат Тютюник Р.В. - довіреність,

від відповідача: адвокат Ричков М.Ю. - ордер,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/948/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський хлібзавод № 1 /54028, м. Миколаїв, вул. В`ячеслава Чорновола, № 2-А, /

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Маяк-Південь /68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Лазурна, № 5, кв.11, /

про стягнення 1 126 326,15 грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Суть спору, короткий зміст позовних вимог та заперечень.

03.04.2020р. Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський хлібзавод № 1 (надалі Позивач, ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 985/20) до Товариства з обмеженою відповідальністю Маяк-Південь (надалі Відповідач, ТОВ «Маяк-Південь» ) про стягнення 708 975 грн. 10 коп., з яких 680 621 грн. 17 коп. прострочена заборгованість, 24 926 грн. 82 коп. пеня та 3 427 грн. 11 коп. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1» зазначає наступне.

07.09.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод № 1» та ПП «Артек-Союз» було укладено договір поставки № 15/892, за яким постачальник зобов`язувався поставляти покупцю хліб, хлібобулочні та кондитерські вироби, а покупець приймати та оплачувати товар, у відповідності з умовами договору.

Постачальником було виконано свої зобов`язання та поставлено товар, однак покупцем не було виконано зобов`язання по оплаті, у зв`язку з чим станом на 18.01.2019р. склалась заборгованість перед постачальником у розмірі 1 024 503,70 грн., про що було складено та підписано акт звірки.

18.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод № 1» (кредитор), приватним підприємством «Артек-Союз» (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маяк-Південь» (новий боржник) було укладено договір про переведення боргу № 1, за яким первісний боржник переводить за договором № 15/892 від 07.09.2016р. (основний договір), укладений між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе зобов`язання сплатити заборгованість кредитору за основним договором у сумі 1 024 503,70 грн.

Окрім цього позивач вказує, що 18.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод № 1» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маяк-Південь» було укладено договір поставки № 19/02, за яким позивач зобов`язувався поставляти відповідачу хліб, хлібобулочні та кондитерські вироби, а відповідач приймати та оплачувати товар, у відповідності з умовами договору.

Позивач стверджує, що належним чином виконував свої договірні зобов`язання у повному обсязі. Проте, відповідач протягом дії договору систематично не дотримувався погоджених умов порядку оплати за отриманий товар. З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору та погашення простроченої дебіторської заборгованості позивач неодноразово вручав на руки представникам відповідача вимоги про сплату заборгованості.

З метою звірки взаємних розрахунків відповідачем та позивачем було складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2019р. по 27.06.2019р.

За твердженням позивача, не зважаючи на зусилля останнього щодо вирішення спору у досудовому порядку та погашення простроченої дебіторської заборгованості відповідача, станом на дату подання позовної заяви прострочена дебіторська заборгованість відповідача перед позивачем становить 680 621,17 грн.

Крім того, позивачем за прострочення грошового зобов`язання нараховано пеню та 3% річних. Період, протягом якого нараховані пеня та три проценти річних від простроченого грошового зобов`язання з урахуванням відстрочки платежу, передбаченої умовами договору - починається з 25.01.2020р. та закінчується 01.04.2020р., оскільки ці дати є датами початку прострочення зобов`язання по оплаті за товар, поставлений за період з 10.12.2019р. по 15.02.2020р.

Так, сума нарахованих 3% річних за вказаний період становить 3427,11 грн. та сума пені становить 24926,82 грн.

22.05.2020 року до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх. № 13004/20), де позивач зазначає, що на момент звернення позивача до суду з позовною заявою, позовні вимоги обґрунтовувались неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати за поставлений товар за договором поставки № 19/02 від 18.01.2019р. за період з 10.12.2019р. п 15.02.2020р., що призвело до виникнення простроченої дебіторської заборгованості перед позивачем у розмірі 680 621,. грн., нарахування пені 24 926,82грн. та 3 427,11грн. - 3% річних.

Проте, як вказує позивач, з моменту подання позовної заяви до дати подання заяви про збільшення позовних вимог відповідач частково погасив прострочену дебіторську заборгованість, сплативши 50 000,00 грн. за платіжним дорученням № 4325 від 17.04.2020р.; 50 000,00 грн. за платіжним дорученням № 4393 від 24.04.2020р.; 100 00,00 грн. за платіжним дорученням № 4452 від 30.04.20р. та 100 000,00 грн. за платіжним дорученням № 4615 від 20.05.2020р. Разом - 300 000,00грн.

Водночас, до суми простроченої дебіторської заборгованості додалась вартість товару, що був доставлений за товарно-транспортними накладними за період з 16.02.2020р. до 04.04.2020р. не загальну суму 581 899,98грн., який є неоплаченим, але строк оплати за який настав з урахування відстрочки платежу, встановлений умовами договору.

Таким чином, враховуючи часткове погашення простроченої дебіторської заборгованості за прострочення оплати товару, поставленого за період з 16.02.2020р. до 04.04.2020р. заборгованість становить 962 521,15 грн.

Крім цього, позивачем було складено та зареєстровано у встановленому порядку зведені податкові накладні за зазначений вище період, що додаткового підтверджує факт постачання у на адресу відповідача.

Додатково, враховуючи, що з моменту подання подання позовної заяви до дати подання заяви про збільшення позовних вимог до суми простроченої дебіторської заборгованості додалась вартість товару, поставленого за період з 16.02.2020р. до 04.04.2020р., тому позивач надав розрахунок 3% річних та пені.

Таким чином, відповідач повинен сплатити на користь позивача основний борг з урахуванням пені і 3% річних, що становить: 962 521,15 грн. - основний борг, 24926,82 грн. пеня, 3427,11 грн. - 3% річних і прострочення оплати товару, поставленого за період з 10.12.2019р. по 15.02.2020р., що складається з 21 016,23 грн. суми пені та 3571,53грн. суми 3% річних та разом становить суму заборгованості в розмірі 1 015 462,84 грн.

03.08.2020 року до суду від позивача надійшла заява (вх. № 20426/20) про збільшення позовних вимог, в якій позивач зазначив, що на виконання зобов`язань по договору про переведення боргу № 1 від 18.01.2019р. новий боржник сплатив кредитору 100 000,00 грн. за платіжним дорученням № 582 від 31.01.2019р., 200 000,00 грн. за платіжним дорученням № 670 від 13.02.2019р. та 200 000,00грн. за платіжним дорученням № 1248 від 16.04.2019р., факт зарахування яких на розрахунковий рахунок кредитора підтверджується листом РВ AT «ОТП Банк» в м. Миколаєві № 400-3/663 від 30.07.2020р.

Враховуючи, що строк виконання зобов`язань новим боржником договором про переведення боргу № 1 від 18.01.2019р. не встановлений, кредитор, керуючись ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, направив на адресу нового боржника вимогу № 01.4.01-17/468 від 03.07.2020р. щодо сплатити залишку заборгованості у розмірі 624 503,70 грн. у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

06.07.2020р. листом вих. № 01.4.01-17/471 кредитор повідомив нового боржника про коригування залишку заборгованості за договором про переведення боргу № 1 від 18.01.2019р., яка становить 524 503,70 грн.

За твердженням позивача, вимогу № 01.4.01-17/468 від 03.07.2020р. про виконання обов`язку щодо сплати заборгованості за договором переводу боргу № 1 від 18.01.2019р. новий боржник отримав 07.07.2020р. Таким чином, 14.07.2020р. - гранична дата виконання обов`язку ТОВ «Маяк-Південь» з оплати з урахуванням строків, визначених нормою ч. 2 ст. 530 ЦК України.

ТОВ «Маяк-Південь» добровільно не виконав вимогу кредитора та не сплатив заборгованість за договором переводення боргу № 1 від 18.01.2019р. у передбачений діючим законодавством строк, а тому з 15.07.2020Р. вважається таким, що прострочив виконання визначених зобов`язань.

Таким чином, позивач вказує, що сума невиконаних зобов`язань ТОВ «Маяк-Південь» перед ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» за договором про переведення боргу № 1 від 18.01.2019р. становить 524 503,70 грн.

Також, як вказує позивач, останнім на виконання договору поставки № 19/02 від 18.01.2019р. за товарно-транспортними накладними було поставлено відповідачу в період з 19.01.2019р. по 30.06.2020р. товар на загальну суму 5 296 198,88 грн.

Крім цього, позивачем було складено та зареєстровано у встановленому порядку зведені податкові накладні за зазначений вище період, що додаткового підтверджує факт постачання товару на адресу відповідача.

На виконання умов договору поставки відповідачем за період з 19.01.2019р. по 30.06.2020р. було сплачено за товар 4 390 000,00грн. У відповідності до п. 5.5. договору поставки датою оплати Товару вважається дата зарахування коштів, сплачених покупцем за поставлену партію товару, на поточний рахунок постачальника.

На підтвердження факту зарахування коштів від відповідача на поточний рахунок позивача за період з 18.01.2019р. по 30.06.2020р., останній додав копію листа РВ AT «ОТП Банк» в м. Миколаєві № 400-3/663 від 30.07.2020р. загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки становить 906 198,88грн.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки станом на 01.07.2020р. становить 906 198,88грн., а сума невиконаних зобов`язань (прострочена дебіторська заборгованість), враховуючи передбачене умовами договору поставки відстрочення платежу - 551 341,78грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 44468,17 грн пені та 6012,50 грн. 3% річних, відтак заборгованість, що належить до стягнення з відповідача на користь позивача становить 1 126 326,15 грн.

Відповідач відзив на позов не надав, своїм правом на захист не скористався.

Інші заяви по суті до суду не надходили.

2. Процесуальні питання вирішені судом.

03.04.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від позовна заява вх. № 985/20 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

08.04.2020 року ухвалою Господарського суду позовну заяву (вх. № 985/20) прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №916/948/20, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання суду призначено на 07.05.2020р.

04.05.2020 року ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» подано до суду заяву про перенесення розгляду справи (вх.№11112/20), в якій просило розгляд справи №916/948/20 відкласти на іншу дату у зв`язку із запровадженням Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020р. до 03.04.2020р., на усій території України карантину, який за рішенням КМУ було продовжено до 22.05.2020р.

07.05.2020 року ухвалою суду відкладено підготовче засідання згідно п.3 ч.2 ст.183 ГПК України на 26.05.2020р., враховуючи клопотання позивача та у зв`язку з неявкою учасників по справі.

26.05.2020 року ухвалою Господарського суду Одеської області продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду та відкладено підготовче судове засідання до 09.06.2020р. у зв`язку з неявкою учасників справи.

09.06.2020 року в судовому засіданні судом оголошено протокольну перерву до 23.06.2020р. про що того ж дня ухвалою Господарського суду Одеської області ТОВ «Маяк-Південь» було повідомлено про час та місце підготовчого засідання.

23.06.2020 в судовому засіданні судом оголошено протокольно перерву до 14.07.2020р., про що ухвалою Господарського суду Одеської області ТОВ «Маяк-Південь» було повідомлено в порядку ст.. 120 ГПК України.

Відповідно до п.3 ч.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)», який набрав законної сили 02.04.2020р., розділ Х "Прикінцеві положення" доповнено новою частиною 4 такого змісту: "4. Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву, продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов?язаного із запобіганням поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)."

Враховуючи введення в Україні карантину на період з 12.03.2020р. до 03.04.2020р., який за рішенням КМУ продовжений, з огляду на рекомендації РСУ, викладені у листі №9рс-186/20 від 16.03.2020р., зважаючи на положення п.3) ч.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019), з метою забезпечення реалізації права сторін на доступ до правосуддя, у тому числі через особисту присутність під час розгляду справи, подання у обумовлені ГПК України в умовах карантину строки заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань, 14.07.2020 року в судовому засіданні протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання позивача (вх. № 18079/20 від 10.07.2020р.) про відкладення судового засідання за межі строку дії карантину та клопотання відповідача (вх. № 18364/20 від 14.07.2020р.) про відкладення розгляду справи, оголосив протокольно перерву в судовому засіданні до 04.08.2020р., про що ухвалою Господарського суду Одеської області ТОВ «Маяк-Південь» було повідомлено в порядку ст. 120 ГПК України.

03.08.2020р. до Господарського суду Одеської області надійшла заява ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» (вх.№ 20426/20) про збільшення позовних вимог, яка судом задоволена та залучена до матеріалів справи.

04.08.2020 року в судовому засіданні судом проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.08.2020 року о 14:20 год. та на 03.09.2020р. об 11:20 год.

05.05.2020 року ухвалою Господарського суду Одеської області Товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк-Південь» було повідомлено про час та місце розгляду справи по суті в порядку ст. 120 ГПК України.

В судових засіданнях 06.08.2020р. та 03.09.2020р. судом були проголошені протокольно перерви, представники сторін надали пояснення та заперечення по суті позовних вимог, судовий розгляд по суті призначено на 07.09.2020р.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні, 07.09.2020 року судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України після виходу з нарадчої кімнати проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

3. Фактичні обставини встановлені судом.

07.09.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод № 1» (постачальник) та ПП «Артек-Союз» (покупець) було укладено договір поставки № 15/892), за яким постачальник зобов`язався поставляти покупцю хліб, хлібобулочні та кондитерські вироби (надалі - товар), а покупець приймати та оплачувати товар, у відповідності з умовами договору.

У покупця утворилась заборгованість за даним договором поставки, яка відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків складає 1 024 503,70 грн. за період з 01.12.2018р. по 18.01.2019р. Вказаний Акт звірки взаєморозрахунків підписано представниками та скріплено печатками підприємств.

18.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод № 1» (кредитор), приватним підприємством «Артек-Союз» (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маяк-Південь» (новий боржник) було укладено договір про переведення боргу № 1, за яким первісний боржник переводить за договором № 15/892 від 07.09.2016р. (основний договір), укладений між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе зобов`язання сплатити заборгованість кредитору за основним договором у сумі 1 024 503,70 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його не виконання або не належне виконання, тобто виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання.

Окрім цього, 18.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод № 1» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маяк-Південь» було укладено договір поставки № 19/02, за яким позивач зобов`язувався поставляти відповідачу хліб, хлібобулочні та кондитерські вироби, а відповідач приймати та оплачувати товар, у відповідності з умовами договору.

З пункту 4.3. договору поставки № 19/02 від 18.01.2019р. вбачається, що датою поставки вважається дата, вказана постачальником на товаро-транспортній накладній. Підтвердження прийому товару покупцем є зазначення на товаросупровідних документах постачальника прізвища, ім`я, по-батькові, посади, особистого підпису, та, за наявності відбиток печатки або штампу матеріально-відповідальної особи, якій доручається отримання товаро-матеріальних цінностей на підставі кільцевої довіреності, форма якої є Додатком № 1 до даного договору.

Пунктами 5.1., 5.2. передбачено, що постачальник поставляє покупцю товар за цінами, вказаними в накладних, що є невід`ємною частиною даного договору. Ціни на товар можуть змінюватись без складання додаткової угоди до даного договору в односторонньому порядку постачальником. Постачальник попереджає покупця про зміну ціни за 3 календарні дні (усно або письмово). У випадку незгоди покупця із зміною ціни на товар, даний договір вважається розірваним з моменту введення в дію нових цін. В таком випадку постачальник звільняється від будь-якої відповідальності за дострокове розірвання даного договору.

У відповідності до п. 5.5. договору поставки датою оплати Товару вважається дата зарахування коштів, сплачених покупцем за поставлену партію товару, на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 6.1. договору поставки за порушення умов договору в частині оплати покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. В разі прострочення оплати товару понад 10 днів, покупець крім вищезазначених штрафних санкцій, додатково сплачує постачальнику штраф в розмірі 3% від суми боргу. Нарахування штрафних санкцій проводиться до повного погашення заборгованості. Сплата пені та штрафу не звільняє покупця від виконання обов`язків за даним договором. Сплата пені та штрафу проводиться на р/р постачальника на протязі 3-х днів з моменту пред`явлення такої вимоги або на розсуд постачальника в судовому порядку.

Договором поставки встановлено, що він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2019р., але у будь-якому випадку до виконання фінансових зобов`язань за договором (п. 7 договору).

На виконання умов п. 4.3. договору відповідачем надано довіреності матеріально- відповідальним особам на отримання товару за договором, зокрема, надано довіреності від 18.01.2019р. ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Густилиної К.І.

У відповідності до укладеної додаткової угоди від 18.02.2019р. до договору поставки № 19/02 від 18.01.2019р. позивач та відповідач визначили адреси доставки товару, за умови наявності відповідної заявки відповідача.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди від 18.01.2019р. до договору поставки № 19/02 на виконання п. 5.4. договору сторони домовились, що покупець зобов`язується сплачувати за поставлений товар протягом 45 календарних днів з моменту отримання товару.

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору та погашення простроченої дебіторської заборгованості позивач неодноразово надавав представникам відповідача вимоги про сплату заборгованості. На підтвердження зазначеного в матеріалах справи наявні копії листів № 01.4.01-17/384 від 25.06.2019р., № 01.4.01-17/598 від 09.10.19р., № 01.4.01-17/168 від 12.03.2020р., які були отримані безпосередньо представниками відповідача.

З метою звірки взаємних розрахунків відповідачем та позивачем було складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2019р. по 27.06.2019р., який підписаний представниками та скріплений печатками підприємств.

Позивач на виконання договірних зобов`язань з відповідачем здійснював перевезення та доставку хлібобулочних виробів, супроводжуючи кожну окрему партію товару спеціалізованою товарно-транспортною накладною за формою № 1-ТТН (хліб), яка встановлена наказом Міністерства аграрної політики України № 153 від 06.06.2001р. «Про затвердження спеціалізованої форми первинного обліку товарно-транспортної накладної та Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої товарно-транспортної накладної на відпуск хлібобулочних виробів».

На підтвердження здійснених поставок позивачем до матеріалів справи надано товарно-транспортні накладні з 19.01.2019р. по 30.06.2020р. за договором постачання № 19/02 від 18.01.2019р.

Крім цього, позивачем було надано зареєстровані у встановленому порядку зведені податкові накладні за зазначений вище період, що додатково підтверджує факт постачання товару на адресу відповідача.

Також, в матеріалах справи наявні докази часткової сплати відповідачем заборгованості за договором поставки № 19/02 від 18.01.2019р., зокрема, належним чином засвідчені копії платіжних доручень, та на підтвердження факту зарахування коштів від відповідача на поточний рахунок позивача за період з 18.01.2019р. по 30.06.2020р., останній додав копію листа РВ AT «ОТП Банк» в м. Миколаєві № 400-3/663 від 30.07.2020р. загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 906 198,88 грн., зокрема 551 341,78 грн. заборгованість за договором поставки.

На виконання п. 5.6. Договору поставки та з метою уточнення розрахунків позивач направив на адресу відповідача з супровідним листом № 01.4.01-17/482 від 13.07.2020р. акт звірки взаємних розрахунків за договором поставки станом на 01.07.2020р., який відповідачем було отримано 16.07.2020р., що підтверджується даними з сайту Укрпошти за номером відправлення 3098.

Крім того, судом встановлено, що на виконання зобов`язань по договору про переведення боргу № 1 від 18.01.2019р. новий боржник частково сплатив кредитору заборгованість, що підтверджується платіжним дорученням № 582 від 31.01.2019р. на суму 100 000,00 грн., платіжним дорученням № 670 від 13.02.2019р. на суму 200 000,00 грн. та платіжним дорученням № 1248 від 16.04.2019р. на суму 200 000,00грн., факт зарахування яких на розрахунковий рахунок Кредитора підтверджується листом РВ AT «ОТП Банк» в м. Миколаєві № 400-3/663 від 30.07.2020р.

Зазначені вище дані відображені у бухгалтерському обліку позивача у звіті «Картка рахунку 361 по контрагенту ТОВ «Маяк-Південь» за період з 18.01.2019р. по 30.06.2020р. по договору про переведення боргу № 1 від 18.01.2019р.

Так, строк виконання зобов`язань новим боржником за договором про переведення боргу № 1 від 18.01.2019р. не встановлений, кредитор, керуючись ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, направив на адресу нового боржника вимогу № 01.4.01-17/468 від 03.07.2020р. щодо сплатити залишку заборгованості у розмірі 624 503,70 грн. у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

06.07.2020р. листом вих. № 01.4.01-17/471 кредитор повідомив нового боржника про коригування залишку заборгованості за договором про переведення боргу № 1 від 18.01.2019р., яка становить 524 503,70 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вимогу № 01.4.01-17/468 від 03.07.2020р. про виконання обов`язку щодо сплати заборгованості за договором переведення боргу № 1 від 18.01.2019р. новий боржник отримав 07.07.2020р., що підтверджується даними з сайту Укрпошти за номером відправлення 213.

ТОВ «Маяк-Південь» не виконало вимоги позивача та не сплатило заборгованість за договором переводу боргу № 1 від 18.01.2019р. та договором поставки № 19/02 від 18.01.2019р. у передбачений діючим законодавством строк, а тому позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав і інтересів.

4. Норми права, застосовані судом

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Частиною 2, 3 ст. 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За положеннями ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ст. 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлює, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 Цивільного кодексу України) виникає з моменту його прийняття.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

5. Висновки Господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений позивачем товар згідно договору поставки № 19/02 від 18.01.2019р. та неналежним виконанням відповідачем договору про переведення боргу № 1 від 18.01.2019р., внаслідок чого у ТОВ «Маяк-Південь» виникла заборгованість перед ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» у розмірі 126 326,15 грн., яка станом на день розгляду даної справи є непогашеною, відповідачем у встановленому законом порядку не спростована.

Так, судом встановлено, що, 18.01.2019 року між первісним боржником - Приватним підприємством «Артек-Союз», новим боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Маяк-Південь», та кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод № 1» було укладено договір про переведення боргу № 1, відповідно до умов якого первісний боржник переводить борг за договором від 07.09.2016 року № 15/892, укладеним між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе зобов`язання за названим в цьому пункті договором в сумі 1 024 503,70 грн.

Аналіз Цивільного кодексу України дає підстави дійти висновку про те, що за наслідками укладення договору про переведення боргу здійснюється заміна особи як суб`єкта учасника цивільних правовідносин, при цьому статус сторони боржника є неподільним, у зв`язку з чим новий боржник набуває всю повноту прав та обов`язків за відповідним договором, а первісний боржник вибуває з відповідних правовідносин повністю.

Таким чином, у разі переведення боргу, відбувається заміна боржника у відповідному зобов`язанні, в наслідок чого старий боржник звільняється від обов`язків у відповідному зобов`язанні, а новий боржник їх набуває.

При цьому кредитор і суть самого зобов`язання залишається незмінними.

Тобто, підписавши в добровільному порядку, без заперечень та зауважень, 18.01.2019 року договір про переведення боргу відповідач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк-Південь», прийняло на себе зобов`язання з оплати боргу за договором від 07.09.2016 року № 15/892.

Так, Договір про переведення боргу укладений та підписаний трьома сторонами - кредитором, новим боржником та первісним боржником, що свідчить про безумовну згоду усіх сторін цього договору з його умовами.

Новим боржником не висунуто заперечення проти кредитора, які б випливали із відносин кредитора та первісного боржника. Так, у матеріалах справи наявні докази поставки товару та судом встановлені обставини здійснення поставки кредитором.

При цьому, між первісним боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Артек-Союз» та кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод № 1» було підписано акт звірки станів взаєморозрахунків, відповідно до якого сальдо розрахунків на 18.01.2019 року становить 1 024 503,70 грн.

Так, в договорі про переведення боргу строк виконання зобов`язання не визначено, тобто, з огляду на приписи ст. 530 Цивільного кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк-Південь», мало сплатити вищевказану суму у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Вказані заборгованість відповідачем сплачено частково, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами. Доказів повної оплати відповідачем вищевказаного боргу в розмірі 524 503,70 грн. матеріали справи не містять.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 524 503,70 грн. за договором переведення боргу № 1 від 18.01.2019р.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 19/02 від 18.01.2019р., суд зазначає наступне.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні регулюються Законом України від 16 липня 1999 року №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, шо вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно із пунктом 2.1 Розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з п.п. 11.1, 11.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Відповідно до п.п. 11.5. 11.7 вказаних Правил, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передаються перевізнику.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України № 363 від 14 жовтня 1997 року, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбутковування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу і обліку виконаної роботи.

Первинними документами є письмові свідоцтва, що фіксують і підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження й дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Власник (керівник) підприємства розпорядчим документом затверджує перелік посадових осіб, яких наділяє правом підписувати первинні документи.

Таким чином, на думку суду, будь-які інші документи (ТТН, акти приймання-передачі тощо) є також первинними документами, підтверджуючими факт здійснення поставки товару.

Крім того, відповідно до п. 1.1. Інструкції, що встановлена наказом Міністерства аграрної політики України № 153 від 06.06.2001р. «Про затвердження спеціалізованої форми первинного обліку товарно-транспортної накладної та Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої товарно-транспортної накладної на відпуск хлібобулочних виробів» - товарно-транспортна накладна за формою N 1-ТТН (хліб) - це єдиний первинний документ, який є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей підприємством, що здійснило їх відпуск, для дозволу на вивіз їх з території підприємства-постачальника, для оприбуткування їх підприємством-одержувачем, а також для складського, оперативного і бухгалтерського обліку товарно-матеріальних цінностей у межах України. Вона оформлюється виробником на кожний рейс автомобіля і для кожного вантажоодержувача окремо.

Судом встановлено, що в період часу з 19.01.2019 р. по 30.06.2020 р. покупцем здійснено заявку, а постачальником поставлено товар, що підтверджується товарно-транспортними накладними на відпуск товару, наявними в матеріалах справи.

Так, матеріалами справи доведено, що відповідач в порушення умов договору не сплатив кошти за товар протягом встановленого в договорі строку, що призвело до невиконання грошового зобов`язання і виникнення боргу за поставлений товар на загальну суму 551 341,78 грн. Вказана сума боргу відповідає фактичним обставинам справи та на момент розгляду справи в суді не сплачена. Проти змісту та дійсності укладених правочинів, відповідач не заперечує.

Отже, позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати примусового виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором та передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України трьох процентів річних та пені.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 6012,50 грн та пені в сумі 44 468,17 грню є правомірними та обґрунтованим, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства України.

Здійснивши за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" обрахунок 3% річних та пені у визначеному позивачем періоді, судом не виявлено помилок, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод № 1» є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані, а тому підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно ч.1, ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 16 894,89 грн., які підлягають відшкодуванню платнику внаслідок задоволення його вимог за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86, 129, 202, 233, 237-240Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Маяк-Південь (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Лазурна, № 5, кв.11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський хлібзавод № 1 (54028, м. Миколаїв, вул. В`ячеслава Чорновола, № 2-А, ) суму основної заборгованості в розмірі 1 075 845 (один мільйон сімдесят п`ять тисяч вісімсот сорок п`ять) грн. 48 коп., суму пені в розмірі 44 468 (сорок чотири тисячі чотириста шістдесят вісім) грн. 17 коп., суму 3% річних в розмірі 6012 (шість тисяч дванадцять) грн. 50 коп. та витрати на оплату судового збору в розмірі 16 894 (шістнадцять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн. 89 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України

Повний текст рішення складено 17 вересня 2020 р.

Суддя О.В. Цісельський