РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.09.2020Справа № 910/4331/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Електроград»

до Фізичної особи - підприємця Локтіонової Олени Ігорівни про стягнення 6034,32 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Відповідача на користь Позивача боргу у зв`язку з тим, що Відповідач не передав Позивачу у користування приміщення, передбачене умовами договору № 05 від 21.01.2019, не виконав всіх взятих на себе зобов`язань, а запропоноване на заміну приміщення площею 12 м.кв. Позивача не задовольнило і він його відмовився прийняти.

Відповідач не визнає вимоги Позивача та зауважує, що навіть не має вказаного Позивачем приміщення площею 12 м.кв., та натомість, що запропоноване приміщення в 20 м.кв. відповідало вказаним у договорі характеристикам (мало електропостачання, а опалення не передбачалось), і що Позивач фактично заїхав до приміщення в 20 м.кв., яке вказане у договорі, та почав здійснювати тим діяльність (зварювання), що істотно заважала іншим орендарям, про що вони повідомляли Відповідача неодноразово. Окремо, Відповідач звертає увагу, що обґрунтування позову не підтверджені жодними доказами, натомість, обставина сплати Позивачем обумовленої договором орендної плати на його думку свідчить про відсутність будь-яких претензій до Відповідача щодо орендованого приміщення, його характеристик та площі. Твердження про причини не підписання акта приймання-передачі приміщення на переконання Відповідача не відповідають дійсності, оскільки Відповідач намагався вручити акти Позивачу, але той відмовлявся їх отримати, що Відповідач підтверджує відповідними актами про фіксацію даних обставин. Також Відповідач заперечує належне звернення до нього Позивача з вимогою про повернення коштів, оскільки вказує на існування іншого листування, не згаданого Позивачем, і також на те, що частину коштів, не використаних в оплату орендних платежів, Відповідач повернув добровільно коли Позивач залишив займане за договором приміщення.

У відповіді на відзив Позивач, відхиляючи доводи Відповідача, вказав, що приміщення у 12 м.кв. існує та розташоване на сходовій клітині між поверхами, і що Відповідач не надав документів на підтвердження права власності на жодне приміщення, тому Позивач просить суд витребувати ці документи у Відповідача. Судом це клопотання розглянуто та відхиляється як таке, що не відповідає вимогам ст. 81 ГПК України. Далі Позивач зазначає, що ніяких зварювальних робіт не проводив, до нього з листами та/або письмовими заявами про припинення таких робіт ніхто не звертався, а надані Позивачем листи підписані невідомо ким та складені заднім числом. Щодо платежів, то Позивач зауважує, що сплатив їх як аванс у виконання умов договору, тому їх оплата не свідчить про відсутність претензій до приміщення та/або його передання у користування. Щодо листування, то Позивач вважає що ним надано належні докази виставлення Відповідачу вимоги, а акт передачі ключів від приміщення вважає недійсним, так як він не підписаний з боку Позивача. Твердження щодо передачі актів приймання-передавання вважає недійсними, та натомість зауважує, що Позивачу було надано приміщення для розміщення речей не у межах договору та в очікуванні, коли звільниться обумовлене договором приміщення.

У запереченні на відповідь на відзив Відповідач знову наголошує на відсутності приміщення площею 12 м.кв., та дійсною причиною поведінки Позивача і відмови від приміщення вважає неможливість проведення там зварювальних робіт, про які Позивач не попереджав при оренді, але мав намір робити враховуючи вид його господарської діяльності та участь у тендерах, роздруківку про які Відповідач додав до відповіді. Проти витребування документів про право власності заперечив, вказуючи, що вона розміщена у реєстрі і є доступною, та оскільки Позивачем не було дотримано вимог ст. 81 ГПК України. Сплату платежів по договору, як авансових, Відповідач заперечує, оскільки у призначенні платежу не зазначалось про авансування. Також Відповідач підтримав інші доводи, викладені у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Укладаючи договір №05 від 21.01.2019 (ладі - Договір) сторони домовилися, що Відповідач, як орендодавець, повинен передати, а Позивач, як орендар, прийняти в орендне користування приміщення в будинку по вул. Терьохіна, 8А, офіс площею 20 м.кв., за актом прийому-передачі (п. 2.1.1 Договору).

Щодо орендної плати, то за умовами розділу 3 Договору, сума орендної плати в місяць складає 4000 грн. без ПДВ, яку орендар зобов`язаний перераховувати на розрахунковий рахунок орендодавця вперед за місяць, але не пізніше 5-го числа поточного місяця і одночасно повідомляє орендодавця про кожний платіж.

Строк дії даного Договору сторони встановили з 22.01.2019 по 30.06. 2019.

Залученими до справи доказами (виписками банку та платіжними дорученнями) підтверджується, що Позивачем Відповідачу було перераховано:

- 23.01.2019 суму 774 грн. «за оренду приміщення за січень»;

- 23.01.2019 суму 4000 грн. «за оренду приміщення за останній місяць оренди»;

- 04.02.2019 суму 4000 грн. «за оренду приміщення за лютий».

Тобто, на виконання умов Договору Позивачем було перераховано Відповідачу орендну плату за частину днів січня 2019 року, за весь лютий місяць 2019 року та за останній місяць оренди, яким відповідно до п. 5.2 Договору (строк дії) є червень 2019 року.

Позивач стверджує, що приміщення, яке повинні були йому передати в оренду, на момент його огляду не відповідало санітарним нормам (було холодне), і там було відсутнє опалення, яке Відповідач пообіцяв полагодити, і під цю обіцянку сторони і уклали Договір.

Після укладення Договору Позивач стверджує, що потрапити у приміщення знову не зміг, оскільки звідти не вивіз свої речі попередній користувач і не передав ключі, тому за пропозицією Відповідача і під його обіцянку перерахувати орендну плату у майбутньому шляхом укладення додаткової угоди до Договору, Позивач погодився розмістити речі у іншому (меншому) приміщенні, та вказав що акт приймання-передачі не буде підписано доти, доки не буде передано в оренду саме вказане у Договорі приміщення.

За твердженнями Позивача, Відповідачем вказане у Договорі приміщення йому так передано і не було, у зв`язку з чим Позивач не зміг здійснювати господарську діяльність, і також потім довідався, що опалення відсутнє по причині не укладення Відповідачем Договору на його постачання. Від оренди запропонованого на його заміну приміщення розміром 12 м.кв. Позивач відмовився, і також відмовився підписати акт прийому-передачі приміщення з описаних вище причин.

Оскільки Позивача не було допущено до орендованого за Договором приміщення, він просить у судовому порядку стягнути з Відповідача суму орендної плати в розмірі 6034,32 грн., яка не була повернута Відповідачем добровільно (було перераховано лише частину 2709,68 грн. з усієї суми перерахованих Позивачем коштів 8774 грн.).

Так, відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму (ст. 765 ЦК України).

Відповідно до ст. 766 ЦК України, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: 1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; 2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Предметом Договору є передача в оренду окремо визначеного нерухомого майна - як частини цілого - приміщення в будинку по вул. Терьохіна, 8А, офіс площею 20 м.кв., та умови Договору передбачають його передачу за актом прийому-передачі (п. 2.1.1 Договору).

Також, стаття 795 ЦК України визначає, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

При вирішенні даного спору судом, також застосовується висновок Верховного Суду "Щодо підтвердження прийняття майна в оренду" (пункт 11 постанови Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 925/1596/16, пізніше також застосований Верховним Судом у постанові від 13.04.2018 № 910/29775/15), що при вирішенні питання щодо визначення початку користування орендованим майном (момент виникнення орендних правовідносин та відповідних прав та обов`язків), щодо обрахування початку перебігу строку оренди та щодо підтвердження продовження користування орендованим майном має значення наявність будь-якого належного доказу, що підтверджує відповідні обставини, а не виключно назва документу - акт приймання-передачі, прямо передбачена законодавством (ч. 1 ст. 795 ЦК України), що підтверджує прийняття майна в оренду.

Стаття 79 ГПК України визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наведені вище норми матеріального та процесуального права, а також застосовуючи висновок Верховного Суду, суд, відповідно до свого внутрішнього переконання визнає у сукупності більш вірогідними надані Відповідачем докази щодо передачі Позивачу у користування обумовленого Договором приміщення в будинку по вул. Терьохіна, 8А, офіс площею 20 м.кв., а саме: акти про фіксацію обставин від 22.01.2019 та від 07.03.2019 складені за участі працівників ТОВ «Київдіпропобут», Відповідача та охоронця будівлі, з додатком - актом прийому-передачі приміщення, та листи ТОВ «Першоджерело» від 08.02.2019 та ТОВ «Віннер Медікал груп» від 11.02.2019, з сукупного аналізу яких суд дійшов висновку, що Відповідачем було передано у користування обумовлене Договором приміщення з 22.01.2019, та він його точно займав до 06.03.2019.

Одночасно, судом відхиляються як такі, що не підтверджені жодними доказами, наступні твердження Позивача: що приміщення не відповідало за характеристиками своєму опису, вказаному у Договорі; що між сторонами існували будь-які домовленості щодо постачання опалення у приміщення; що Позивачу було надано тимчасово інше приміщення на заміну; що у приміщенні були речі інших орендарів та його не звільняли і не передавали в оренду станом на 22.01.2019; що були домовленості про перерахування орендної плати у майбутньому шляхом укладення додаткової угоди до Договору; що Позивач займав будь-яке інше приміщення окрім того, яке вказане у Договорі.

Щодо сплати наперед частини орендних платежів, то Договором передбачена сплата наперед за місяць, але не пізніше 5-го числа поточного місяця, тобто, отримавши приміщення у користування 22.01.2019 Позивач повинен був сплатити за дні користування приміщенням у січні, що залишилися, та наперед за лютий місяць, натомість сплата «за останній місяць оренди» Договором не передбачена.

Листування між сторонами судом відхиляється у частині електронного листування, оскільки відсутні докази підписання листів ЕЦП та відповідної авторизації користувачів, які ці листи направляли, та відхиляє листи без доказів направлення їх засобами пошти або іншої служби доставки. Щодо листа-вимоги від 06.03.2019, то у справі відсутні докази його направлення Відповідачу, натомість надані докази направлення іншої вимоги від 14.03.2019, яку Позивач не надав.

Отже, за умовами Договору та ст. 762 ЦК України Позивач зобов`язаний сплатити Відповідачу за строк користування майном по Договору, який, як судом встановлено вище, складає з 22.01.2019 до 06.03.2019 включно, та оскільки з перерахованих 8774 грн. в оплату орендної плати Відповідач добровільно повернув 2709,68 грн., то підстав для стягнення решти суми орендної плати в розмірі 6034,32 грн. суд не вбачає, так як вона була правомірно зарахована Відповідачем, як орендна плата, за період користування Позивачем приміщенням по Договору з 22.01.2019 до 06.03.2019 включно.

З огляду на наведене, у позові суд відмовляє.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;

З огляду на виключення, встановлені п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України, судом не надається оцінка іншим доводам та запереченням сторін, окрім досліджених і оцінених вище.

Судові витрати, у які Позивачем включено лише витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України Позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені розділом IV ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.