СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2020 р. Справа № 922/780/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В.І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

позивача - адвокат Середа А.П.

відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу ФОП Уросова В.В. (вх. № 2027Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 01.07.2020 у справі № 922/780/20, повний текст якого складено та підписано у приміщенні господарського суду Харківської області 10.07.2020 суддею Калантай М.В.

за позовом Фізичної особи-підприємця Уросова Вадима Володимировича, м. Жашків Черкаської області

до Фізичної особи-підприємця Кармелюка Олександра Олександровича, м. Харків

про стягнення 110 120,04грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець Уросов Вадим Володимирович (надалі - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Кармелюка Олександра Олександровича (надалі - відповідач) про стягнення 110120,04грн., з яких: 96142,00грн. заборгованості за договором, 9807,04грн. інфляційних збитків, 4171,00грн. 3% річних.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих послуг перевезення вантажу згідно з умовами договору про транспортно-експедиційне обслуговування №01/07-18 від 11.07.2018.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.07.2020 у справі № 922/780/20 позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Кармелюка Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь ФОП Уросова Вадима Володимировича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 95342,00грн. заборгованості за договором, а також 1819,91грн. судового збору. В іншій частині позову - відмовлено.

ФОП Уросов В.В. із зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 800,00 грн. заборгованості за договором про транспортно-експедиційне обслуговування №01/07-18 від 11.07.2018, інфляційні втрати у розмірі 9741,74 грн. (за актом від 10.09.2018 року), інфляційні втрати у розмірі 65,30 грн. (за актом від 02.10.2018 року), 3% річних у розмірі 4138,00 грн. (за актом від 10.09.2018 року) та 3% річних у розмірі 33,00 грн. (за актом від 02.10.2018 року), всього 14 778,04 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 800,00 грн. основного боргу, оскільки висновки суду суперечать наявним у справі доказам.

Також апелянт зазначає, що встановивши факт прострочення оплати послуг відповідачем, суд першої інстанції все одно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків та 3% річних на підставі того, що в матеріалах справи відсутні докази щодо конкретної дати пред`явлення рахунків відповідачу на оплату. Але, з таким висновком суду першої інстанції апелянт не погоджується, адже сторони погодили порядок оплати не з моменту виставлення рахунків, а до моменту отримання вантажу вантажоодержувачем. Позивач надав розрахунок інфляційних збитків та 3% річних з 02.10.2018 по заявці №22-06 та з 10.09.2018 по заявці 07.08, тобто з моменту отримання вантажу вантажоодержувачем.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.08.2020, зокрема, відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою у справі № 922/780/20. Встановлено строк для подання відзиву. Призначено справу до розгляду на 21.09.2020.

В судове засідання 21.09.2020 представник відповідача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, долучене до матеріалів справи.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначеного представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи сторони, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає зміні, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 липня 2018 року між відповідачем, як експедитором, та позивачем, як виконавцем, укладено договір №01/07-18 про транспортно-експедиційне обслуговування (надалі - договір), за умовами якого позивач зобов`язався здійснювати організацію перевезення вантажів, які надаються до перевезення відповідачем згідно поданих заявок, а відповідач зобов`язався оплатити здійснені перевезення.

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 договору організація перевезення вантажу вважається виконаною, якщо позивач, відповідно до заявки до договору виконав роботу в повному обсязі, вантаж доставлений до місця призначення, сторони не мають одна до одної претензій, що підтверджується відміткою в СМR (ТТН) одержувачем вантажу. Розрахунок з позивачем здійснюється в розмірі 100% до розвантаження автомобіля. Позивач зобов`язався протягом 15-ти банківських днів за фактом відвантаження надати наступні документи: оригінал CMR (ТТН), оригінал рахунку (інвойса), акт виконаних робіт.

Згідно заявки №07.08 від 07.08.2018 позивач мав здійснити перевезення вантажу (медикаментів) за маршрутом м. Рубіжне Луганської області - м. Київ - Костанай (Республіка Казахстан) - Караганда (Республіка Казахстан).

Дата завантаження 13.08.2018 - 14.08.2018. Строк доставки: 30 днів після завантаження/замитнення. Адреса відвантаження: 1) АДРЕСА_2, 2) АДРЕСА_3.

Вартість послуг: 9500дол.США (за курсом НБУ на дату оплати) - 50% протягом 2-х днів після завантаження/митного оформлення, 50% до початку передачі вантажу вантажоодержувачу.

Позивачем дану заявку №07.08 було виконано в повному обсязі, що підтверджується наявними у справі міжнародними товарно-транспортними накладними СМR №730966, згідно з якою вантаж було отримано 07.09.2018 у м. Караганда, Республіка Казахстан, а також СМR №730963, згідно з якою вантаж було отримано 11.09.2018 у м. Костанай, Республіка Казахстан.

В матеріалах справи наявні рахунки позивача на оплату вказаних перевезень, а саме: №7 від 17.08.2018 на суму 131435,00грн. та №10 від 05.09.2018 на суму 135342,00грн.

Докази щодо конкретної дати пред`явлення даних рахунків відповідачу в матеріалах справи відсутні. Однак, колегією суддів враховано, що вказані рахунки були доведені до відома відповідача, оскільки він здійснив їх часткову оплату. Так, рахунок №7 був оплачений відповідачем 17.08.2018 у повному обсязі - на суму 131435,00грн., а рахунок №10 був оплачений відповідачем лише частково - на суму 40000,00грн. (23.08.2019 оплачено 10000,00 грн. та 14.06.2019 оплачено 30000,00грн.), що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача.

Інша частина вартості послуг перевезення за заявкою №07.08 у розмірі 95342,00грн. відповідачем до даного часу не сплачена.

Також, згідно заявки №22-06 від 28.08.2018 позивач мав здійснити перевезення вантажу (медикаментів, гіпсових бинтів) за маршрутом м. Харків - Івано-Франківськ - Костанай (Республіка Казахстан).

Дата завантаження 29.08.2018 - 31.08.2018. Строк доставки: 30.09.2018. Адреса відвантаження: АДРЕСА_2.

Вартість послуг: 7500дол.США (за курсом НБУ на дату оплати) - 50% протягом 3-х днів після завантаження/митного оформлення, 50% до початку передачі вантажу вантажоодержувачу.

Позивачем дану заявку №22-06 було виконано в повному обсязі, що підтверджується наявними у справі міжнародними товарно-транспортними накладними СМR №730971, №730972, згідно з якими вантаж було отримано 02.10.2018 та 01.10.2018, відповідно, у м. Костанай, Республіка Казахстан.

В матеріалах справи наявні рахунки позивача на оплату вказаних перевезень, а саме: № 9 від 31.08.2018 на суму 106048,00грн. та №14 від 02.10.2018 на суму 106598,00грн.

Докази щодо конкретної дати пред`явлення даних рахунків відповідачу в матеріалах справи відсутні. Однак, колегією суддів враховано, що вказані рахунки були доведені до відома відповідача, оскільки він здійснив їх оплату. Так, відповідач сплатив 04.09.2018 - 76048,00грн., 27.09.2018 - 30000,00грн., 12.10.2018 - 105798,00грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача.

Інша частина вартості послуг перевезення за заявкою №22.06 у розмірі 800,00 грн. відповідачем до даного часу не сплачена.

Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати послуг перевезення за договором та вищевказаними заявками, позивач з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором, інфляційних збитки та 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 909 ЦК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи підтверджують факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг перевезення вантажу на загальну суму 96142,00 грн.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази повної оплати послуг перевезення.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні суду першої інстанції 23.06.2020 відповідач надав усні заперечення стосовно того, що позивач за заявкою №07.08 мав надати міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR) у кількості 3-х штук.

Втім, ці доводи відповідачем належними доказами не підтверджені та спростовуються змістом заявки №07.08, якою передбачено перевезення вантажу від двох вантажовідправників та адрес відвантаження на адресу також двох вантажоодержувачів та адрес вивантаження. Будь-які відомості про те, що перевозилося 3 групи вантажів у даній заявці відсутні.

Надані відповідачем заявки №22 від 08.08.2018 та №14 від 07.08.2018 не містять будь-яких посилань на укладений між сторонами договір №01/07-18 про транспортно-експедиційне обслуговування від 11.07.2018 та заявки №07.08 та №22-06. Так само і заявки №07.08 та №22-06 не містять посилань на надані відповідачем заявки №22 від 08.08.2018 та №14 від 07.08.2018.

Отже, вказані документи не можуть бути визнані належними доказами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги про стягнення 96142,00 грн. заборгованості за договором.

Щодо вимог про стягнення 9807,04грн. інфляційних збитків та 4171,00грн. 3% річних колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, у даному випадку позивачем не доведено конкретної дати вручення відповідачу рахунків на оплату послуг перевезення, а отже не доведено, що суми 3% річних та інфляційних втрат, нараховані за вірні періоди прострочення.

Отже, позивачем не доведено правомірність нарахування цих сум саме за вказані у позові періоди, а тому вони не можуть бути задоволені.

Щодо посилань апелянта на те, що сторони погодили порядок оплати не з моменту виставлення рахунків, а до моменту отримання вантажу вантажоодержувачем колегія суддів зазначає, що положеннями п. 3.4. договору розрахунок з позивачем здійснюється в розмірі 100% до розвантаження автомобіля, однак в матеріалах справи відсутні належні докази, які свідчать про визначені дати розвантаження автомобіля.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення 800, 00 грн. основного боргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ФОП Уросова В.В. на рішення господарського суду Харківської області від 01.07.2020 у справі № 922/780/20 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.07.2020 у справі № 922/780/20 змінити в частині стягнення суми основного боргу.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Кармелюка Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Уросова Вадима Володимировича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 96142,00 грн. основного боргу.

В інший частині рішення господарського суду Харківської області від 01.07.2020 у справі № 922/780/20 залишити без змін.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 21.09.2020.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко