РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2020Справа № 910/17439/19

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця";

до Фізичної особи-підприємця Берднікова Володимира Георгійовича;

про стягнення 162 831,47 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Кравченко Є. О. представник, довіреність № 447 від 21.05.2020;

Від відповідача: Задніпряний В. В., адвокат, ордер серії КС № 397176 від 22.12.2019;

Від відповідача: Бердніков В. Г. фізична особа-підприємець.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Берднікова Володимира Георгійовича про стягнення грошових коштів у розмірі 162 831,47 грн., з яких 91 315,60 грн основного боргу, 6 357,00 грн 3% річних за період з 23.11.2017 по 20.03.2019 та 65 158,87 грн пені за період з 23.11.2016 по 20.03.2019.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем не виконано умови договору № ОД/Т-16-715 від 22.06.2016 та додаткової угоди до вказаного договору від 01.07.2016 в частині оплати наданих послуг зі зберігання рухомого складу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 було відкрито провадження у справі № 910/17439/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв`язку з малозначністю в порядку п. 1 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247, ч .1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 17.03.2020 та у десяти строк з дня отримання цієї ухвали надати суду відповідь на відзив та докази його направлення відповідачеві, докази направлення відповідачеві додаткової угоди від 01.07.2016, рахунку № 145/37 від 17.05.2019, рахунку № 56 від 08.11.2016, рахунку № 44 від 12.09.2016, рахунку № 3 від 20.02.2017, рахунку № 42 від 29.04.2017.

У підготовче засідання 17.03.2020 представник позивача витребуваних судом документів не надав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 відкладено підготовче засідання до 16.04.2020 та повторно витребувано документи.

Підготовче засідання, призначене на 16.04.2020, не відбулося у зв`язку з необхідністю попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 №211, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16.03.2020 9/рс-186/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2020 підготовче засідання призначено на 16.06.2020.

У підготовчому засіданні 16.06.2020 оголошено перерву до 25.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 закрито підготовче засідання та призначено справу № 910/17439/19 до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 14.07.2020 оголошено перерву в слуханні справи по суті до 18.08.2020.

У судовому засіданні 18.08.2020 оголошено перерву в слуханні справи по суті до 01.09.2020.

У судовому засіданні 01.09.2020 оголошено перерву в слуханні справи по суті до 17.09.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 17.09.2020 р. позов підтримав і просив задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, у задоволенні позову просили відмовити з підстав, викладених у своїх письмових запереченнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

Між ПАТ «Українська залізниця» та Фізичною особою-підприємцем Бердніковим Володимиром Георгійовичем 22.06.2016 укладено договір № ОД/Т-16-715 дНЮ про надання послуг зі зберігання рухомого складу на базі запасу станції Цвіткове (далі - договір), за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу послугу по зберіганню локомотивів на базі запасу станції Цвіткове (п. 1.1. договору).

Відповідно до розділу 3 договору, замовник зобов`язується виконати оплату за надані послуги згідно рахунків депо. Замовник зобов`язується проводити щомісячну попередню оплату в розмірі 100% від вартості передбачених Договором послуг (додаток №1).

Відповідно до п. 3.3. договору, у разі зміни ціни на надані послуги в депо до закінчення терміну договору розмір плати за надані послуги буде змінено.

На виконання умов договору відповідач передав, а позивач прийняв на відповідальне зберігання рухомий склад у кількості 5 одиниць (паровоз СУ 251- 86, паровоз Л - 5141, локомотиви ТГМЗА - 1129, ЄА- 2026 та тепловоз ТЕЗ- 7305), який позивачем було розміщено на базі запасу станції Цвіткове.

Додатком №1 «Калькуляція вартості зберігання одного локомотива на базі запасу» була передбачена вартість зберігання одного локомотива в місяць, яка складає 1735,02 грн.

Відповідно до калькуляції на зберігання одного локомотива від 08.07.2016 вартість зберігання одного локомотива була збільшена з 1735,02 грн. до 2001,98 грн.

Згідно калькуляції вартості зберігання одного локомотива від 06.04.2017 ціну за зберігання однієї одиниці рухомого складу встановлено в розмірі 129,88 грн за одну добу зберігання.

Відповідно до акту департаменту внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Одеська залізниця» від 30.11.2017 року № НКРС (а) - 30/32 вбачаєтьсґ, що згідно умов передбачених договором від 22.06.2016 року № ОД/Т-16-715 дНЮ з ФОП «Берднікозим В.Г.» про надання послуг зі зберігання рухомого складу (5 паровозів) на базу запасу станції Цвіткове встановлено, що за період з 22.06.2016 року по 01.11.2017 року отримано доходних надходжень у загальній сумі 179 773,02 грн з ПДВ. Про те, на рахунок локомотивного депо ім. Т.Шевченка протягом зазначеного періоду, перераховувався збір за зберігання одного паровозу в розмірі 1735,02 грн. який діяв тільки до 01.07.2016 року. В зв`язку зі зміною експлуатаційних витрат та підвищення тарифних ставок і посадових окладів, відповідно до наказу ПАТ «Українська залізниця» від 27.07.2016 року № 468 калькуляція за зберігання одного паровозу з 01.07.2016 року переглядалась та склала 2008,80 грн. В зв`язку зі зміною тарифних ставок і посадових окладів, відповідно до наказу ПАТ «Українська залізниця» від 20.03.2017 року № 154 калькуляція за зберігання одного паровоза з 01.03.2017 року переглядалась, де вартість склала 129,61 грн з ПДВ за добу або 4017,91 грн з ПДВ в місяць.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що враховуючи вищезазначене та відповідно до підвищених ставок зберігання одного паровозу у місяць, локомотивним депо ім. Т. Шевченка не використана можливість отримати додаткові, доходні надходження, у загальній сумі - 91 315,60 грн.

Позивач зазначає, що листом від 26.07.2016 за № ТЧ-5-10/965 відповідачу було направлено повідомлення про зміну ціни на послуги зі збереження рухомого складу, де встановлено, що вартість збереження локомотивів становить 2001 грн 98 коп. за один місяць.

Також позивач зазначає, що 31.08.2016 відповідачу повторно було направлено лист за № ТЧ-5-10/1068 з проектом додаткової угоди до договору від 22.06.2016.

У матеріалах справи міститься долучена позивачем копія додаткової угоди від 01.07.2016 до договору № ОД/Т-16-715 дНЮ про надання послуг зі зберігання рухомого складу від 22.06.2016.

Зі змісту вказаної вище додаткової угоди вбачається, що сторони шляхом проведення переговорів вирішили внести зміни до п. 3.1. та п. 3.2. договору виклавши іх в наступній редакції:

п. 3.1. замовник зобов`язується виконати оплату за надані послуги згідно рахунків депо, які виписуються на підставі калькуляцій.

п.3.2. замовник зобов`язується проводити щомісячну попередню оплату за надані послуги в розмірі не менше 100% від вартості встановленої згідно калькуляції, яка є невід`ємним додатком до даного Договору. Вартість послуг по даній калькуляції становить 2001,98 грн. за місяць.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, додаткова угода від 01.07.2016 підписана тільки зі сторони Акціонерного товариства "Українська залізниця". Належних доказів направлення вказаної додатковою угоди на адресу відповідача, позивачем суду представлено не було.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 651 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачає загальне правило, що зміна договору допускається лише за згодою сторін. Інше може бути встановлено договором або законом. Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

У ч. 1 ст. 188 ЦК України також встановлено, що зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, зміна договору в односторонньому порядку допускається, лише якщо це передбачено договором або встановлено законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Судом встановлено, що між сторонами у справі було укладено договір на зберігання майна.

Частиною 1 статті 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Обгрунтовуючи своє право змінювати вартість послуг за договором зберігання, що є істотною умовою правочину, позивач посилався на п. 3.3. договору, яким встановлено, що у разі зміни ціни на надані послуги в депо до закінчення терміну договору розмір плати за надані послуги буде змінено.

Суд, дослідивши умови договору № ОД/Т-16-715 дНЮ від 22.06.2016, прийшов до висновку, що сторони не досягли згоди щодо зміни умов внесення змін ціни договору шляхом надання АТ "Українська залізниця" права в односторонньому порядку здійснювати такі зміни, і таке право останнього не встановлено законом.

Також суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження направлення відповідачеві листів від 26.07.2016 № ТЧ-5-10/965 та від 31.08.2016 № ТЧ-5-10/1068 з повідомленням про зміну ціни на послуги, так як і не містять доказів направлення проекту додаткової угоди від 01.07.2016 р.

Так само відсутні докази направлення рахунків № 145/37 від 17.05.2019, № 145/86 від 08.10.2019, рахунку № 56 від 08.11.2016, рахунку № 44 від 12.09.2016, рахунку № 3 від 20.02.2017, рахунку № 42 від 29.04.2017, № 18 від 08.06.2017, № 2 від 04.01.2018, № 63 від 27.12.2017, № 56 від 08.11.2016, № 145/7 від 13.02.2019, № 145/3 від 01.03.2019, № 145/8 від 01.03.2019, № 145/38 від 01.04.2019, копії яких були подані позивачем до суду.

Позивач вказував, що останнім вищевказані рахунки направлялися на офіційну електронну адресу відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження чого долучено копії скріншотів з поштової скриньки про відправку електронних листів.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 96 ГПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

З врахуванням вищевикладеного суд зауважує, що електронні докази, подані в електронній копії, повинні мати електронний цифровий підпис.

З приводу наведеного суд зазначає, що долучені позивачем до матеріалів справи скріншоти з електронної пошти, не можуть вважатися електронними доказами в розумінні ст. 96 ГПК України, оскільки не містять будь-яких електронних даних, які слід було б вважати електронним цифровим підписом в розумінні вищенаведених приписів законодавства.

Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження належності електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 саме відповідачеві.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За результатом дослідження зібраних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про недоведеність доводів і тверджень позивача про наявність у позивача заборгованості в розмірі 91 315,60 грн. за договором про надання послуг зі зберігання рухомого складу на базі запасу станції Цвіткове № ОД/Т-16-715 дНЮ від 22.06.2016.

За відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 91 315,60, відсутні підстави для задоволення похідних вимог позивача про стягнення 6 357,00 грн 3% річних та 65 158,87 грн пені.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.09.2020

Суддя О.В. Мандриченко