ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2020 р. Справа№ 910/580/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Публічного акціонерного товариства "ЛУГАНСЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" на рішення Господарського суду м. Києва

від 04.06.2020 (дата повного тексту 15.06.2020)

у справі № 910/580/20 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ЛУГАНСЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД"

до 1. Публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "АСГАРД ФІНАНС"

про визнання договору недійсним

УСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ЛУГАНСЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК", Товариства з обмеженою відповідальністю "АСГАРД ФІНАНС" про визнання договору про відступлення прав вимоги від 25.09.2017 №1988/61.1 недійсним.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.06.2020 у справі №910/580/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що договір про відступлення прав вимоги, у відповідності до ст. 514 ЦК України, містить умови щодо обсягу та змісту прав, які переходять до нового кредитора, з огляду на відсутність спору між сторонами щодо розміру та наявності боргу, у тому числі заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 16.02.2016 по 24.09.2017, враховуючи те, що розмір заборгованості засвідчений документами, переданими новому кредитору, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про недійсність відступлених прав вимоги.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "ЛУГАНСЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" подало апеляційну скаргу, у якій просив суд відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Луганський ливарно-механічний завод" на рішення Господарського суду м. Києва від 04.06.2020 у справі №910/580/20, апеляційну скаргу ПАТ "Луганський ливарно-механічний завод" на рішення Господарського суду м. Києва від 04.06.2020 у справі №910/580/20 - задовольнити та скасувати рішення Господарського суду м.Києва від 04.06.2020 у справі №910/580/20, яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ "Луганський ливарно-механічний завод". Ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ "Луганський ливарно-механічний завод" до ПАТ "Перший Український Міжнародний банк", ТОВ "Асгард Фінанс" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 25.09.2017 №1988/61.1, укладений між Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АсгардФінанс", відповідно до якого відступлено право вимоги за кредитним договором №01.13 від 21.01.2013 (із змінами і доповненнями, внесеними наступними додатковими угодами: №1 від 21.05.2013, №2 від 18.09.2013, №4 від 29.01.2014, №5 від 18.02.2014, №6 від 06.03.2014, №6 від 27.10.2014, №7 від 27.02.2015, №8 від 29.12.2015, №9 від 30.12.2015), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" та Публічним акціонерним товариством "Луганський ливарно-механічний завод" - задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Зокрема за твердженням позивача договір про відступлення прав вимоги №1988/61.1 від 25.09.2017 не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку із чим є підстави для визнання вказаного договору недійсним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ЛУГАНСЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" та призначено справу до розгляду на 13.08.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2020 відкладено розгляд справи до 17.09.2020.

Відповідачі подали письмові відзиви на апеляційну скаргу у яких проти вимог апеляційної скарги заперечували та просили суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому відповідачі наголошували на законності та обґрунтованості оскаржуваного позивачем рішення. На думку відповідачів оспорюваний позивачем договір відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання вказаного договору недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи між Публічним акціонерним товариством "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (банк, кредитор) та Публічним акціонерним товариством "ЛУГАНСЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" (позичальник) був укладений кредитний договір №01.13 від 21.01.2013 (із змінами та доповненнями внесеними наступними додатковими угодами: №1 від 21.05.2013, №2 від 18.09.2013, №4 від 29.01.2014, №5 від 18.02.2014, №6 від 06.03.2014, №6 від 27.10.2014, №7 від 27.02.2015, №8 від 29.12.2015, №9 від 30.12.2015).

У подальшому, між Публічним акціонерним товариством "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АСГАРД ФІНАНС" укладений договір відступлення прав вимоги № 1988/61.1 від 25.09.2017, відповідно до умов якого ПАТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" відступив відповідачеві-2 - ТОВ "АСГАРД ФІНАНС" своє право вимоги за кредитним договором №01.13 від 21.01.2013 укладеним між Публічним акціонерним товариством "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" та Публічним акціонерним товариством "ЛУГАНСЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" із змінами і доповненнями, внесеними наступними додатковими угодами: № 1 від 21.05.2013, № 2 від 18.09.2013, № 4 від 29.01.2014, № 5 від 18.02.2014, № 6 від 06.03.2014, № 6 від 27.10.2014, №7 від 27.02.2015, №8 від 29.12.2015, № 9 від 30.12.2015.

У відповідності до пп. (в) п. 2.1 договору про відступлення прав вимоги сторони визначили, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 24.09.2017 року (включно) становить 742 015 дол. США 07 центів та 23 539 849 російських рублів 06 коп., що за курсом НБУ на момент укладення цього договору становить 30 209 111 гривень 41 коп., і складається з основної суми кредиту (613 547,06 дол. США (що складає 16112 704,16 грн) та 18 660 000,00 рос. руб. (що складає 8 499 816,60 грн)), процентів станом на 24.09.2017 (128 468,01 дол. США (3 373 770,61 грн) та 4 879 849, 06 рос. руб. (2 222 820,05 грн) та судового збору 3200,00 грн.

Спір у даній справі виник у зв`язку із тим, що позивач вважає, що договір відступлення прав вимоги № 1988/61.1 від 25.09.2017 не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки документи, які були передані первісним кредитором новому кредитору не є належними та допустимими доказами обсягу прав нового кредитора у зобов`язанні за відповідним кредитним договором. Так, на думку позивача копії меморіальних ордерів та виписка з рахунку ПАТ "ЛУГАНСЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" не є доказами в підтвердження обсягу відступленого права вимоги, оскільки не містять усіх реквізитів первинних документів та не відповідають вимогам до первинних документів встановлених Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", Положенням №254 (яке було чинним до 07.07.2018), Положенням №566 (яке було чинним до 07.07.2018), Положенням №75 (яке діє з 07.07.2018).

Також позивач стверджує, що первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги у обсязі, який не був дійсним на момент переходу таких прав. Вказані доводи позивача мотивовані тим, що первісний кредитор не мав права відступити новому кредитору права вимоги нарахованих ним процентів за користування кредитом за період з 16.02.2016 по 24.09.2017 (включно), оскільки право самого банку нараховувати проценти за користування кредитом припинилося з 16.02.2016, так як право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. За таких обставин, позивач стверджує, що банк відступив новому кредитору неіснуюче право вимоги нарахованих ним процентів за користування кредитом за період з 16.02.2016 по 24.09.2017 (включно).

Посилаючись на вищенаведене, позивач указує, що договір про відступлення прав вимоги №1988/61.1 від 25.09.2017 суперечить ст. ст. 512, 514, 517, 638 ЦК України та відповідно до ст. 215 та ч.1 ст. 203 ЦК України є недійсним.

Відповідачі проти цього заперечують, стверджуючи по відповістіть оспорюваного позивачем договору умовам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ЦК України).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину визначено статтею 215 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав та із застосуванням наслідків, передбачених законом. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Оспорюваний позивачем у даній справі договір № 1988/61.1 від 25.09.2017 за своєю правовою природою є договором відступлення права вимоги (правочином щодо заміни кредитора у зобов`язанні).

В статті 512 Цивільного кодексу України визначено перелік основних підстав для заміни кредитора у зобов`язанні. Зокрема, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 ЦК України).

Відступлення права вимоги за своєю правовою суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним. Змістом договору передбачається, що його метою є заміна особи на активній стороні зобов`язання зі збереженням решти елементів зобов`язальних правовідносин за плату, і не передбачається надання послуг із фінансування під відступлення права грошової вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Чинним законодавством не визначено, які саме умови є істотними для договору про відступлення права вимоги, однак, з огляду на положення ст.ст. 514, 638 ЦК України у будь-якому випадку сторони договору про відступлення права вимоги повинні досягти згоди щодо предмету договору. Право, яке відступається, повинно бути індивідуально визначене шляхом конкретизації змісту, розміру і підстави виникнення вимоги.

Згідно з ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №756/9788/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 910/22785/16.

У відповідності до п.1.1. договору про відступлення прав вимоги, сторонами погоджено, що "Права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення" та/або "Права вимоги" означає всі існуючі та майбутні права грошової та/або майнової вимоги первісного кредитора до боржника за кредитним договором та до боржника/поручителя за договорами забезпечення".

Згідно із пп. (а) п.2.1. договору про відступлення прав вимоги, у порядку та на умовах, узгоджених сторонами первісний кредитор відступає новому кредитору усі права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор приймає права вимоги та зобов`язується сплатити первісному кредитору ціну відступлення прав вимоги.

У пп. (в) п. 2.1 договору про відступлення прав вимоги сторони визначили, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 24.09.2017 року (включно) становить 742 015 дол. США 07 центів та 23 539 849 російських рублів 06 коп., що за курсом НБУ на момент укладення цього договору становить 30 209 111 гривень 41 коп., і складається з основної суми кредиту (613 547,06 дол. США (що складає 16112 704,16 грн) та 18 660 000,00 рос. руб.(що складає 8 499 816,60 грн)), процентів станом на 24.09.2017 (128 468,01 дол. США (3 373 770,61 грн) та 4 879 849, 06 рос. руб. (2 222 820,05 грн) та судового збору 3200,00 грн.

З договору про відступлення прав вимоги вбачається, що договір містить інформацію про заборгованість боржника - Публічного акціонерного товариства "ЛУГАНСЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" за кредитним договором №01.13 від 21.01.2013, права вимоги за яким відступлено, містить умови щодо обсягу та змісту прав, які існували на момент переходу, що відповідає вимогам ст. 514 ЦК України.

Щодо тверджень апелянта про те, що ПАТ "ПУМБ" не мало права нараховувати проценти за користування кредитом за період з 16.02.2016 по 24.09.2017, оскільки на третій період користування кредитом строк кредитування продовжений не був, датою повернення кредиту є 15.02.2016 та нарахування процентів за користування кредитом за період з 16.02.2016 по 24.09.2017 є неправомірним, у зв`язку із чим, банк не мав права у подальшому відступати новому кредитору право вимоги, оскільки на час відступлення прав такої вимоги вона не була дійсною, то суд зазначає наступне.

У відповідності до п.1.1 кредитного договору (у редакції додаткової угоди №8 від 23.12.2015), періодом користування кредитом є проміжок часу, який складає: з дати укладення цього договору по 17.02.2014 включно - перший період користування кредитом; з 18.02.2014 по 15.02.2016 включно - другий період користування кредитом; з 16.02.2016 по 13.01.2017 включно - третій період користування кредитом.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору (у редакції додаткової угоди №8 від 23.12.2015), у випадку прийняття банком рішення про непродовження кредитування на наступний період користування кредитом або відмови позичальника від продовження кредитування на умовах, прийнятих банком, позичальник зобов`язаний повернути кредит та виконати боргові зобов`язання за кредитом в повному обсязі в день закінчення кожного відповідного періоду користування кредитом. Строк користування кредитом може бути продовжено, при цьому загальна кількість періодів користування кредитом не може перевищувати 3-х періодів користування кредитом. У випадку продовження строку користування кредитом на 3-й період користування кредитом, датою повернення кредиту є 13.01.2017.

Згідно із п. 6.1.1 кредитного договору (у редакції додаткової угоди №8 від 23.12.2015), кредит підлягає поверненню частинами в розмірах та строки, зазначені в наведеному нижче графіку:

- для частини кредиту (траншу), наданої в російських рублях та доларах США, в другий період користування кредитом позичальник зобов`язаний повернути всю суму заборгованості за кредитом не пізніше 15.02.2016 (у випадку не продовження кредитування на третій період користування кредитом);

- для частини кредиту (траншу), наданої в російських рублях та доларах США, в третій період користування кредитом (у випадку продовження кредитування на третій період користування кредитом) позичальник зобов`язаний повернути всю суму заборгованості за кредитом не пізніше 13.01.2017.

У відповідності до п.7.2. кредитного договору передбачено сплату позичальником процентів за користування кредитом. У підпункті 7.2.1 (в редакції додаткової угоди № 8 від 23.12.2015) сторони погодили, що проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у наступних розмірах: 22,5% річних (із розрахунку 365 днів на рік) - для частини кредиту, наданої у валюті гривня; 10,3% (із розрахунку 360 днів на рік) - для частини кредиту, наданої у валюті долари США; 13,0% річних (із розрахунку 360 днів нарік) - для частини кредиту, наданої у валюті російські рублі.

Незважаючи на положення п.п. 7.2.1 кредитного договору, у період з 01.08.2015 по 15.02.2016 включно, проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі: 0,1% річних (із розрахунку 360 днів на рік) для частини кредиту (траншу), наданої у доларах США та російських рублях; 0,1% річних (із розрахунку 365 днів на рік) для частини кредиту (траншу), наданої в гривнях.

Згідно із пп. 7.2.1.1 кредитного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання/ненастання/недотримання з будь-яких підстав (в т.ч. форс-мажорного характеру) зобов`язань/умов, встановлених пп. 10.3.6.1 та/або 10.3.6.2 цього договору (одного, декількох або сукупності зазначених зобов`язань) незважаючи на положення п. 7.2.1 цього договору, процентна ставка за користуванням кредитом становить: 23,5% річних (із розрахунку 365 дні на рік) - для частини кредиту, наданої у валюті гривня; 11,3% річних (із розрахунку 360 днів на рік) для частини кредиту, наданої у валюті долари США; 14,0% річних (із розрахунку 360 - для частині кредиту, наданої у валюті російські рублі.

У період з 01.08.2015 по 15.02.2016 включно, положення пункт 7.2.1.1 цього договору не застосовуються (п.п. 7.2.1.2 кредитного договору).

У пп.7.2.2. кредитного договору сторони домовились, що період нарахування процентів складає календарне число днів. Датою закінчення періоду нарахування процентів є перший банківський день після 10 числа (без його урахування) або день, що передує даті повернення кредиту, а початком - дата надання кредиту та/або перший банківський день після 10 числа (з його урахуванням).

Проценти нараховуються щоденно на фактичну суму і за весь час користування кредитом (п.п. 7.2.3 кредитного договору).

За змістом пп. 7.2.5 кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 8 від 23.12.2015) встановлено, що закінчення строку кредитування, встановленого цим договором, не звільняє позичальника від обов`язку сплачувати відповідно до умов цього договору на користь банку проценти за користування кредитом за весь час прострочення позичальником погашення заборгованості за основною сумою кредиту.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з цим договором у повному обсязі (п.14.5 кредитного договору).

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Колегія суддів наголошує, що питання нарахування процентів за користування кредитом за період з 16.02.2016 по 24.09.2017 та відсутність заборгованості за вказаний період не є предметом дослідження у межах цієї справи. Предметом позову в цій справі є визнання недійсним договору відступлення права вимоги, а не стягнення коштів за кредитним договором.

При цьому, на час укладення договору про відступлення права вимоги не існувало не вирішеного спору щодо розміру та наявності боргу, у тому числі заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 16.02.2016 по 24.09.2017, право вимоги на який передано за спірним договором.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до пункту (в) п.2.2 договору про відступлення прав вимоги первісний кредитор в день отримання від нового кредитора ціни прав у повному обсязі, передає новому кредитору документи, про що складають Акт приймання-передачі документів, а також інформацію, яка є важливою для здійснення новим кредитором прав вимоги за кредитним договором.

Судом встановлено, що на виконання умов договору про відступлення прав вимоги, 25.09.2017 між ПАТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" та ТОВ "АСГАРД ФІНАНС" був підписаний Акт приймання-передачі документів, який є додатком №2 до договору про відступлення прав вимоги № 1988/61.1 від 25.09.2017 і його невід`ємною частиною.

Згідно акту приймання - передачі документів первісний кредитор передав, а новий кредитор отримав наступні документи:

- кредитний договір № 01.13 від 21.01.2013, із змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами: № 1 від 21.05.2013, № 2 від 18.09.2013, № 4 від 29.01.2014, № 5 від 18.02.2014, № 6 від 06.03.2014, № 6 от 27.10.2014, № 7 від 27.02.2015, № 8 від 29.12.2015 та №9 від 30.12.2015;

- розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 24.09.2017 (включно);

- меморіальні ордери про надання кредитних коштів за кредитним договором на 12 аркушах;

- виписки про рух грошових коштів за Кредитним договором на 1 аркуші, та інші документи, які є важливими для здійснення Новим кредитором прав вимоги за Кредитним договором, а саме: Вимоги про усунення порушення умов Кредитного договору на 10 арк.;

- матеріали судового провадження по справі про банкрутство № 913/1378/16 (копію заяви з кредиторськими вимогами на 7 арк., копію письмових уточнень на 2 арк., та ухвалу Господарського суду луганської області від 05.07.2017 на 6 арк.);

- заяву про вчинення виконавчого напису на 2 арк.; виконавчий напис на 1 арк.; матеріали виконавчого провадження.

Отже, сторонами виконані умови договору про відступлення прав вимоги щодо передачі первісним кредитором новому кредитору документів, що підтверджують права, що передаються за кредитним договором та розмір заборгованості.

З урахуванням наведеного, оскільки договір про відступлення прав вимоги, у відповідності до ст. 514 ЦК України, містить умови щодо обсягу та змісту прав, які переходять до нового кредитора, з огляду на відсутність спору між сторонами щодо розміру та наявності боргу, у тому числі заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 16.02.2016 по 24.09.2017, враховуючи те, що розмір заборгованості засвідчений документами, переданими новому кредитору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість доводів позивача про недійсність відступлених прав вимоги.

У відповідності до ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Судом установлено, що на виконання зазначених вимог закону, та у відповідності пп.(а) п. 2.4 договору про відступлення права вимоги, листом від 26.09.2017 за вих. № КНО - 61.1.1/128 ПАТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" повідомив позичальника про здійснене відступлення прав вимоги за кредитним договором.

Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Отже, позивач, який виступає у якості боржника по спірному договору, відповідно до вимог ст. 518 Цивільного кодексу України наділений правами пред`явлення своїх заперечень проти нового кредитора у зобов`язанні, а також користуватися іншими правами, наданими йому чинним законодавством для захисту своїх прав.

Щодо тверджень апелянта на те, що договір відступлення прав вимоги №1988/61.1 від 25.09.2017 не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки документи, які були передані первісним кредитором новому кредитору не є належними та допустимими доказами обсягу прав нового кредитора у зобов`язанні за відповідним кредитним договором колегія суддів відзначає наступне.

У відповідності до умов договору про відступлення прав вимоги, первісний кредитор в день отримання від нового кредитора ціни прав у повному обсязі, передає новому кредитору документи, про що складають Акт приймання-передачі документів, а також інформацію, яка є важливою для здійснення новим кредитором прав вимоги за кредитним договором (пункт (в) п.2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору відступлення прав вимоги, ціна прав вимог складає 4 400 000,00 грн, яку новий кредитор сплачує первісному кредитору в день укладення цього договору.

25.09.2017 між ПАТ "ПУМБ" та ТОВ "АСГАРД ФІНАНС" складено акт приймання-передачі прав вимоги, передбачений умовами п. 2.2 договору.

Також 25.09.2017 між ПАТ "ПУМБ" та ТОВ "АСГАРД ФІНАНС" підписано акт приймання-передачі документів до договору про відступлення права вимоги, за умовами якого сторони підтверджують, що первісний кредитор передав, а новий кредитор отримав наступні документи: кредитний договір № 01.13 від 21.01.2013 зі змінами та доповненнями, викладеними в додаткових угодах; розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 25.09.2017; меморіальні ордери про надання кредитних коштів за кредитним договором; виписки про рух грошових коштів за кредитним договором; вимоги про усунення порушення умов кредитного договору з доказами направлення та отримання; матеріали судового провадження у справі про банкрутство №913/1378/16 тощо.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". У відповідності до вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити.

У відповідності до п.4.1. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на час укладення договору), операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані.

Згідно із п. 4.4. Положення первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: 1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України (п.4.6. Положення).

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції (ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність").

Отже документи, визначені у акті приймання-передачі документів від 25.09.2017 до договору про відступлення права вимоги, у тому числі виписка про рух коштів, меморіальні ордери - підтверджують обсягу прав нового кредитора у зобов`язанні за кредитним договором №01.13 від 21.01.2013.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову Публічного акціонерного товариства "ЛУГАНСЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" до Публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК", Товариства з обмеженою відповідальністю "АСГАРД ФІНАНС" про визнання договору про відступлення прав вимоги від 25.09.2017 №1988/61.1 недійсним.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, стосовного порушення Господарським судом м. Києва норм матеріального та процесуального права, оскільки судом були дотримані всі вимоги щодо повного та всебічного розгляду справи.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилається скаржник ПАТ "ЛУГАНСЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД", у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/580/20, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/580/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЛУГАНСЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" на рішення Господарського суду міста м. Києва від 04.06.2020 у справі №910/580/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста м. Києва від 04.06.2020 у справі №910/580/20 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови у справі № 910/580/20 складено та підписано 21.09.2020.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

Н.Ф. Калатай