УХВАЛА

17 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 904/4032/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Пєскова В.Г.

за участю секретаря судового засідання Лавринчук О.Ю.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство "Укртрансгаз"

представник - адвокат Дудченко В.В. (довіреність №1-2263 від 23.01.2020)

відповідач - Акціонерне товариство "Укрпошта"

представник - Сухорученко Н.В. (наказ №937 від 31.08.2020, довіреність №221119-113/Р003 від 22.11.2019)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

представник - адвокат Литвин П.В. (довіреність №14-166 від 26.04.2019, договір №14/412/19 про надання правової допомоги від 22.04.2019)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"

представник - адвокат Дмитренко О.О. (довіреність №007.1Др-357-1219 від 31.12.2019)

розглянувши касаційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 17.06.2020

у складі колегії суддів: Калатай Н.Ф. (головуючий), Алданова С.О., Поляк О.І.

та рішення Господарського суду міста Києва

від 12.03.2020

у складі судді Удалової О.Г.

у справі №904/4032/19

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Акціонерного товариства "Укрпошта"

про зобов`язання повернути майно або стягнути грошові кошти

ВСТАНОВИВ:

Процедура касаційного провадження у Верховному Суді

1. 22.07.2020 поштовим відправленням, направленим на адресу Північного апеляційного господарського суду, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз") звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі №904/4032/19 в порядку статей 286-288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження.

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/4032/19 за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Васьковського О.В., Пєскова В.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.08.2020.

3. Ухвалою Верховного Суду від 10.08.2020 поновлено АТ "Укртрансгаз" строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі №904/4032/19 за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

4. 21.07.2020 поштовим відправленням, направленим на адресу Північного апеляційного господарського суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою №39/5-581-20 від 21.07.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі №904/4032/19 в порядку статей 286-288 ГПК України та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження.

5. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/4032/19 за касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Васьковського О.В., Пєскова В.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2020.

6. Ухвалою Верховного Суду від 19.08.2020 у складі колегії суддів Катеринчук Л.Й. - головуючої, Васьковського О.В., Пєскова В.Г. поновлено АТ "НАК "Нафтогаз України" строк на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження у справі №904/4032/19 за касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020, об`єднано касаційні скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз" в одне касаційне провадження та призначено розгляд зазначених касаційних скарг у судовому засіданні на 17.09.2020 о 10:00.

7. У зв`язку з відпусткою судді Васьковського О.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційних скарг АТ "Укртрансгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" у справі №904/4032/19 визначено колегію суддів у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Пєскова В.Г., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 та витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.09.2020.

8. Ухвалою 08.09.2020 Верховний Суд у зазначеному складі прийняв справу №904/4032/19 Господарського суду міста Києва з касаційними скаргами АТ "НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 і доданими до них документами до провадження; вирішив розглянути касаційні скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 і рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі №904/4032/19 у судовому засіданні, яке призначено ухвалою Верховного Суду від 19.08.2020 на 17.09.2020 о 10:00.

9. Представники скаржників у судовому засіданні 17.09.2020 підтримали касаційні скарги з підстав викладених у них.

10. Представники АТ "Укрпошта" та Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" у судовому засіданні 17.09.2020 заперечили проти касаційних скарг.

Розгляд справи в місцевому та апеляційному судах

11. Як вбачається з матеріалів справи, АТ "Укртрансгаз" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Укрпошта" (далі - АТ "Укрпошта", відповідач) про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 11,811 тис. куб. м. або відшкодувати вартість газу на суму 78 927, 48 грн. В обґрунтування позову позивач посилався на набуття відповідачем у січні 2016 року без будь-якої правової підстави природного газу, який належав позивачу (том 1, а.с. 11-12).

12. Ухвалою 16.09.2019 Господарський суд Дніпропетровської області направив матеріали позовної заяви від 02.09.2019 (вих. №19-3898) АТ "Укртрансгаз" за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва (том 1, а.с. 8-9).

13. Ухвалою 09.10.2019 Господарський суд міста Києва прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив інші процесуальні питання (том 1, а.с. 1-2).

14. Рішенням 12.03.2020 Господарський суд міста Києва у задоволенні позову відмовив, стягнув з АТ "Укртрансгаз" (ідентифікаційний код 30019801) на користь АТ "Укрпошта" (ідентифікаційний код 21560045) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, на суму 5 687,19 грн. (том 1, а.с. 236-249).

14.1. Місцевим судом встановлено, що 21.12.2015 між АТ "НАК "Нафтогаз України" (як постачальником) та УДПЗ "Укрпошта" (нині перейменоване на АТ "Укрпошта") в особі директора Дніпропетровської дирекції УДПЗ "Укрпошта" (як споживачем) укладено договір постачання природного газу №4450/16-ТЕ-4 (далі - договір постачання природного газу), згідно з умовами якого постачальник зобов`язувався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Згідно з пунктом 2.1 договору постачання природного газу, постачальник зобов`язувався передати споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 31,6 тис. куб. м, у тому числі у січні - 12,0 тис. куб. м, у лютому - 10,4 тис. куб. м, у березні - 9,2 тис. куб. м. Суд зазначив, що відповідно до пункту 3.5 договору постачання природного газу на споживача покладався обов`язок не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, надати постачальнику підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

14.2. Судом встановлено, що споживачем - Дніпропетровською дирекцією УДПЗ "Укрпошта" був складений та підписаний акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, яким засвідчувався факт споживання відповідачем у січні 2016 року газу в обсязі 11,811 тис. куб. м. на підставі договору №4450/16-ТЕ-4 від 21.12.2015. Зазначений акт від 31.01.2016 був направлений на адресу постачальника АТ "НАК "Нафтогаз України" та отриманий ним 16.02.2016, що підтверджується відміткою про реєстрацію вхідної поштової кореспонденції АТ "НАК "Нафтогаз України", проставленою на зазначеному акті. Разом з тим, постачальник природного газу повернув споживачу акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 з листом №26-1041/1.2-16 від 25.02.2016 без підписання такого акта, посилаючись на те, що у порушення пункту 3.5 укладеного сторонами договору постачання природного газу №4450/16-ТЕ-4 від 21.12.2015, зазначений акт надійшов до постачальника лише 16.02.2016, тобто несвоєчасно, у зв`язку із чим в АТ "НАК "Нафтогаз України" в установлений термін була відсутня інформація про фактично використаний Дніпропетровською дирекцією УДПЗ "Укрпошта" обсяг газу, про зазначив у цьому листі.

14.3. Місцевим судом встановлено, що 17.12.2015 між АТ "Укртрансгаз" (як оператором) та АТ "Дніпрогаз" (як замовником) укладено договір транспортування природного газу № (далі - договір транспортування природного газу), за умовами якого оператор зобов`язувався надавати замовнику послуги транспортування природного газу, а замовник зобов`язувався сплачувати оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

14.4. Суд зазначив, що під час розгляду справи №904/2732/18 судами встановлено, що АТ "Дніпрогаз" у спірний період (січень 2016 року) було оператором газорозподільної системи (ГРМ), який здійснював газорозподільну функцію відносно третіх осіб (у тому числі й відносно Дніпропетровської дирекції УДПЗ "Укрпошта"), які на підставі заяви-приєднання приєднались до Типового договору розподілу природного газу №0942021YLAAB016.

14.5. Місцевим судом прийнято до уваги фактичні обставини, встановлені у справі №904/2732/18, розглянутій за того ж складу учасників справи, про те, що АТ "Дніпрогаз" у спірний період (січень 2016 року) було оператором газорозподільної системи, який здійснював газорозподільну функцію відносно третіх осіб (у тому числі й відносно Дніпропетровської дирекції УДПЗ "Укрпошта"), які на підставі заяви-приєднання приєднались до Типового договору розподілу природного газу №0942021YLAAB016). АТ "Дніпрогаз" складено звіт про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за січень 2016 року, а також реєстр обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з АТ "НАК "Нафтогаз України" із мереж АТ "Дніпрогаз" за січень 2016 року, якими підтверджено фактичне споживання Українським державним підприємством поштового зв`язку "Укрпошта" газу по договору з АТ "НАК "Нафтогаз України" в обсязі 11,811 тис. куб. м. по алокації, за відсутності номінації на отримання газу.

14.6. З огляду на встановлене, місцевий суд дійшов висновку, що виникнення в точці входу до газорозподільної системи АТ "Дніпрогаз" (оператора ГРМ) неврегульованого негативного небалансу обсягів природного газу за спірні періоди (до яких включено також і січень 2016 року) відбулося внаслідок дій АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо ненадання споживачам - третім особам у справі №904/2732/18 (у тому числі й Дніпропетровській дирекції УДПЗ "Укрпошта"), номінації на плановий обсяг газу на вказаний період. Проте зазначена обставина не звільняла АТ "НАК "Нафтогаз України" від обов`язку постачати природний газ зазначеним споживачам за укладеними між ними договорами постачання природного газу. Отже, у спірних правовідносинах не було несанкціонованого відбору природного газу із ГТС.

15. Не погодившись з рішенням місцевого суду, АТ "Укртрансгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулись з апеляційними скаргами, в яких просили рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (том 2, а.с. 2-13, 29-37).

16. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 апеляційні скарги АТ "Укртрансгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі №904/4032/19 залишено без змін (том 2, а.с. 106-123).

17. Апеляційний суд погодився з повнотою дослідження місцевим судом обставин справи та правильністю наданої їм юридичної оцінки щодо здійснення фактичної поставки газу на виконання укладеного договору між відповідачем та третьою особою (АТ "НАК "Нафтогаз України" як постачальником), зазначивши про неправомірну відмову відповідачу у видачі номінації на отримання газу з боку АТ "НАК "Нафтогаз України", всупереч діючій постанові Кабінету Міністрів України, якою АТ "НАК "Нафтогаз України" зобов`язувався видати такі номінації теплопостачальним та теплогенеруючим підприємствам, одним з яких був відповідач у цій справі.

18. Встановивши зазначені обставини, апеляційний суд погодився з правильністю висновків місцевого суду про те, що відбір природного газу мав місце на підставі договірних відносин між відповідачем та третьою особою, а позивач, як оператор газотранспортної системи, не довів наявності причинно-наслідкового зв`язку між завданими йому збитками та діями відповідача з отримання спірного газу, що за відсутності вини відповідача в неотриманні номінації, виключає можливість застосування до нього положень статті 1212 ЦК України, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги.

Позиція Верховного Суду

19. Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, розглянувши матеріали справи, здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів касаційного суду зазначає про таке.

20. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). Обґрунтовуючи наявність підстав для касаційного оскарження, скаржники посилалися на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України та зазначили, що оскаржувані судові рішення прийняті з неправильним застосуванням положень статей 202, 316, 319, 334, 509, 626, 714, 1212, 1213 ЦК України, статей 12, 13 Закону України "Про ринок природного газу", пункту 1 розділу 2 Правил постачання природного газу, глави 1 розділу 8 Кодексу газотранспортної системи, положень статей 76-79, частини третьої статті 238 ГПК України.

21. АТ "Укртрансгаз" у касаційній скарзі звернуло увагу на недоцільність застосування апеляційним судом обставин, встановлених судовими рішеннями у справі №904/2732/18, а також зазначило про те, що апеляційним судом не враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду 18.05.2020 у справі №826/16697/17 та 10.06.2020 у справі №904/4018/19.

22. Також, необхідність здійснення касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у цій справі скаржники обґрунтовували тим, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес, оскільки предметом розгляду справи є безпідставне набуття природного газу з ГТС позивача, який зобов`язаний здійснювати безпечне та безперебійне транспортування природного газу споживачам на всій території України та до країн Європейського Союзу. Крім того, АТ "Укртрансгаз" зазначило, що справа має виняткове значення для скаржника, оскільки стосується правовідносин щодо несанкціонованого споживання природного газу з ГТС позивача, який відповідно до положень статті 7 Закону України "Про трубопровідний транспорт", як товариство, що обслуговувало магістральні газопроводи, має важливе народногосподарське та оборонне значення.

23. Відповідно до статті 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

24. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що у постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №905/2248/18 за позовом АТ "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" про зобов`язання повернути природний газ у певному обсязі або відшкодувати його вартість за подібних предмета та підстав позову, вже було викладено висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, які виникли у справі №904/4032/19.

25. Так, Верховним Судом зазначено, що відповідно до Положення "Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, розпорядження Кабінету Міністрів України №1064-р від 07.10.2015 "Деякі питання опалювального сезону 2015/16 року", розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 "Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017", АТ "НАК "Нафтогаз України" було зобов`язане видати номінації Комунальному комерційну підприємству Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" та Обласному комунальному підприємству "Донецьктеплокомуненерго", відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, і це є обов`язком АТ "НАК "Нафтогаз України", а не його правом.

26. У зазначеній постанові Верховного Суду констатовано, що враховуючи встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору підприємствами теплокомуненергетики із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з Компанією обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання Компанією своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій. Тобто видача Компанією номінацій є однією із гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон. Водночас, визначений розпорядженням обов`язок надати номінації до початку опалювального сезону не свідчить про обмеження його періодом, який закінчується із початком опалювального сезону, оскільки полягає у забезпеченні належної підготовки до опалювального сезону та забезпечення природним газом протягом усього сезону (зазначена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №904/5621/17, від 05.03.2019 у справі №923/351/18).

27. Отже, доводи скаржників у частині відсутності висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються висновками Верховного Суду у постанові 25.02.2020 у справі №905/2248/18.

28. Доводи скаржників про неправильне застосування статей 202, 316, 319, 334, 509, 626, 714, 1212, 1213 ЦК України, статей 12, 13 Закону України "Про ринок природного газу", пункту 1 розділу 2 Правил постачання природного газу, глави 1 розділу 8 Кодексу газотранспортної системи, положень статей 76-79, частини третьої статті 238 ГПК України по суті зводяться до заперечення встановлених судами фактичних обставин справи, з одночасним тлумаченням скаржниками власної оцінки доказів та в цілому заперечення результату розгляду справи апеляційним (місцевим) господарськими судами.

29. Посилання АТ "Укратрансгаз" на постанову Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №904/4018/19 як на наявність різної правозастосовчої практики Судом оцінюються критично, оскільки зазначеною постановою справу передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області у зв`язку із тим, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права (прийняли до уваги розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016, в той час як на момент виникнення спірних правовідносин було чинним Розпорядження КМУ №1064-р від 07.10.2015, яке не досліджувалось судами), а також не дано оцінки іншим доказам відповідача щодо моменту укладення договору про постачання природного газу №77/16-ТЕ(Т)-4 від 29.02.2016 та періоду його дії, не досліджено подану відповідачем копію платіжного доручення №000328 від 25.03.2016 про оплату за спожитий газ. Також касаційним судом звернута увага місцевого суду на порушення норм процесуального права (розгляд справи без участі НАК "Нафтогаз України", як сторони договору постачання газу), що на його думку мало наслідком порушенням вимог статей 86, 236 ГПК України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

30. Посилання АТ "Укртрансгаз" на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду 18.05.2020 у справі №826/16697/17, колегія суддів також не приймає, з огляду на такі обставини.

31. Як вбачається зі змісту зазначеної постанови, позивачем у справі є АТ "НАК "Нафтогаз України", відповідачем - Офіс великих платників податків ДПС, а предметом позову є оскарження податкового повідомлення-рішення. Отже, суб`єктний склад, правовідносини та правове регулювання таких відносин є відмінним від наявних у даній справі.

32. У постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду також зазначив, що "саме по собі ігнорування (невиконання) НАК "Нафтогаз України" визначеного обов`язку із видачі номінацій та поставки газу, що призвело до невиконання господарського зобов`язання саме постачальником, може мати наслідком притягнення такої особи до відповідальності відповідно до положень статті 59 Закону №329-VIII, а також відшкодування збитків згідно з приписами статті 216 ГК України. Водночас, такі обставини не є тотожними фактичному руху матеріального активу, з яким ПК України і пов`язує реальність господарської операції як підстави для відображення відповідних зобов`язань в податковому обліку платника податків."

33. Оцінюючи доводи скаржників, колегія суддів враховує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі №922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі №2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц (абзац 18), зазначено що подібність правовідносин (про яку йдеться у статті 287 ГПК України), означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі №910/3040/16.

34. Зважаючи на наведене, посилання скаржників на викладені у постанові у справі №826/16697/17 висновки не можуть розглядатися як такі, що підтверджують різне застосування судами норм матеріального права за подібних обставин. У справі №826/16697/17 висновки судів зроблено щодо правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі №904/4032/19, вони відрізняються як предметом спору, так підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими фактичними обставинами.

35. Аналогічний висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 02.07.2020 у справі №908/955/18 і колегія суддів не вбачає у даному випадку підстав для відступу від такого висновку.

36. Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржників про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, оскільки незгода скаржників із рішенням суду попередньої інстанції не підтверджує його незаконність, не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача є звичайним передбачуваним процесом. Подані касаційні скарги фактично зводяться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним. Твердження скаржників, що рішення суду за наслідками розгляду цих скарг матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними, оскільки у поданих касаційних скаргах відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

37. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними. Також, згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

38. Верховний Суд звертає увагу, що ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, №115, с. 22, п.56, рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, №212-A, с.15, п.31).

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд зазначив, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Також, Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Diya 97 v. Ukraine"). Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

39. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". Водночас, процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (така правова позиція викладена в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №910/4647/18 про неможливість оскарження в касаційному порядку постанови апеляційного суду про залишення без змін ухвали місцевого суду про відмову у застосуванні заходів забезпечення позову окремо від рішення суду).

40. Колегія суддів касаційного суду зазначає, що апеляційний суд переглянув судове рішення у справі №904/4032/19 відповідно до релевантних висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у постанові 25.02.2020 у справі №905/2248/18, підстав для відступлення від якого у цій справі колегія суддів не знаходить, а тому відповідно до пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України слід закрите касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України".

41. Доводи скаржника АТ "Укртрансгаз" про наявність протилежних висновків Верховного Суду у справах №826/16697/17 та №904/4018/19 не знайшли свого підтвердження, оскільки в ході касаційного перегляду встановлено, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі №904/4032/19, а тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

Керуючись положеннями статей 234, 287, пунктів 4, 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

У Х В А Л И В :

Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 21.07.2020 №39/5-581-20 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 та на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі №904/4032/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді О.О. Банасько

В.Г. Пєсков