УХВАЛА

17 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 925/308/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Катеринчук Л. Й, Пєскова В. Г.

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:

скаржника ТОВ "Торговий дім "Вітал Плюс": Патерилов В. В.

кредитора ПАТ "Державний ощадний банк України": Кур`ята В. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вітал Плюс"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020

у складі колегії суддів: Полякова Б. М. (головуючого), Грека Б. М., Коробенка Г. П.

та на постанову Господарського суду Черкаської області від 10.09.2019

у складі судді Дорошенка М. В.

у справі за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області

до Дочірнього підприємства "Уманський консервний комбінат"

про визнання банкрутом

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Провадження у судах першої та апеляційної інстанцій

1. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 31.05.2016 порушено провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Уманський консервний комбінат" (далі - ДП "Уманський консервний комбінат").

2. 01.06.2016 на офіційному вебсайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення за № 32108 про порушення Господарським судом Черкаської області справи № 925/308/16 про банкрутство ДП "Уманський консервний комбінат".

3. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 18.05.2017 за результатами попереднього засідання затверджено реєстр вимог кредиторів боржника.

4. Постановою Господарського суду Черкаської області від 01.06.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018, ДП "Уманський консервний комбінат" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

5. Постановою Верховного Суду від 01.08.2018 скасовано вказані вище судові рішення, справу направлено на новий розгляд на стадію розпорядження майном через неповне з`ясування фінансового та господарського стану боржника, а також неналежне встановлення судами попередніх інстанцій обставин на яких ґрунтується висновок про неплатоспроможність боржника.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

6. Судами попередніх інстанцій установлено, що розпорядником майна ДП "Уманський консервний комбінат":

- проведено аналіз фінансово-господарської діяльності, інвестиційного становища ДП "Уманський консервний комбінат" та його становища на ринках, в тому числі аналіз щодо наявності ознак фіктивного банкрутства;

- організовано та проведено інвентаризацію майна боржника, за результатами якої складено відповідні акти;

- встановлено, що господарська діяльність на підприємстві відсутня;

- встановлено, що боржник не отримує доходів та є фінансово нестабільним - нерентабельним підприємством з негативною динамікою;

- встановлено загальну вартість активів боржника, за рахунок яких можуть бути погашені вимоги конкурсних кредиторів, у сумі 731 424,00 грн і вартість заставного майна на суму 12 500 501,00 грн;

- встановлено, що заяв від потенційних інвесторів та санаторів, які бажають взяти участь у санації підприємства, не надходило.

7. Розпорядником майна 18.12.2018 проведені збори комітету кредиторів, за результатами яких пропозицій щодо шляхів відновлення платоспроможності боржника не надійшло та прийнято рішення перейти до процедури ліквідації. Кредитори та власники боржника не пропонували надати боржнику фінансову допомогу в розмірі, достатньому для погашення його зобов`язань.

8. Судами встановлено, що активи боржника складають 13 231 925,00 грн, у тому числі заставне майно вартістю 12 500 501,00 грн, що є недостатнім для задоволення вимог кредиторів загальною сумою 2 106 625 856,00 грн, згідно з реєстром вимог кредиторів ДП "Уманський консервний комбінат".

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

9. Постановою Господарського суду Черкаської області від 10.09.2019 визнано ДП "Уманський консервний комбінат" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

10. Ця постанова мотивована наявністю усіх підстав для переходу до процедури ліквідації боржника, зокрема недостатністю активів боржника для погашення вимог кредиторів; не здійсненням боржником господарської діяльності та неотриманням доходів, відсутністю пропозицій інвесторів щодо санації боржника.

11. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 постанову Господарського суду Черкаської області від 10.09.2019 у справі № 925/308/16 залишено без змін.

12. Відхиляючи доводи апеляційної скарги ТОВ "ТД "Вітал Плюс" суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про неплатоспроможність ДП "Уманський консервний комбінат" з огляду на не здійснення боржником господарської діяльності та недостатність його активів для задоволення вимог кредиторів загальною сумою 2 106 625 856,00 грн.

Короткий зміст вимог та підстав касаційної скарги

13. Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 та постановою Господарського суду Черкаської області від 10.09.2019 ТОВ "ТД "Вітал Плюс" у касаційній скарзі просить ці судові рішення скасувати та закрити провадження у справі про банкрутство ДП "Уманський консервний комбінат".

14. Відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України касатор зазначає, що оскаржує судові рішення першої та апеляційної інстанцій з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України та стверджує, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права і порушено норми процесуального права та ухвалено оскаржувані судові рішення без урахування висновків Верховного Суду:

- щодо необхідності дотримання порядку стягнення податкового боргу, передбаченого статтею 95 ПК України, оскільки тільки вжиття всіх наведених заходів у сукупності, якщо вони не призвели до погашення податкового боргу, може бути передумовою для ініціювання органом доходів і зборів справи про банкрутство боржника на загальних підставах (висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29.05.2019 у справі № 924/687/18, від 04.12.2018 у справі № 920/1141/16, від 26.06.2018 у справі № 908/2229/17);

- щодо закриття провадження у справі про банкрутство на підставі статті 83 Закону про банкрутство (за відсутності інших підстав такого закриття) та пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України (за відсутністю предмета спору) у разі виявлення відсутності підстав для порушення/відкриття цієї справи (висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.10.2018 у справі № 910/12918/15, від 05.02.2019 у справі № 911/248/16, від 28.11.2019 у справі № 908/1782/18).

15. Також, посилаючись на частину третю статті 310 ГПК України скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки фактичним обставинам і доказам у справі, проте не вказує які саме, чітко визначені приписи цієї норми (пункт, абзац тощо) є підставою касаційного оскарження та конкретні обставини судового розгляду на підтвердження цієї підстави.

16. За такого змісту доводів касатора та враховуючи положення статей 287, 290, 300 ГПК України стосовно підстав касаційного оскарження судових рішень та меж розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд зауважує, що у разі посилання на порушення норм процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, скаржником у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на його думку останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

17. Отже, за відсутності належного обґрунтування касатором посилання на частину третю статті 310 ГПК України колегія суддів касаційної інстанції враховує, що за змістом пункту 1 частини третьої цієї статті підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

18. Від інших учасників відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Щодо реалізації учасниками справи процесуальних прав

19. Згідно із пунктами 1, 2 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

20. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ГПК України).

21. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 13 ГПК України).

22. За змістом пунктів 2, 3 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

23. Відповідно до частини першої статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

24. Отже, учасник справи, який не є касатором, керуючись принципами рівності учасників процесу перед законом і судом та змагальності сторін, вправі реалізувати своє процесуальне право на подання письмового відзиву на касаційну скаргу іншого учасника справи (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 43/122).

25. Таке право реалізується учасником справи протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

26. Ухвалою Верховного Суду від 22.06.2020 відкрито касаційне провадження у справі № 925/308/16 за касаційною скаргою ТОВ "ТД "Вітал Плюс", призначено її розгляд на 16.07.2020 та надано учасникам справи строк на подання відзивів на касаційну скаргу.

27. Ця ухвала, як і інші судові рішення касаційного суду у справі № 925/308/16, надіслана на адресу учасників справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення та була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

28. Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

29. У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

30. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

31. З урахуванням викладеного учасники справи мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав, передбачених ГПК України, зокрема, права на висловлення (викладення шляхом надіслання на поштову/електронну адреси суду) своєї позиції щодо поданої касаційної скарги ТОВ "ТД "Вітал Плюс".

32. Заяв чи клопотань від учасників справи стосовно неможливості реалізації ними своїх процесуальних прав на подання відзиву, власної позиції (пояснень тощо) щодо касаційної скарги до суду не надходило.

33. Разом з цим, судом враховується, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

34. Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

35. Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

36. Суд звертає увагу, що 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, яким статтю 197 ГПК України після частини третьої доповнено новою частиною (частиною четвертою) такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України".

37. На реалізацію зазначених положень наказом Державної судової адміністрації України № 196 від 23.04.2020 затверджено "Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза приміщенням суду" яким передбачено, що учасники судового процесу беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

38. До того ж, постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

39. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.

40. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Водночас учасники, які не забезпечили участь в судовому засіданні своїх представників та не скористались правом подання відзиву на касаційну скаргу, не повідомляли про їх намір взяти участь у судовому засіданні, в тому числі у режимі відеоконференції, не зазначили причин, з урахуванням обставин послаблення протиепідемічних заходів, які перешкоджають їх участі в судовому засіданні безпосередньо або через представників.

41. 07.07.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 731-IX від 18.06.2020 яким викладено у новій редакції пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, у якому визначено, що суд може поновити процесуальні строки, встановлених цим Кодексом, за умови визнання причин їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

42. Відповідно до приписів пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону від 18.06.2020 №731-IX процесуальні строки, які були продовжені згідно з пунктом 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

43. Поза тим від учасників справи заяв щодо продовження строку на подання відзивів не надійшло.

44. На момент розгляду скарги ТОВ "ТД "Вітал Плюс" учасники справи процесуальних позицій (відзивів, пояснень тощо) щодо касаційної скарги не висловили (не надіслали).

45. У судове засідання 17.09.2020 з`явилися представники ТОВ "Торговий дім "Вітал Плюс" та ПАТ "Державний ощадний банк України", які надали пояснення у справі.

46. Інші учасники справи право на участь у судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції відповідно до статті 197 ГПК України не реалізували.

47. Клопотань (заяв) про відкладення розгляду справи призначеного на 17.09.2020 від учасників справи не надходило.

48. Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

49. В даному випадку участь представників сторін в судовому засіданні, призначеному на 17.09.2020, обов`язковою не визнавалась, про що безпосередньо доводилось до відома учасників справи у пункті 3 резолютивної частини ухвали суду від 30.07.2020.

50. З урахуванням наведеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності решти представників учасників справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

51. Згідно з частиною першою статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

52. Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

53. Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ГПК України).

54. У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

55. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі ''Дія 97 проти України" від 21.10.2010).

56. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI "Про внесення змін до ГПК України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

57. Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

58. Із наявних матеріалів справи вбачається, що у цій справі ТОВ "ТД "Вітал Плюс" з касаційною скаргою звернулося до Верховного Суду 14.04.2020, тобто після набрання чинності Закону від 15.01.2020 № 460-XI.

59. З урахуванням наведеного розгляд касаційної скарги ТОВ "ТД "Вітал Плюс" здійснюється із застосуванням положень ГПК України у редакції, чинній від 08.02.2020.

60. Частиною першою статті 300 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

61. Згідно із пунктом 4 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

62. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

63. Таким чином пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України у редакції від 08.02.2020 визначено підставою касаційного оскарження судових рішень застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

64. Верховний Суд враховує, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Аналогічний висновок викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.

65. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

66. Отже, наявність передумов для реалізації скаржником права ініціювати касаційний перегляд судових рішень з підстав наведених у пунктах 1-3 частини другої статті 287 ГПК України перебуває в залежності від встановлення сукупності таких складових елементів (критеріїв) як подібність предмета спору (заявлених вимог), підстав позову (вимог), змісту позовних вимог, встановлених судами фактичних обставин та наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

67. При з`ясуванні подібності правовідносин у справах про визнання банкрутом особливості окремих судових процедур банкрутства зумовлюють застосування критерію "предмет розгляду", наближеного за значенням до сукупності таких елементів, як предмет спору, підстави позову та зміст позовних вимог у справах позовного провадження.

68. Визначальна відмінність предмета розгляду у даній справі про банкрутство та у постановах Верховного Суду, на які посилається касатор, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України

69. За змістом касаційної скарги вбачається, що обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження ТОВ "ТД "Вітал Плюс" посилається на ухвалення оскаржуваних судових рішень без урахування висновків Верховного Суду:

1) викладених у постановах від 29.05.2019 у справі № 924/687/18, від 04.12.2018 у справі № 920/1141/16, від 26.06.2018 у справі № 908/2229/17 щодо необхідності дотримання порядку стягнення податкового боргу, передбаченого пунктом 95.22 статті 95 ПК України, до ініціювання контролюючим органом банкрутства боржника, оскільки тільки вжиття всіх наведених у цій нормі заходів у сукупності, якщо вони не призвели до погашення податкового боргу, може бути передумовою для звернення органу доходів і зборів до суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника на загальних підставах;

2) викладених у постановах від 18.10.2018 у справі № 910/12918/15, від 05.02.2019 у справі № 911/248/16, від 28.11.2019 у справі № 908/1782/18, від 13.03.2019 у справі № 926/4739-б/16 щодо закриття провадження у справі про банкрутство на підставі статті 83 Закону про банкрутство (за відсутності інших підстав такого закриття) та пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України (за відсутністю предмета спору) у разі виявлення відсутності підстав для порушення/відкриття цієї справи.

70. Надаючи оцінку наведеним скаржником підставам касаційного оскарження судових рішень та їх обґрунтуванню суд касаційної інстанції враховує таке.

Стосовно посилання касатора на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо обставин ініціювання органом доходів і зборів справи про банкрутство боржника

71. У даній справі (№ 925/308/16) предметом розгляду є клопотання про визнання банкрутом ДП "Уманський консервний комбінат" та перехід до наступної судової процедури - ліквідації банкрута відповідно до вимог статті 27 Закону про банкрутство на підставі встановлених у процедурі розпорядження майном обставин, що засвідчують неплатоспроможність боржника та неможливість застосування процедур відновлення його неплатоспроможності, а об`єктом оскарження - постанова місцевого суду про визнання ДП "Уманський консервний комбінат" банкрутом, залишена без змін за результатами апеляційного перегляду.

72. Водночас, за змістом постанови Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 908/2229/17 предметом розгляду була заява органу доходів і зборів про порушення справи про банкрутство боржника відповідно до статей 10, 11, 16 Закону про банкрутство. Ця постанова ухвалена за результатами касаційного перегляду постанови Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2018, якою ухвалу суду першої інстанції про порушення провадження у цій справі скасовано та у задоволенні заяви контролюючого органу про порушення провадження у справі про банкрутство відмовлено.

73. У справі № 920/1141/16 (постанова Верховного Суду від 04.12.2018) предметом розгляду була заява державної податкової інспекції про порушення провадження у справі про банкрутство за загальною процедурою відповідно до статей 10, 11, 16 Закону про банкрутство, за результатами розгляду якої суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, відмовив у порушенні провадження у справі про банкрутство.

74. Згідно з постановою Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 924/687/18 предметом розгляду була заява органу доходів і зборів про порушення справи про банкрутство відповідно до статей 10, 11, 16 Закону про банкрутство. Ця постанова ухвалена за результатами касаційного перегляду постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2019, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про порушення провадження у справі про банкрутство за заявою контролюючого органу та у відкритті провадження у справі про банкрутство відмовлено.

75. Аналіз змісту цих постанов засвідчує, що предмет розгляду у даній справі, в якій оскаржувані судові рішення ухвалено в порядку статей 27, 37 Закону про банкрутство на стадії закінчення процедури розпорядження майном і переходу до наступної судової процедури банкрутства - ліквідації боржника є кардинально відмінним від предмету розгляду за змістом зазначених касатором постанов у справах № 908/2229/17, 920/1141/16, № 924/687/18, в яких Верховний Суд переглядав судові рішення, ухвалені на стадії порушення провадження у справі про банкрутство боржника, що обумовлює інший обсяг доказів і обставин, що підлягають дослідженню та встановленню господарським судом, а також інше правове регулювання правовідносин, зокрема статтями 10, 11, 16 Закону про банкрутство.

76. Отже, такі відмінності у предметі розгляду, правовому регулюванні та обсязі обставин, що підлягають встановленню господарським судом на стадії порушення провадження у справі про банкрутство, порівняно зі стадією переходу від процедури розпорядження майном до ліквідації банкрута, свідчать про неподібність правовідносин у даній справі та у наведених касатором постановах Верховного Суду, що виключає підстави для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

77. До того ж, суд касаційної інстанції враховує, що доводи про безпідставність відкриття провадження у справі про банкрутство ДП "Уманський консервний комбінат" та клопотання про припинення провадження у цій справі розглядалися судами попередніх інстанцій та були відхилені, як необґрунтовані, постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 22.03.2017.

Стосовно посилання касатора на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо закриття провадження у справі про банкрутство

Щодо подібності предмета розгляду (спору), змісту та підстав заявлених вимог

78. Як уже зазначалося, у даній справі (№ 925/308/16) предметом розгляду є клопотання про визнання боржника банкрутом та перехід до наступної судової процедури - ліквідації банкрута відповідно до вимог статті 27 Закону про банкрутство, що ґрунтується на відповідному рішенні комітету кредиторів і висновках про неплатоспроможність боржника, а також об`єктивній неможливості застосування процедур відновлення його платоспроможності.

79. Предметом розгляду за змістом постанови Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 926/4739-б/16 було клопотання комітету кредиторів про визнання боржника банкрутом з огляду на неподання для затвердження плану санації боржника та безрезультатність заходів спрямованих на відновлення його платоспроможності.

80. Згідно з постановою Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 908/1782/18 предметом розгляду було клопотання про визнання боржника банкрутом у справі, порушеній у порядку статті 94 Закону про банкрутство задля проведення керівником боржника процедури санації до подання кредиторами заяви про порушення справи про банкрутство. Це клопотання мотивоване відповідним рішенням комітету кредиторів, непогодженням комітетом кредиторів плану санації та неплатоспроможністю боржника.

81. Натомість, у справі № 910/12918/15 за змістом постанови Верховного Суду від 18.10.2018 предметом розгляду була заява ініціюючого кредитора про закриття провадження у справі про банкрутство на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України з огляду на те, що вимоги ініціюючого кредитора є повністю забезпеченими заставою майна боржника.

82. Згідно з наведеною скаржником постановою Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 911/248/16 предметом спору були прості векселі, а вимоги позивача (боржника) про визнання векселів такими, що не підлягають оплаті, скасування протесту про неоплату векселя заявлені у справі про банкрутство, порушеній за заявою векселедержателя. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням при видачі спірних векселів приписів статті 25 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, статей 4, 10 Закону України "Про обіг векселів в Україні", пункту 2 Порядку випуску, авалювання, акцептування, індосування та погашення векселів, що випускаються державними підприємствами та акціонерними товариствами, у статутному фонді яких частка держави перевищує 50 відсотків, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 262 від 06.03.2002.

83. Отже, у справі, яка переглядається, та у справах № 910/12918/15 та № 911/248/16 предмет розгляду не є подібним, позаяк у цих справах, на які посилався скаржник, питання про визнання боржника банкрутом та перехід до процедури ліквідації за господарським судом, в провадженні якого перебувала справа про банкрутство, не вирішувалися.

Щодо подібності встановлених судами фактичних обставин та матеріально-правового регулювання правовідносин

84. У справі, що розглядається (№ 925/308/16) суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що не існує інших шляхів задоволення вимог кредиторів, окрім застосування ліквідаційної процедури щодо боржника, оскільки:

- розпорядником майна ДП "Уманський консервний комбінат" проведено аналіз фінансово-господарської діяльності, інвестиційного становища боржника, його становища на ринках та щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, а також інвентаризацію майна боржника;

- встановлено, що боржник не отримує доходів, є фінансово нестабільним - нерентабельним підприємством з негативною динамікою;

- кредитори та власники підприємства не запропонували фінансової допомоги боржнику в розмірі, достатньому для погашення кредиторських вимог, а також заяв від потенційних інвесторів (санаторів), які бажають взяти участь у санації підприємства, не надходило.

- загальна вартість активів боржника, за рахунок яких можуть бути погашені вимоги конкурсних кредиторів у сумі 731 424,00 грн і вартість заставного майна у сумі 12 500 501,00 грн є значно меншою сукупних вимог кредиторів загальною сумою 2 106 625 856,00 грн;

- збори комітету кредиторів ухвалили рішення про необхідність переходу до процедури ліквідації боржника.

85. Виходячи з наведеного та застосувавши положення статей 1, 27, 37 Закону про банкрутство та статті 209 ГПК України суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про визнання ДП "Уманський консервний комбінат" банкрутом та відкриття його ліквідаційної процедури.

86. Постановою від 13.03.2019 у справі № 926/4739-б/16 Верховний Суд скасував постанови судів попередніх інстанцій та закрив провадження у справі про банкрутство ПрАТ "Туристичний комплекс "Черемош" з підстав, передбачених пунктом 11 частини першої статті 83 Закону про банкрутство, позаяк місцевий господарський суд порушуючи справу про банкрутство ПрАТ "Туристичний комплекс "Черемош" не врахував, що ініціюючим кредитором не подано належних і допустимих доказів безспірності його вимог та не надав належної оцінки наведеним ознакам неплатоспроможності боржника з огляду на вартість його ліквідних активів, що на 2016 рік складала 223 млн. 215 тис. грн.

87. Постановою від 28.11.2019 у справі № 908/1782/18 Верховний Суд залишив без змін постанову апеляційної інстанції, якою скасовано постанову місцевого господарського суду про визнання боржника банкрутом та закрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Східний Інвестиційний Центр" з підстав, передбачених пунктом 11 частини першої статті 83 Закону про банкрутство.

88. У цій справі Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду про скасування постанови місцевого суду про визнання банкрутом ТОВ "Східний Інвестиційний Центр" через непроведення інвентаризації майна боржника та недотримання вимог частин третьої, п`ятнадцятої статті 94 Закону про банкрутство, а також з огляду на порушення під час відкриття провадження у цій справі в частині обов`язкових передумов та ознак, за яких порушується та здійснюється провадження у справі із застосуванням процедури, передбаченої статтею 94 Закону про банкрутство (проведення керівником боржника процедури санації до подання кредиторами заяви про порушення справи про банкрутство).

89. У справі № 910/12918/15 (постанова від 18.10.2018) Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі про банкрутство на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України, зважаючи на підтвердження матеріалами справи того, що вимоги ініціюючого кредитора є повністю забезпеченими заставою.

90. Постановою від 05.02.2019 у справі № 911/248/16 Верховний Суд закрив провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Український карантинний розсадник" через відсутність ознак неплатоспроможності боржника на момент порушення у цій справі, позаяк спірні векселі на яких гуртувалися вимоги ініціюючого кредитора, видано з перевищенням керівником боржника своїх повноважень при емісії векселя без узгодження з центральним органом виконавчої влади, отже суд дійшов висновку, що боржник не є зобов`язаним за спірними векселями, застосувавши до спірних правовідносин положення статей 8, 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, частини другої статті 241 ЦК України та підпункт 1 пункту 2 Порядку випуску, авалювання, акцептування, індосування та погашення векселів, що випускаються державними підприємствами та акціонерними товариствами, у статутному фонді яких частка держави перевищує 50 відсотків, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 262 від 06.03.2002.

91. Відтак, аналіз змісту наведених вище постанов на предмет подібності встановлених судами фактичних обставин та правового регулювання правовідносин свідчить, що суди дійшли висновків щодо наявності підстав для закриття провадження у справі про банкрутство за результатом оцінки обставин справи, суттєво відмінних від обставин даної справи, позаяк із жодної з наведених касатором постанов не вбачається скасування судового рішення про визнання банкрутом та припинення провадження у справі через неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 10, 11, 16 Закону про банкрутство у невід`ємному зв`язку з положеннями пункту 95.22 статті 95 ПК України, недотримання яких в частині вжиття контролюючим органом всіх заходів стягнення податкового боргу, касатор визначає як підставу для скасування оскаржуваних рішень та закриття провадження у справі.

92. Отже, у справі, яка переглядається, та у справах на судові рішення в яких посилається скаржник, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, встановлені судами обставини у справі та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин не є подібними.

93. Таким чином правовідносини у цій справі, та у справах, на які посилається скаржник в обґрунтування наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень не є подібними, оскільки у цих справах є різними встановлені судами фактичні обставини справи, що сформували зміст спірних правовідносин.

94. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України у редакції від 08.02.2020 суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

95. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

96. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

97. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

98. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

99. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

100. Суд нагадує, що вирази "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним.

101. Крім того, суттєвим є той факт, що застосовне національне право відповідає поняттю "законність", визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

102. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Diya 97 v. Ukraine").

103. Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

104. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с.15, п.31).

105. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (правова позиція викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

106. З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, оскільки правовідносини у справі, що розглядається та у справах наведених скаржником в якості підстав касаційного оскарження судових рішень не є подібними.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, 296, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії

суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вітал Плюс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 у справі № 925/308/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді Л. Й. Катеринчук

В. Г. Пєсков