РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.09.2020Справа № 910/10934/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний

комбінат імені Ілліча"

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 168 927,32 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПрАТ «ММК ім. Ілліча», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця», відповідач) про стягнення 168 927,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час його перевезення залізничним транспортом, внаслідок чого частину вантажу було втрачено, а позивачу були спричинені збитки, які відповідач, як перевізник, зобов`язаний відшкодувати.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача збитки, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при його перевезенні в розмірі 168 927,32 грн, а також просив суд здійснити розподіл судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 533,91 грн та витрат на оплату правової допомоги в розмірі 3 581,07 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 відкрито провадження у справі № 910/10934/20 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Так, ухвала суду від 29.07.2020 була отримана позивачем 07.08.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 018. Крім того, ухвала суду від 29.07.2020 була отримана відповідачем 05.08.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 026.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

22.09.2020 до суду надійшов поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що вважає недоведеним понесення позивачем збитків з огляду на відсутність доказів оплати товару, що перевозився відповідачем. Також заявлені до стягнення витрати на правову допомогу відповідач вважав необґрунтованими та просив відмовити в їх стягненні з відповідача. Крім того, відповідач просив суд продовжити строк на подання відзиву, у зв`язку з запровадженим карантином на території України.

Розглянувши клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву, суд задовольняє його та приймає відзив до розгляду.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

14.02.2018 між позивачем (вантажовідправник, одержувач, платник) та відповідачем (перевізник) укладено договір про надання послуг № 00039/ЦТЛ-2018, предметом якого відповідно до п. 1.1. договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією та перевезенням вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 1.2 договору, за цим договором перевізник зобов`язався доставити прийнятий до перевезення вантаж у пункт призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачу), а замовник - сплатити за перевезення вантажу та надані послуги, що пов`язані за цим перевезенням.

03.07.2019 між BASIS Trade AG (далі - продавець) та ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (далі - покупець) укладено контракт №BASIS-ILYSCH 01-19, за змістом якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти поставку та оплатити товар, з описом, якістю, кількістю та за ціною вказаною в даному контракту.

Згідно з залізничною накладною № 42402503 від 19.02.2020 вантажовідправник - ТОВ "Метінвест-Шіппінг" відправив з залізничної станції Миколаїв-Вантажний (експ) ОД до залізничної станції Асланове ДОН вантаж, а саме - антрацит марки АМ (13-25) насипом, код вантажу ГНГ 27011110, ЕТСНГ 161016, маркований вапном, у вагонах №№ 52931300, 53575775, 56813264, 53590394.

Під час перевезення вантажу залізничними шляхами у вагонах №№ 52931300, 53575775, 53590394 була виявлена недостача вантажу. Так, на залізничній станції Волноваха ДОН була виявлена недостача вантажу:

- у вагоні № 52931300 в розмірі 12 600 кг, про що складено комерційний акт № 486202/20/96 від 27.02.2020;

- у вагоні № 53575775 в розмірі 12 400 кг, про що складено комерційний акт № 486202/21/97 від 27.02.2020;

- у вагоні № 53590394 в розмірі 14 950 кг, про що складено комерційний акт № 486202/22/98 від 27.02.2020;

За таких обставин, позивач зазначає, що внаслідок втрати перевізником частини вантажу під час здійснення перевезення йому були завдані збитки, що рівні вартості недоотриманого вантажу за вирахуванням норми недостачі (суми норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто).

Відповідно до ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Згідно з положеннями ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р. (далі - Статут), накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Частиною 1 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 314 Господарського кодексу України, положення яких кореспондуються з положеннями ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Частинами 1, 2 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» також встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Положеннями ст. 105 Статуту встановлено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

При цьому відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Поряд з відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу (ст. 114 Статуту).

Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що вантажовідправник при відправленні вантажу зазначив у залізничній накладній № 42402503:

- у вагоні № 52931300 загальну масу вантажу 67 800 кг, однак, як встановлено судом та слідує з комерційного акту № 486202/20/96 від 27.02.2020, у вказаному вагоні була виявлена недостача вантажу в кількості 12 600 кг, а при складанні вказаного комерційного акту встановлено та зазначено про навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 30 см, розрівняно. Вантаж марковано вапном, маркування порушено з 2 по 7 люк, виїмка 800*280*50 см, просипання вантажу немає. Вагон бездвірний, розвантажувальні люки зачинено на запірний пристрій. Вагон технічно справний. Комісійне переваження проведено комерційним агентом Табала С.Ю. , в присутності ДЗС Шалімова С.С., представника Волноваського відділу поліції Мещаненко А.О.- 27.02.2020;

- у вагоні № 53575775 загальну масу вантажу 67 450 кг, однак, як встановлено судом та слідує з комерційного акту № 486202/21/97 від 27.02.2020, у вказаному вагоні була виявлена недостача вантажу в кількості 12 400 кг, а при складанні вказаного комерційного акту встановлено та зазначено про навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 30 см, розрівняно. Вантаж марковано вапном, маркування порушено з 1 по 5 люк, виїмка 800*280*60 см, просипання вантажу немає. Вагон бездвірний, розвантажувальні люки зачинено на запірний пристрій. Вагон технічно справний. Комісійне переваження проведено комерційним агентом Табала С.Ю., в присутності ДЗС Шалімова С.С., представника Волноваського відділу поліції Мещаненко А.О.- 27.02.2020;

- у вагоні № 53590394 загальну масу вантажу 67 350 кг, однак, як встановлено судом та слідує з комерційного акту № 486202/22/98 від 27.02.2020, у вказаному вагоні була виявлена недостача вантажу в кількості 14 950 кг, а при складанні вказаного комерційного акту встановлено та зазначено про навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 30 см, розрівняно. Вантаж марковано вапном, маркування порушено з 1 по 6 люк, виїмка 1000*280*50 см, просипання вантажу немає. Вагон бездвірний, розвантажувальні люки зачинено на запірний пристрій. Вагон технічно справний. Комісійне переваження проведено комерційним агентом Табала С.Ю., в присутності ДЗС Шалімова С.С., представника Волноваського відділу поліції Мещаненко А.О.- 27.02.2020;

При цьому будь-які заперечення щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які його підписали, а також факту його опротестування сторонами відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного з вищеперелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Відповідачем усупереч вищевказаним положенням чинного законодавства та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутність своєї вини у не забезпеченні схоронності переданого йому для перевезення вантажу.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що внаслідок втрати частини вантажу при перевезенні позивачу були завдані збитки у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу.

Здійснивши перевірку розрахунку, наданого позивачем заявленої до стягнення суми збитків, суд дійшов висновку, що позивачем правильно застосовано норму природної втрати вантажу в розмірі 1% з наступних підстав.

Згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів, у графі 20 накладної зазначається найменування вантажу та його відмінні ознаки (у твердому, рідкому або вологому стані, у свіжому або сушеному та іншому вигляді).

В пункті 20 накладної зазначено «вугілля антрацит, насипом». Жодних відміток щодо прийняття вантажу у вологому стані накладні не містять. Антрацит - мінеральне паливо, до якого, згідно Правил видачі вантажів застосовується норма природної втрати вантажу 1%.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду копію інвойсу № 1402-1 від 14.02.2020, який складено BASIS Trade AG на суму 1 570 792,60 євро.

При цьому, з графи 15 залізничної накладної № 42402503 від 19.02.2020 вбачається, що вантаж поставляється по контракту, укладеному між позивачем та BASIS Trade AG.

Крім того, в матеріалах справи наявні платіжні доручення в іноземній валюті або банківських металах № від 18.03.2020 та № від 20.03.2020, що підтверджує здійснення позивачем оплати рахунку інвойсу № 1402-1 від 14.02.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 623 ЦК України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з інвойсом №1402-1 від 14.02.2020 вартість 1 тонни вантажу становить 144,00 євро.

При цьому, позивач при визначенні ціни позову, визначає офіційний курс ЄВРО до гривні станом на 14.07.2020.

Разом з тим, позовна заява надіслана засобами поштового зв`язку на адресу суду 23.07.2020, згідно відбитку поштового штемпеля на конверті, а отже, з огляду на приписи ч. 3 ст. 623 ЦК України, офіційний курс євро до гривні підлягає визначенню станом на 23.07.2020 (144,00 євро х 32,1898 грн (за курсом НБУ станом на 23.07.2020).

Таким чином, судом було здійснено власний перерахунок суми збитків відповідно до фактичного розміру нестачі товару, який зафіксовано у комерційних актах з урахуванням природної втрати вантажу під час перевезення та офіційного курсу євро станом на день пред`явлення позову - 23.07.2020.

Так, згідно з комерційним актом:

- № 486202/20/96 від 27.02.2020 вага нестачі у вагоні № 52931300 склала 12 600 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 67800 кг) складає: 67800 кг х 1% = 678 кг. Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 12 600 кг - 678 кг = 11 922 кг (11,92 т). Отже, вартість втраченого вантажу у вагоні № 52931300 складає: 11, 92 т х 144,00 євро = 1 716,48 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.07.2020 (32,1898 грн за 1 євро) складає 55 253,15 грн.

- № 486202/21/97 від 27.02.2020 вага нестачі у вагоні № 53575775 склала 12 400 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 67450 кг) складає: 67450 кг х 1% = 674,5 кг. Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 12 400 кг - 674,50 кг = 11 725,50 кг (11,73 т). Отже, вартість втраченого вантажу у вагоні № 53575775 складає: 11,73 т. х 144,00 євро = 1 689,12 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.07.2020 (32, 1898 грн за 1 євро) складає 54 372, 44 грн.

- № 486202/22/98 від 27.02.2020 вага нестачі у вагоні № 53590394 склала 14 950 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 67 350 кг) складає: 67350 кг х 1% = 673,5 кг. Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 14 950 кг - 673,50 кг = 14 276,50 кг (14,28 т). Отже, вартість втраченого вантажу у вагоні № 53590394 складає: 14, 28 т х 144,00 євро = 2 056,32 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.07.2020 (32,1898 грн за 1 євро) складає 66 192,53 грн.

Таким чином, за розрахунком суду, сума збитків відповідно до фактичного розміру нестачі вантажу складає 175 818, 12 грн, що становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення, а саме 168 927,32 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог, позовна вимога підлягає задоволенню в сумі заявленій позивачем, а саме - 168 927,32 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, щодо того, що позивачем не було доведено наявність понесених збитків оскільки не надано документів на підтвердження оплати спірного вантажу, суд зазначає наступне.

Положення статті 115 Статуту залізниць України не визначають вичерпного переліку документів, які можуть підтверджувати вартість вантажу. Відтак, вказані обставини можуть бути встановлені судом за допомогою наданих позивачем доказів. За висновками суду, рахунок, який складений саме власником товару (BASIS Trade AG), є належним та допустимим доказом, що підтверджує вартість відправленого вантажу, оскільки ТОВ «Метінвест-Шіппінг» є лише експедитором та здійснює організацію перевезень залізничним транспортом на території України і не має права виставляти рахунки від імені BASIS Trade AG.

Крім того, в матеріалах справи наявні платіжні доручення в іноземній валюті або банківських металах № від 18.03.2020 та № від 20.03.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження, такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

В порядку, передбаченому ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач не подав до суду ані рахунків, складених адвокатським об`єднанням, акту виконаних робіт адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги в межах даної справи.

Разом з тим, суд зазначає, що в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу можуть бути надані суду протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За таких обставин суд відкладає вирішення питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу до надання позивачем у встановлені законом строки відповідних доказів їх понесення.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1, ідентифікаційний код 00191129) вартість недостачі вантажу в розмірі 168 927,32 грн (сто шістдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять сім грн 32 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 533,91 грн (дві тисячі п`ятсот тридцять три грн 91 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 28.09.2020.

Суддя О.Г. Удалова