ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/11906/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пількова К. М., суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Піллар"

представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) - Сташків К. І., Тугай І. М.

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - Приватне акціонерне товариство "Квазар"

представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) - Железняк Н. М.

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 (головуючий Чорногуз М. Г., судді Мальченко А. О., Агрикова О. В.) у справі Господарського суду міста Києва за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" до Приватного акціонерного товариства "Квазар" про визнання недійсним одностороннього правочину та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Квазар" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" про зобов`язання вчинити дії.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. 07.09.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Піллар" (далі - Позивач) звернулося до Приватного акціонерного товариства "Квазар" (далі - Відповідач) з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого повідомленням від 31.08.2018 № 327/А про розірвання Договору № 1а від 28.07.1995 про виконання робіт і надання послуг, укладеного між Позивачем та Відповідачем (далі - Договір).

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що правочин Відповідача про одностороннє розірвання Договору суперечить частині третій статті 651, частині першій статті 782 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а отже є недійсним з огляду на вимоги частини першої статті 203, частини першої статті 216 ЦК України.

2. Короткий зміст зустрічних позовних вимог

2.1. 02.10.2018 Приватне акціонерне товариство "Квазар" (Позивач за зустрічним позовом) звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квазар" (Відповідач за зустрічним позовом) з зустрічним позовом про зобов`язання Відповідача за зустрічним позовом повернути орендовані за Договором нежитлові приміщення загальною площею 20 010, 60 кв.м. шляхом підписання акта приймання-передачі майна.

2.2. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідач за зустрічним позовом неналежним чином виконував умови укладеного сторонами Договору щодо сплати орендної плати та вартості спожитих послуг за квітень-серпень 2018 року, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 3 956 316, 76 грн, що свідчить про наявність підстав для розірвання Договору відповідно до його пункту 5.2 та узгоджується з положенням пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України.

3. Розгляд справи судами

3.1. 04.12.2018 Господарський суд міста Києва (суддя Ярмак О. М.) рішенням, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 (головуючий суддя Пономаренко Є. Ю., судді Дідиченко М. А., Сулім В. В.), у задоволенні первісного позову відмовив повністю; зустрічний позов задовольнив повністю, зобов`язав Відповідача за зустрічним позовом повернути Позивачу за зустрічним позовом орендовані згідно з Договором нежитлові приміщення загальною площею 20 010, 60 кв.м. шляхом підписання акта приймання-передачі.

3.2. Постановою від 12.06.2019 Верховний Суд (головуючий суддя Міщенко І. С., судді Мачульський Г. М., Чумак Ю. Я.) постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 скасував; справу направив на новий розгляд до Господарського суду міста Києва на підставі пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

3.3. Постанова Суду мотивована тим, що судами проігноровано доводи Позивача щодо належного кредитора у зобов`язанні з урахуванням наявних в матеріалах справи листів. Також, враховуючи твердження Відповідача про те, що майно йому не належить та було відчужено іншій особі, суди не надали відповіді на доводи Позивача про те, що він має право на "розумну обачність", тобто право сплачувати грошові кошти за Договором належному кредиторові. Суди не дослідили інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, надані на підтвердження неналежності майна Відповідачу, а також листи № 246А та № 256/л щодо прохання останнього не здійснювати платежі на його рахунок та щодо повіреної особи ПрАТ "Кріпта".

Суд також вказав, що поза увагою судів залишилося те, що разом із позовною заявою Позивач в порядку статті 90 ГПК України поставив Відповідачу ряд запитань, на які він зобов`язаний був відповісти. Також поза увагою судів залишені доречні аргументи Позивача щодо вимог пункту 2.2.2 Договору, який регулює поведінку сторін у разі дострокового розірвання Договору.

4. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4.1. 23.12.2019 Господарський суд міста Києва (суддя Марченко О. В.) позовні вимоги Позивача задовольнив; визнав недійсним вчинений Відповідачем односторонній правочин, оформлений повідомленням від 31.08.2018 № 327/А про розірвання укладеного сторонами Договору; відмовив у задоволенні зустрічного позову Відповідача до Позивача про зобов`язання вчинити дії.

4.2. Рішення суду мотивоване тим, що вчасна оплата за Договором залежала лише від належних дій Відповідача та ПрАТ "Кріпта" і полягала у наданні доказів, які б підтверджували статус кредитора у зобов`язанні, що зроблено не було. Суд дійшов висновку про те, що відмова Позивача сплачувати орендні платежі є "розумною обачністю", тобто правом Позивача сплачувати грошові кошти належному кредитору. Суд вказав, що власником орендованого майна є ПрАТ "Кріпта", тому і право на відмову від Договору у зв`язку з відсутністю сплати орендних платежів належить ПрАТ "Кріпта", а не Відповідачу, у зв`язку з чим дійшов висновку про те, що Відповідач не має необхідного обсягу прав для відмови від Договору шляхом його розірвання, тому первісні позовні вимоги підлягають задоволенню. У задоволенні зустрічних позовних вимог суд відмовив, враховуючи встановлені обставини, що власником орендованого майна є ПрАТ "Кріпта".

5. Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5.1. 02.06.2020 Північний апеляційний господарський суд рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 скасував та прийняв нове рішення; у задоволенні первісних та зустрічних вимог відмовив повністю.

5.2. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована посиланням на хибність висновків суду першої інстанції про те, що відмова в платі орендних платежів є "розумною обачністю" боржника, оскільки матеріали справи не містять доказів оплати орендних платежів за відповідний період на користь іншого кредитора, а також те, що листом № 146 від 30.07.2018 орендар погодив сплату заборгованості відповідно до нових банківських реквізитів Відповідача (на розрахунковий рахунок повіреної особи ПрАТ "Кріпта", яке діє на підставі договору доручення) та те, що Позивач здійснив часткову оплату за платіжним дорученням № 5043 від 02.08.2018 з призначенням платежу "для ПрАТ "Квазар" за Договором, акт № 3/0418 від 30.04.2018. Підписані сторонами у справі акти наданих послуг № 3/0418 від 30.04.2018 та № 3/0518 від 31.05.2015 свідчать про прийняття орендарем виконання Договору саме зі сторони Відповідача. Суд дійшов висновку про те, що у листах Відповідача відсутня інформація про факт передачі права власності ПрАТ "Кріпта" на орендовані Позивачем приміщення, а ненадання останньому розподільчого балансу, враховуючи положення частини другої статті 517 ЦК України, надає боржнику право не виконувати свого обов`язку на користь нового кредитора до надання доказів переходу до нього прав у зобов`язанні.

Суд вказав на те, що місцевий господарський суд не дослідив моменту переходу права власності, з огляду на що дійшов помилкового висновку про те, що станом на 29.08.2018 у Відповідача було відсутнє право на відмову від Договору; також вказав на відсутність доказів порушення одностороннім правочином, оформленим повідомленням від 31.08.2018 № 327/А про розірвання Договору, прав та інтересів Позивача, при цьому зазначивши про незаконність викладеної у вказаному листі вимоги звільнити орендоване приміщення у строк до 01.09.2018 (не включно), оскільки за умовами підпунктів 2.2.2 пункту 2.2 Договору передбачено, що у разі дострокового розірвання Договору орендар зобов`язаний повернути орендоване майно у тримісячний строк.

З огляду на те, що Відповідач не навів конкретний перелік майна, який підлягає поверненню за проектом акта приймання-передачі, а також те, що зазначена у направленому Позивачу листі площа майна, яка підлягає поверненню "з орендного користування приміщення (виробничі та допоміжні) Головного корпусу та інші додаткові площі відповідно до відомостей обліку площ від 01.03.2016 та від 03.05.2017 загальною площею 20010,6 кв.м." не відповідає жодній із визначених у відомостях обліку площ, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість зустрічних позовних вимог.

6. Короткий зміст вимог касаційної скарги

6.1. Позивач (Скаржник) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 залишити в силі.

7. Доводи Скаржника, викладені у касаційній скарзі

7.1. Висновки суду апеляційної інстанції про те, що державну реєстрацію права власності ПрАТ "Кріпта" на нерухоме майно (орендовані приміщення) було здійснено лише 04.07.2019, тому станом на 31.08.2018 Відповідач залишався кредитором за Договором зроблені без урахування положень частин першої, другої статті 109 ЦК України.

7.2. Суд апеляційної інстанції не врахував висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15, відповідно до якого за змістом статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

7.3. Суд також не врахував висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/553/17, від 03.04.2018 у справі № 922/1645/18, за яким частиною другою статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним чинним та нескасованим правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії та які мають пріоритет над записами, що містяться в Державному реєстрі.

7.4. Підставою набуття ПрАТ "Кріпта" права власності на об`єкт права власності є саме розподільчий баланс, затверджений Відповідачем 29.01.2018, у зв`язку із виділом з останнього ПрАТ "Кріпта", тобто пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії, а не відомості про проведену державну реєстрацію. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що на момент розірвання Договору право власності на об`єкт оренди належало Відповідачу та, відповідно, безпідставно відмовив у позові.

7.5. Не зважаючи на вказівки суду касаційної інстанції, суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином змісту листів Відповідача та ПрАТ "Квазар", якими підтверджувалося те, що відбувся перехід прав та обов`язків наймодавця за Договором та прав на орендовані приміщення ПрАТ "Кріпта", внаслідок чого дійшов безпідставного висновку про те, що у листах Відповідача відсутня інформація про факт передачі права власності ПрАТ "Кріпта" на орендовані Позивачем приміщення та про безпідставність тверджень останнього про підтвердження Відповідачем зміни власника орендованих приміщень. Суд не застосував до спірних правовідносин частину другу статті 526, частину другу статті 527 ЦК України.

7.6. Апеляційний господарський суд порушив норми частин п`ятої, сьомої статті 75 ГПК України, оскільки на підставі встановлених господарським судом в іншій справі № 910/15888/17 обставин, які не мають преюдиціального та обов`язкового значення для розгляду даної справи, зробив висновок про те, що Відповідач мав повноваження на розірвання Договору.

7.7. Суд не надав оцінки тій обставині, що Позивач не допускав невнесення плати за Договором протягом трьох місяців поспіль, отже у Відповідача не було підстав для розірвання Договору на підставі статті 782 ЦК України.

7.8. Відповідач, повідомивши Позивача про необхідність звільнення орендованих приміщень до 01.09.2018 (включно), порушив умови підпункту 2.2.2 Договору та статті 628 ЦК України.

8. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

8.1. 03.08.2020 Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційне провадження за поданою касаційною скаргою закрити.

8.2. Відповідач зазначає, що постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, на яку посилається Скаржник, стосується зовсім інших правовідносин, а саме звернення стягнення на заставлене майно, що є предметом іпотеки та забезпеченням виконання зобов`язання. Натомість предметом розгляду цієї справи є визнання недійсним правочин щодо відмови від договору оренди в односторонньому порядку відповідно до статті 782 ЦК України.

8.3. Вказує також на те, що сукупність встановлених фактичних обставин несплати орендарем орендної плати протягом трьох місяців підряд та обставин дотримання процедури повідомлення наймодавцем наймача про відмову від договору шляхом надіслання йому повідомлення про відмову від Договору є підставою для задоволення зустрічних позовних вимог в порядку статті 782 ЦК України та відмови у задоволенні первісних позовних вимог. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 910/8306/17, від 10.10.2018 у справі № 910/21406/17, від 26.02.2020 у справі № 910/4391/19.

8.4.На думку Відповідача, розподільчий баланс - це підстава (стаття 328 ЦК України) набуття права власності, яке виникає з моменту (стаття 334 ЦК України) його державної реєстрації згідно із законом (стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно").

9. Розгляд справи Судом

9.1. Ухвалою Верховного Суду від 07.07.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Позивача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 18.08.2020.

9.2. 18.08.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 08.09.2020.

9.3. Розгляд цієї справи здійснюється відповідно до положень ГПК України з урахуванням змін, внесених Законом України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", який набрав чинності 08.02.2020, та яким частину другу статті 287 ГПК України викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

10. Встановлені судами обставини

10.1. 28.07.1995 ВАТ "Квазар" (правонаступником якого є Відповідач; виконавець) та ТОВ "Піллар Лтд" (правонаступником якого є Позивач; замовник) уклали Договір, за умовами якого виконавець передає в оренду об`єкти згідно з додатком № 1 до Договору, а саме: цілісний майновий комплекс, загальною площею 980,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3, для організації ділянки з виробництва монокристалічного кремнію; забезпечує замовника усіма видами енергоносіїв і зв`язку згідно з додатком № 2 до договору і гарантує безперебійне забезпечення всіма видами енергоносіїв, також передає в оренду обладнання, визначене в додатку №5, також замовник передає, а виконавець приймає під охорону об`єкти згідно з додатком №4 (т. І, а. с. 13-16, т. V а. с. 4-6).

10.2. Відповідно до пунктів 4.1, 4.3 Договору за надані послуги замовник перераховує на розрахунковий рахунок виконавця щомісячну плату у сумах, визначених у додатках №1-№5, до 10 числа поточного місяця за попередній місяць на підставі платіжних вимог, оформлених виконавцем до 5 числа.

10.3. Договір діє з 15.07.1995 по 31.12.2005 та після закінчення строку дії Договір може бути продовжений за погодженням сторін (пункт 1.7 Договору).

10.4. Сторони неодноразово підписували додаткові угоди до Договору.

10.5. Додатковою угодою від 26.02.1996 №43/511 визначено строк оплати платежів за Договором до 15 числа поточного місяця за попередній місяць за двостороннім актом приймання-передачі наданих послуг та виконаних робіт, переданим замовником технічними каналами зв`язку за 5 банківських днів до вказаного строку (т. І, а. с. 88).

10.6. Додатковими угодами від 01.03.2016 № 209/511 та від 01.03.2016 № 210/511 сторони змінили розмір орендної площі та погодили розмір орендної плати з 01.03.2016 у сумі 735 673,86 грн та 4 284 грн відповідно до інвентаризаційних відомостей обліку площі (т. І, а. с. 89, 91).

10.7. Відповідно до додаткової угоди від 03.05.2017 № 78/511 замовник прийняв в оренду додаткову площу приміщень, орендна плата погоджена у сумі 738 744,06 грн (т. І, а. с. 18).

10.8. Додатковою угодою від 20.03.2008 № 20/03 змінено пункт 1.7 Договору та встановлено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 включно; після закінчення вказаного строку Договір може бути продовжений за погодженням сторін (т. І, а. с. 17).

10.9. За актом приймання-передачі в оренду приміщень від 28.07.1995 виконавець передав, а замовник прийняв приміщення у будівлі ГК (ГБ-160-24) в осях И-П, 30-33, загальною площею 427 +16 кв.м (т. V, а. с. 7).

10.10. За актом приймання-передачі в оренду приміщень від 28.07.1995 виконавець передав, а замовник прийняв приміщення у будівлі ГК (ГБ-160-24) в осях И-П, 33-37, загальною площею 343,2 +35 кв.м (т. V, а. с. 8).

10.11. За актом приймання-передачі в оренду приміщень від 13.11.1995 виконавець передав, а замовник прийняв приміщення у будівлі ГК (ГБ-160), 1-й поверх, осі И-Р, 29-33, загальною площею 159,2 кв.м. (т. V, а. с. 9).

10.12. Відповідно до інвентаризаційної відомості обліку площ станом на 01.07.1995 (додаток № 1 до договору виконання робіт та надання послуг) місцем розташування приміщення є корпус ГК поверх перший осі, виробнича площа 770 кв.м., допоміжна площа 210,2 кв.м (т. V, а. с. 10).

10.13. В подальшому, у період з 01.04.1996 по 03.05.2017 сторони укладали додаткові угоди до договору про виконання робіт та надання послуг, відповідно до яких замовник з визначених у таких додаткових угодах дат приймав у орендне користування приміщення у визначених такими додатковими угодами будівлях, осях та з визначенням площі кожного з приміщень, повертав частину з цих площ з орендного користування (т. V, а. с. 11, 14, 18, 22, 26, 31, 34, 37, 40, 42, 46, 49, 52, 55, 58, 59, 61, 64, 67, 70, 73, 76, 79, 82, 85, 86, 88, 91, 94, 97, 100, 103, 109, 112, 115, 118, 121, 124, 128, 131, 134, 139, 142, 145, 148, 151, 154, 157, 160, 162).

10.14. У зв`язку з викладеним у відповідності до вищезазначених змін підписувалися акти приймання-передачі приміщень (додаток №1 до договору №1а) (т. V, а. с. 12, 15-17, 19-20, 25, 27-28, 32, 35, 39, 44-45, 47, 50, 53, 56, 59, 62, 65, 68, 71, 74, 77, 80, 83, 86, 89, 92, 95, 98, 101, 104, 107, 110, 113, 116, 119, 122, 125-126, 129, 132, 135-136, 140, 143, 146, 149, 152, 155, 158, 163), у яких відображено факт приймання-передачі конкретно визначених приміщень оренду та з оренди, а також інвентаризаційні відомості, у який відображено ідентифікуючи ознаки таких приміщень, їх індивідуальну виробничу і додаткову площу, а також площу переданих в оренду приміщень разом із зазначенням розміру орендної плати за кв.м. (т. V, а. с. 13, 18, 21, 23, 24, 29-30, 33, 36, 38, 41, 43, 48, 51, 54, 57, 60, 63, 66, 69, 72, 75, 78, 81, 84, 87, 90, 93, 96, 99, 102, 105, 108, 111, 114, 117, 120, 123, 127, 130, 133, 137, 141, 144, 147, 150, 153, 156, 159, 161, 164).

10.15. Відповідно до інвентаризаційної відомості обліку площ станом на 03.05.2017 (додаток №1-б до договору виконання робіт та надання послуг) всього в оренду надано площ розміром 19908,6 кв.м, з яких виробничої площі 12966 кв.м. та допоміжною площею 6942,6 кв.м. (т. V, а. с. 164).

10.16. Листом від 26.01.2018 № 35/А Відповідач повідомив Позивача про те, що: відповідно до рішення загальних зборів його акціонерів від 25.12.2017 з метою визначення частини майна, прав та обов`язків для утворення нового товариства шляхом виділу, триває підготовка розподільчого балансу, який буде затверджено загальними зборами акціонерів 29.01.2018; щодо спільних договорів, що стосуються виробничого циклу (в тому числі з переробки сировини, оренди обладнання) необхідно шляхом укладення додаткових угод внести зміни стосовно заміни сторони з ПАТ "Казар" на ДП "Квазар-4"; щодо оренди площ, то у зв`язку із зміною власника - з Відповідача на ПрАТ "Кріпта" необхідно переукласти договір оренди (т. І, а. с. 23).

10.17. Листом від 31.01.2018 № 40/А Відповідач повідомив Позивача про зміну організаційно-правової форми та про дійсні валютні реквізити з 22.12.2017 (т. І, а. с. 24).

10.18. Листом від 05.03.2018 № 13 ПрАТ "Кріпта" повідомило Позивача про те, що з 01.03.2018 є правонаступником Відповідача з оренди приміщень та надання послуг, пов`язаних з орендою; до листа долучено проект договору оренди займаних Позивачем приміщень, який ПрАТ "Кріпта" запропонувало укласти замість Договору (т. І, а. с. 25).

10.19. 20.06.2018 між Відповідачем як довірителем та ПрАТ "Кріпта" як повіреним укладено договір № 33/Д доручення вчинення юридичних дій (т. І, а. с. 27-29).

10.20. Листом від 27.06.2018 № 256/Л Відповідач просив Позивача проводити оплати заборгованості з 27.06.2018 шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок повіреної особи, а саме ПрАТ "Кріпта", яке діє від імені та за дорученням Відповідача на підставі договору від 20.06.2018 №33/Д доручення на вчинення юридичних дій (т. І, а .с. 26).

10.21. Вимогою від 03.07.2018 № 261/А Відповідач просив сплатити заборгованість, зокрема, за Договором за квітень і травень 2018 року у загальній сумі 1 709 585,78 грн (т. І, а. с. 106).

10.22. Листом від 25.07.2018 № 281/А Відповідач надав відповідь на лист Позивача від 25.07.2018 №140, адресований ПрАТ "Кріпта". У цьому листі Відповідач не заперечує факт права власності ПрАТ "Кріпта" на орендовані Позивачем приміщення та висловлює свої зауваження до проекту договору оренди нежитлового приміщення з ПрАТ "Кріпта".

10.23. Листом від 02.08.2018 №294/А Відповідач надіслав Позивачу акт надання послуг за червень 2018 року (т. І, а. с. 102).

10.24. Листом від 03.08.2018 № 296/А Відповідач вимагав повернути підписаний примірник акта наданих послуг за червень 2018 року протягом семи днів з дня отримання листа, а також оплатити отримані послуги у сумі 803 823, 20 грн, у тому числі ПДВ - 133 970,53 грн (т. І, а. с. 99).

10.25. Листом від 06.08.2018 № 154 Позивач повідомив Відповідача про те, що акт надання послуг за червень 2018 року не відповідає основним вимогам законодавства України, які регулюють орендні відносини, а тому просив надати акт з урахуванням умов Договору та положень законодавства України щодо орендних відносин (т. І, а. с. 100).

10.26. Листами № 103 від 12.06.2018, № 157 від 09.08.2018 та № 167 від 22.08.2018 Позивач просив Відповідача надати документи на підтвердження права власності (т. ІІ, а. с. 11, 22, 23).

10.27. Вимогою від 29.08.2018 № 317/А Відповідач повідомив Позивача про наявність у останнього заборгованості за Договором за період з квітня по липень 2018 року у сумі 3 188 919,36 грн (т. І, а. с. 107).

10.28. У листі від 30.08.2018 №172 Позивач повідомив Відповідача про те, що неодноразово звертався до нього з листами від 12.06.2018 №103, від 04.07.2018 №124, від 09.08.2018 №157 і від 22.08.2018 №167 з проханням надати копії правовстановлюючих документів на приміщення, що ним орендується, з метою підтвердження правомірності надання послуг та отримання коштів Відповідачем за Договором; однак необхідні документи Відповідачем так і не надав Позивачу (т. І, а. с. 108).

10.29. Листом від 31.08.2018 № 327/А Відповідач повідомив Позивача про те, що з 01.09.2018 припиняє виконання робіт та надання послуг згідно з умовами Договору; з 01.09.2018 Відповідач відмовляється від Договору у повному обсязі та розриває його; до 01.09.2018 (не включно) вимагає звільнення/повернення займаних Позивачем приміщень/майна (т. І, а. с. 12).

10.30. У листі від 31.08.2018 № 173 Позивач зазначив, що не відмовлявся від сплати орендних платежів за Договором, в тому числі і листом від 30.08.2018 № 172; просив надати докази того, що після виділення ПрАТ "Кріпта" з Відповідача, саме це товариство має право вимагати сплати орендних платежів; вказане у листі від 31.08.2018 № 327/А не надає право Відповідачу припиняти виконання робіт і надання послуг, відмовлятися від Договору і розривати його, а також вимагати звільнення/повернення займаних Позивачем приміщень (т.І, а.с. 714).

10.31. 01.09.2018 Позивачем (його адвокатом Мильніковою М. М.) за участю свідків складено акт про відмову виконавця у допуску замовника до орендованих об`єктів, згідно з яким з 01.09.2018 Відповідач заблокував всі перепустки працівників Позивача на територію Відповідача, у зв`язку з чим у Позивача відсутній доступ до об`єктів (приміщень), орендованих за Договором; вказані обставини зафіксовані співробітниками Подільського УП ГУНП у м. Києві, що прибули за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 3 на звернення адвоката Мильнікової М. М. Акт підписано вказаними особами і скріплено печаткою Позивача. Крім того, в акті міститься відмітка про відмову представника Відповідача від підпису акта (т. І, а. с. 69-70).

10.32. Листом від 03.09.2018 № 328/А Відповідач вимагав сплатити наявну заборгованість і звільнити займані приміщення за актом приймання-передачі (т. І, а. с. 111).

10.33. Листом від 04.09.2018 № 329/А Відповідач надіслав Позивачу акт наданих послуг за серпень 2018 року (т. І, а. с. 104).

10.34. Листом від 05.09.2018 № 330/А Відповідач повідомив про відсутність підстав для збереження майна Позивача, що знаходиться на території орендованого ним приміщення, а також вимагав невідкладного звільнення і повернення орендованого приміщення за актом приймання-передачі, проект якого додано до вказаного листа (т. І, а. с. 72, 113, 114).

10.35. У пункті 2.13 Додатку №1 до Договору зазначено, що замовник зобов`язаний по закінченню строку договору, а також при його достроковому розірванні у 3-х місячний термін здати приміщення у придатному стані за двостороннім Актом.

10.36. Відповідно до пункту 3.4 Додатку №1 до Договору орендна плата за час, протягом якого відбувається виселення з займаного об`єкта, стягується у попередніх розмірах, встановлених умовами цього Договору.

10.37. За пунктом 5.2 Договору договір може бути розірваний в односторонньому порядку, якщо в т.ч.: однією із сторін систематично порушуються умови договору; замовник протягом трьох місяців не здійснює виплати у відповідності до пунктів 4.3 - 4.5 цього договору.

10.38. Оплата за лютий-березень здійсненна орендарем у період з 31.02.2018 по 29.05.2018 (т. ІІІ, а. с. 133-140).

10.39. У гарантійному листі Позивача № 43 від 21.02.2018 гарантував здійснити оплату за послуги оренди за січень 2018 року (т. IV, а. с. 46-47).

10.40. Відповідач надіслав для підписання Позивачу акти від 30.04.2018 № 3/0418 на суму 884 337,86 грн, від 31.05.2018 № 3/0518 на суму 825 247,92 грн, від 30.06.2018 № 3/0618 на суму 803 823,20 грн і від 31.07.2018 № 3/0718 на суму 775 510,38 грн.

10.41. Акти надання послуг за квітень і травень 2018 року підписані представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб (т. І, а. с. 95, 97).

10.42. Разом з тим акти надання послуг за червень, липень і серпень 2018 року не підписані Позивачем (т. І, а. с. 98, 101, 103).

10.43. Позивач після отримання цих актів повідомив Відповідача про відмову від їх підписання у зв`язку з отриманням листа від ПрАТ "Кріпта", в якому вказано про те, що орендоване за Договором приміщення належить ПрАТ "Кріпта".

10.44. Відповідно до платіжного доручення № 5043 від 02.08.2018 Позивач сплатив на рахунок ПрАТ "Кріпта" 100 000 грн з призначенням платежу "часткова оплата за оренду приміщень за квітень 2018 року, для ПАТ "Квазар" зг.дог.№1Авід 28.07.95 р., акт №3/0418 від 30.04.2018 р. задог доруч№33/Д" (т. І, а. с. 30).

10.45. Відповідно до зазначеної у Інформаційній довідці 145559567 від 15.11.2018 інформації 26.10.2018 здійснено державну реєстрацію обтяження належного Відповідача нерухомого майна "будівля головного корпусу (в т. ч. відділення електротермічні, кондиціонерний зал, ділянка ДІКЕД, модуль 6, пристройка до холодильної камери) літ. К)(т. І, а. с. 49-63).

10.46. Відповідно до зазначеної у Інформаційній довідці 183067732 від 01.10.2019 інформації: 04.07.2019 здійснено державну реєстрацію права власності ПрАТ "Кріпта" на нерухоме майно "будівля виробничого корпусу з додатковими приміщеннями літ. К)" (т. І, а. с. 49-63).

10.47. Розподільчий баланс та реєстр основних засобів як додаток до розподільчого балансу затверджено протоколом від 29.01.2018 (т. ІІІ, а. с. 6-7, 8-122).

10.48. Доказів реєстрації права власності на вказані приміщення станом на 29.08.2018 до матеріалів справи не надано.

10.49. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 у справі № 910/15888/17 скасовано ухвалу від 11.12.2018, якою задоволено скаргу на дії державного виконавця з посиланням в т. ч. на те, що арешт накладено на будівлі, які не належать боржнику (т. ІІІ, а. с. 124-128-131), оскільки право власності на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, виникає з дня державної реєстрації, тому складання і затвердження Відповідачем та ПрАТ "Кріпта" розподільчого балансу за відсутності державної реєстрації не свідчить про набуття останнім права власності на нерухоме майно.

При цьому, суд у вказаній справі встановив, що з додатку №2 до розподільчого балансу вбачається, що боржником на баланс ПрАТ "Кріпта" передано нерухоме майно в кількості 132 одиниці, зокрема, будівлю головного корпусу (в тому числі відділення електрометричні, кондиціонерний зал, ділянка ДІКЕД, модуль 6, прибудова до холодильної станції) літ. К.

Проте станом на 27.09.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про реєстрацію за ПрАТ "Кріпта" права власності лише наступного нерухомого майна: будівля побутових приміщень (техучилище), літ. "Ц", загальною площею 1236 кв.м., розташована за адресою: м. Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок 1-3; будівля побутових приміщень літ. "П", загальною площею 61,3 кв.м., розташована за адресою: м. Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок 1-3 .".

11. Позиція Верховного Суду

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України

11.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

11.2.Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.

11.3.На обґрунтування підстави касаційного оскарження. передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Скаржник у касаційній скарзі послався (пункт 7.2) на те, що суд апеляційної інстанції під час прийняття постанови не врахував висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.

11.4. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

11.5. За частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

11.6. Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

11.7. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

11.8. У постанові від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з посиланням на те, що подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 та у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15, зазначила, що за змістом статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

11.9. У вказаній справі розглядалася вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою було забезпечено виконання зобов`язань третьої особи - боржника за кредитним договором, і, скасовуючи прийняті у справі судові рішення та направляючи справу на новий розгляд, Суд, з посиланням на наведений висновок, зазначив про те, що судами не враховано тієї обставини, що державна реєстрація права власності в Державному реєстрі була проведена саме на підставі договорів купівлі-продажу, в той час як висновок судів про припинення права власності ґрунтується тільки на відомостях з Державного реєстру; суд також вказав, що обставини правомірності цих правочинів та створення ними правових наслідків для сторін, оспорення чи визнання недійсними цих правочинів суди не з`ясували; не з`ясували також, чи набув відповідач право власності на спірне майно за цими правочинами, чи були такі правочини оспорені та визнані недійсними в судовому порядку.

11.10.Отже у вказаній справі суд касаційної інстанції виходив з неповноти дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, на підставі яких мали бути встановлені істотні для вирішення заявленої позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки обставини.

11.11.Також Скаржник (пункт 7.3) послався на неврахування судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/553/17, від 03.04.2018 у справі № 922/1645/18 щодо застосування частини другої статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

11.12.Частиною другою статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

11.13.У справі № 917/553/17 розглядалася позовна вимога про скасування свідоцтва про право власності і в постанові від 20.02.2018 Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що записи щодо реєстрації за Позивачем у 2009 році права власності на нерухоме майно на підставі правовстановлюючого документа, який згодом скасовано, не свідчать про набуття Позивачем права власності на зазначене майно.

11.14.У постанові від 03.04.2018 у справі № 922/1645/18 за позовом про усунення перешкод у користуванні майном та визнання іпотеки припиненою Суд виходив з того, що, встановивши, що відомості щодо власника спірного майна, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які були внесені до нього на підставі недійсного правочину (договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18.08.2017), не відповідають відомостям, що містяться в первинних документах - договорах купівлі-продажу, свідоцтвах про право власності, реєстраційних посвідченнях, а також рішеннях судів про визнання недійсними договорів щодо відчуження ТОВ "Марічка" (позивач) зазначеного майна та набуття прав на нього ТОВ "Аверс плюс2", суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що саме позивач є власником спірних нежитлових приміщень.

11.15. У вказаних справах Суд зазначив, що частиною другою статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним чинним та нескасованим правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії та які мають пріоритет над записами, що містяться в Державному реєстрі.

Наведений висновок міститься також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, на яку містить посилання касаційна скарга в частині неврахування судом висновку щодо застосування статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

11.16. Разом з цим, вбачається, що у вказаних справах, на висновки суду касаційної інстанції у яких посилається Скаржник у касаційній скарзі, між сторонами мав місце спір щодо права власності на майно, оскільки, у тому числі, мали місце суперечності між відомостями про право власності, зазначеними у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, та інформацією, яка міститься у правовстановлюючих документах, щодо підстав виникнення права власності, питання щодо пріоритету та дійсності яких підлягало вирішенню, враховуючи висновки суду касаційної інстанції щодо застосування статті 2, частини другої статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у цих спірних правовідносинах.

11.17. Скаржник помилково посилається як на релевантну практику на висновки Суду у справах, де стверджувалось, що відомості, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним чинним та нескасованим правовстановлюючим документам, адже у даній справі мова йшла не про невідповідність цих відомостей, а про момент, з якого в особи виникає право власності на нерухоме майно.

11.18. Встановлені судами у справі, що розглядається, обставини свідчать про те, що між сторонами у справі виникли правовідносини із Договору, який містить елементи договору оренди та надання послуг.

11.19. Як встановлено судами, під час дії Договору Відповідач повідомив Позивача про те, що відповідно до рішення загальних зборів акціонерів триває підготовка розподільчого балансу майна з метою визначення частини майна, прав та обов`язків для утворення нового товариства шляхом виділу та необхідність переукласти договір щодо оренди площ у зв`язку із зміною власника з Відповідача на ПрАТ "Кріпта" (лист № 35А від 26.01.2018); також ПрАТ "Кріпта" повідомило Позивача про те, що є правонаступником Відповідача з оренди приміщень та надання послуг, пов`язаних з орендою (лист від 05.03.2018 № 13 з проєктом договору оренди приміщень).

11.20. Водночас, встановлено, що Відповідач просив також Позивача проводити сплату заборгованості за Договором з 27.06.2018 шляхом перерахування грошових коштів на рахунок повіреної особи - ПрАТ "Кріпта", яке діє від імені та за дорученням Відповідача відповідно до договору від 20.06.2018 № 33/Д (лист від 27.06.2018 № 256/Л).

11.21. Позивач листами № 103 від 12.06.2018, № 157 від 09.08.2018 та від 22.08.2018, № 167 просив надати документи на підтвердження права власності щодо орендованого за Договором майна. Водночас, суди встановили, що акти надання послуг за квітень та травень 2018 року підписані представниками сторін - Позивача та Відповідача та скріплені їх печатками.

11.22. За наведених обставин, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду в частині задоволення первісного позову про визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання Договору та відмовляючи у задоволенні цього позову, дійшов висновку про те, що вказані обставини свідчать про прийняття орендарем виконання Договору саме від Відповідача.

11.23. Тобто, з урахуванням наведених обставин, на відміну від судових рішень, на які містить посилання касаційна скарга Скаржника, у справі, що розглядається, спірні правовідносини не є такими, що виникли між сторонами стосовно права власності на нерухоме майно. Разом з цим, у відносинах із третьою особою, яка не є безпосереднім учасником таких правовідносин, така особа має підстави вважати достовірними та опиратися на відомості, розміщені в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, з огляду на їх статус.

11.24.Суд звертає увагу на те, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

11.25.Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Наведений висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.

11.26. Враховуючи викладене, у контексті наведеного відсутні підстави для висновку про те, що правовідносини у справі, що розглядається, та справах, на які посилається Скаржник на обґрунтування підстав касаційного оскарження прийнятих у справі судових рішень, є подібними.

11.27. Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

11.28.З огляду на викладене, враховуючи, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження, касаційне провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини четвертої статті 296 ГПК України.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України

11.29. У касаційній скарзі Скаржник (пункт 7.5) послався також на те, що з порушенням вказівок Верховного Суду суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином змісту листів Відповідача, якими підтверджувалося те, що відбувся перехід прав та обов`язків наймодавця за Договором та прав на орендні приміщення ПрАТ «Кріпта», у зв`язку з чим дійшов безпідставного висновку про те, що у вказаних листах відсутня інформація про факт передачі останньому права власності на орендовані приміщення та про безпідставність твердження щодо підтвердження зміни власника орендованих приміщень.

11.30. Разом з цим, відповідно до частин першої, другої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

11.31. Так, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Суд у постанові від 12.06.2019, зокрема, вказував на необхідність дослідження наявних в матеріалах справи листів, у тому числі № 246А та № 256/л.

11.32. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

11.33. Під час нового розгляду справи на виконання вказівок суду касаційної інстанції суд апеляційної інстанції дослідив зібрані у справі докази, у тому числі листи сторін щодо Договору, а касаційна скарга не містить посилання на конкретні докази, щодо яких відсутні висновки суду та які залишились поза його увагою та перевіркою.

11.34. Водночас, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

11.35. Таким чином, недослідження судом зібраних у справі доказів саме по собі не може бути підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд, а лише у сукупності з висновком про обґрунтованість підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

11.36.При цьому, з огляду на відсутність висновку про обґрунтованість підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, на яку послався Скаржник в касаційній скарзі, доводи щодо недослідження зібраних у справі доказів відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України не можуть бути підставою для зміни чи скасування прийнятого у справі судового рішення.

11.37.За таких обставин касаційне провадження, відкрите з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підлягає закриттю, а в частині підстав, визначених пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, у зв`язку з чим касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

12. Судові витрати

12.1. Оскільки касаційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати покладаються на Скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 у справі № 910/11906/18 в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" в частині підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 у справі № 910/11906/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак