СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2020 р. Справа № 905/185/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І. , суддя Сіверін В.І.

при секретарі Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

позивача - адвокат Верхацький І.В.

відповідача - адвокат Кравченко Ю.С.

розглянувши апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України", м. Київ (вх.№ 2002 Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 у справі № 905/185/19, повний текст якого складено та підписано у приміщенні господарського суду Донецької області 23.03.2020 суддею О.М. Шиловою

за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до ТОВ "Краматорськтеплоенерго", м. Краматорськ Донецької області

про стягнення 9449087,83 грн. пені, 1905545,31 грн. - 3% річних, 6917285,76 грн. інфляційних втрат,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго", м. Краматорськ Донецької області, про стягнення 9449087,83грн пені, 1905545,31грн - 3% річних, 6917285,76грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за Договором №4774/1617-ТЕ-6 від 10.10.2016 постачання природного газу.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.03.2020 у справі № 905/185/19 позов АТ "НАК "Нафтогаз України", м. Київ, до ТОВ "Краматорськтеплоенерго", м. Краматорськ Донецької області, про стягнення 9449087,83грн. пені, 1905545,31грн. - 3% річних, 6917285,76 грн. інфляційних втрат - задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Краматорськтеплоенерго" (84320, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. О. Тихого, буд.8-Д; ідентифікаційний код 34657789) на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд.6; ідентифікаційний код 20077720) 49401,91грн. - 3% річних, 129299,89грн. інфляційних втрат, 2685,97грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні заяви ТОВ "Краматорськтеплоенерго" №06/214юр від 11.02.2019 про відстрочку виконання рішення на 10 місяців - відмовлено.

АТ "НАК "Нафтогаз України", м. Київ із зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 у справі № 905/185/19 скасувати в частині відмови у стягненні пені в сумі 9 449 087,83 грн., 3% річних в сумі 3089,70 грн., інфляційних втрат у сумі 3020,82 грн. та прийняти нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити. Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, ЗУ «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», п. 27 ст. 1 ЗУ «Про ринок природного газу», ст. 1 ЗУ «Про електроенергетику», та процесуального права, а саме, ч. 2 ст. 11, ст.ст. 74, 76, 77, 86, 236, 238 ГПК України. Також посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.08.2020, зокрема, відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою у справі № 905/185/19, встановлено відповідачу строк для подання відзиву. Розгляд справи призначено на 14.09.2020.

07.09.2020 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2016 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, позивач) та товариство з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго" (споживач, відповідач) уклали договір постачання природного газу №4774/1617-ТЕ-6 (далі - договір, т.1, а.с.20-28).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а Споживач - оплатити цей газ на умовах договору.

Згідно з п.1.2. договору природний газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений постачальником на митну територію України (п.1.4. договору в редакції додаткової угоди №1 від 23.01.2017 - т.1, а.с.29-30).

За умовою п.2.1. договору в редакції додаткової угоди №2 від 10.05.2017 (т.1, а.с.31) постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 газ обсягом до 26418,333 тис.куб.м.

Відповідно до п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строки та умови розрахунків за договором.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і договором (п.8.1. договору).

Відповідно до абз.1 п.8.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно з п.6.1. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Сторони домовились про те, що строк, у межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п.10.3. договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12. договору).

Додаткова угода №1 від 23.01.2017 (далі - додаткова угода №1; т.1, а.с.29-30) набрала чинності з дати її підписання сторонами.

Додаткова угода №2 від 10.05.2017 (далі - додаткова угода №2; т.1, а.с.31) набрала чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін і розповсюдила свою дію на правовідносини сторін, що фактично склались з 01.10.2016.

Договір та додаткові угоди №1 і №2 до нього підписані представниками обох сторін та скріплені їхніми печатками.

Актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 30.11.2016, 31.12.2016, 31.01.2017, 28.02.2017, 31.03.2017 (т.1, а.с.32-37) підтверджується, що відповідач на підставі договору прийняв від позивача у жовтні 2016 року - березні 2017 року природний газ в обсязі 26418,333 тис.куб.м. загальною вартістю 156671282,01 грн.

Акти підписані без зауважень і скріплені печатками споживача та постачальника.

Отже, позивач свої зобов`язання за договором у жовтні 2016 року - березні 2017 року виконав належним чином.

З "Розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань товариству з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго" за договором №4774/1617-ТЕ-6 від 10.10.2016 станом на дату остаточного розрахунку" (т.1, а.с.10-19) вбачається і доданими до позову копіями банківських виписок (т.1, а.с.46-187) підтверджується, що остаточний розрахунок за поставлений у жовтні 2016 року - березні 2017 року природний газ споживач здійснив наступним чином:

за жовтень 2016 року:

- 9575883,23грн - за рахунок субвенції (т.1, а.с.85),

- 6461175,61грн - власними коштами (т.1, а.с.46-83);

за листопад 2016 року:

- 35656500,35грн - повна оплата за рахунок субвенції (т.1, а.с.85);

за грудень 2016 року:

- 23086624,12грн - за рахунок субвенцій (т.1, а.с.85, а.с.187),

- 7022419,95грн - власними коштами (т.1, а.с.86-185);

за січень 2017 року:

- 13762673,35грн - повна оплата за рахунок субвенції (т.1, а.с.187);

за лютий 2017 року:

- 37041794,34грн - повна оплата за рахунок субвенції (т.1, а.с.187);

за березень 2017 року:

- 24064211,06грн - повна оплата за рахунок субвенції (т.1, а.с.187).

Відповідно до абз.2 п.8.2. договору нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005.

Врахувавши положення абз.2 п.8.2., п.8.3., підп.4 п.11.3. договору, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе за п.6.1., абз.1 п.8.2. договору зобов`язань та приписи ст.625 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, позивач просив стягнути з відповідача:

за зобов`язаннями жовтня 2016 року:

- 117857,96грн пені за період 28.11.2016 - 29.01.2017,

- 67135,51грн - 3% річних за період 28.11.2016 - 30.01.2017,

- 106246,41грн інфляційних за період грудень 2016року;

за зобов`язаннями листопада 2016 року:

- 105215,90грн - 3% річних за період 26.12.2016 - 30.01.2017;

за зобов`язаннями грудня 2016 року:

- 1443005,76грн пені за період 26.01.2017 - 25.07.2017,

- 318939,37грн - 3% річних за період 26.01.2017 - 16.11.2017,

- 1308557,32грн інфляційних за період лютий - жовтень 2017 року;

за зобов`язаннями січня 2017 року:

- 1433203,44грн пені за період 28.02.2017 - 27.08.2017;

- 296368,80грн - 3% річних за період 28.02.2017 - 16.11.2017,

- 1270781,37грн інфляційних за період березень - жовтень 2017 року;

за зобов`язаннями лютого 2017 року:

- 3921356,01грн пені за період 28.03.2017 - 27.09.2017;

- 712420,26грн - 3% річних за період 28.03.2017 - 16.11.2017,

- 2704828,13грн інфляційних за період квітень - жовтень 2017 року;

за зобов`язаннями березня 2017 року:

- 2533664,76грн пені за період 26.04.2017 - 25.10.2017,

- 405465,47грн - 3% річних за період 26.04.2017 - 16.11.2017,

- 1526872,53грн інфляційних за період травень - жовтень 2017 року.

Щодо вимоги про стягнення пені колегія суддів зазначає наступне.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені (т.1, а.с.10-19), колегія суддів встановила, що її нарахування суперечить вимогам ч.2 ст.2 ЗУ «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» (далі - Закон «Про встановлення додаткових гарантій»), якою до завершення антитерористичної операції встановлений мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Закон набрав чинності 07.02.2015.

Так, предметом діяльності ТОВ «Краматорськтеплоенерго» є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (підп. 2.2.1. Статуту відповідача - т.2, а.с.16), а з п.1.2. договору (т.1, а.с.20) вбачається, що газ, який постачався за договором, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Крім того, у матеріалах справи наявні чинні ліцензії відповідача на право провадження відповідної діяльності (т.2, а.с.44, 45). Таким чином, ТОВ «Краматорськтеплоенерго» споживало природний газ за договором як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

З п.13. договору (т.1, а.с.28) та п.1.5. Статуту відповідача (т.2, а.с.14) вбачається, що відповідач надавав такі послуги в місці свого фактичного розташування - м. Краматорськ Донецької області, яке і на момент укладення договору, і на дату винесення рішення судом першої інстанції є місцем державної реєстрації відповідача.

Відповідно до Наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/6/а від 07.10.2014 «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» територія Донецької області віднесена до районів проведення антитерористичної операції. Отже, у спірний період відповідач надавав житлово-комунальні послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у відповіді №14/4-549 від 12.04.2019 на відзив (т.3, а.с.1-4) зазначив, що він не має статусу енергопостачальної компанії, тому норми Закону «Про встановлення додаткових гарантій» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Так, колегією суддів відхиляються доводи позивача щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ЗУ «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», з огляду на таке.

Відповідно до абз.3 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» гарантованим постачальником природного газу для підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». В свою чергу, природний газ є енергетичним ресурсом.

В постанові від 18.01.2019 у справі №913/66/18 Об`єднана палата Верховного Суду дійшла наступних висновків щодо застосування норм Закону «Про встановлення додаткових гарантій»:

- в силу приписів чинного законодавства НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією в розумінні ст.2 Закону «Про встановлення додаткових гарантій»;

- положення ч.2 ст.2 названого Закону поширюються на правовідносини між енергопостачальними компаніями і виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг і не містять обмежень щодо виду енергетичних ресурсів.

Отже, на правовідносини між сторонами у справі №905/185/19 розповсюджується дія зазначеного вище мораторію і вимога про стягнення 9449087,83грн пені задоволенню не підлягає.

Щодо вимог про стягнення річних та інфляційних колегія суддів зазначає наступне.

В п.8.3. договору сторони погодили, що з урахуванням п.11.3. договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до ст.625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за договором.

Відповідно до підп.4 п.11.3. договору будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами:

- не можуть бути використані для внесення змін до договору;

- можуть бути застосовані до відносин за договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до договору.

Матеріали даної справи свідчать, що у спірних відносинах запроваджений механізм розрахунків, визначений постановами Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі - порядок №20 від 11.01.2005), №332 від 18.05.2017 «Про затвердження порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» (далі - порядок №332 від 18.05.2017).

Зі змісту порядків №20 від 11.01.2005 та №332 від 18.05.2017 вбачається, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання з відшкодування частини витрат підприємств-надавачів житлово-комунальних послуг, пов`язаних із теплопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, зокрема, витрат на оплату послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Запроваджуючи визначений порядками №20 від 11.01.2005 та №332 від 18.05.2017 механізм взаємних розрахунків між надавачами житлово-комунальних послуг та оптовими продавцями/власниками спожитого для виробництва теплової енергії природного газу (в тому числі НАК «Нафтогаз України»), держава забезпечує відшкодування частини витрат таких підприємств, пов`язаних із теплопостачанням пільговим категоріям населення. Тобто, держава офіційно визнає неспроможність підприємств-надавачів житлово-комунальних послуг забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами-надавачами житлово-комунальних послуг та приймаючи відповідні нормативно-правові акти, держава змінює характер регулювання правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених ними договорів постачання природного газу.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами спору в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача, а також у розмірі різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води та затвердженими в адміністративному порядку тарифами) зазнають імперативного регулівного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. На виконання таких законодавчих актів держава в особі уповноважених державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належать порядки №20 від 11.01.2005 та №332 від 18.05.2020.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами в цій справі виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання за договором в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства - зокрема адміністративного (бюджетного), застосування і чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Підписавши спільне протокольне рішення №240 від 18.01.2017 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету (т.1, а.с.41-45) та договір №60/332-в від 07.11.2017 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №332 від 18.05.2017 (т.2, а.с.199-202), сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків, а отже, відсутні правові підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суми оплат, здійснених за рахунок коштів Державного бюджету на підставі спільного протокольного рішення №240 від 18.01.2017 та договору №60/332-в від 07.11.2017 про організацію взаєморозрахунків.

Наведена правова позиція викладена в Постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані аргументи позивача, що договір про організацію взаєморозрахунків та спільне протокольне рішення укладені на підставі різних нормативних актів, а перераховані на їх підставі субвенції мають різне цільове призначення; у договорі про організацію взаєморозрахунків відсутні умови про зобов`язання сторін не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дії з погашення заборгованості за договором.

На підставі викладеного не підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних, нарахованих на підставі п.8.3. та підп.4 п.11.3. договору на суми отриманих відповідачем субвенцій на фінансування наданих населенню пільг та субсидій.

Перевіривши здійснені на підставі ст.625 ЦК України нарахування на суми оплат, вчинених за рахунок власних коштів відповідача, колегія суддів встановила, що стягненню на користь позивача підлягають:

3% річних в розмірі 49401,91грн, нараховані на заборгованість:

- за жовтень 2016 року - у сумі 16836,81грн за період 28.11.2016 - 29.01.2017;

- за грудень 2016 року - у сумі 32565,10грн за період 26.01.2017 - 29.06.2017;

інфляційні в загальній сумі 129299,89грн, нараховані на заборгованість:

- за жовтень 2016 року в сумі 20063,46грн за період грудень 2016 року;

- за грудень 2016 року в сумі 109236,43грн за період лютий - травень 2017 року.

Щодо заяви відповідача №06/214юр від 11.02.2019 про відстрочку виконання рішення суду колегія суддів зазначає наступне.

Як на підстави для надання відстрочки на 10 місяців відповідач посилається, зокрема, на критичний фінансовий стан та роботу підприємства у неповний робочий тиждень, відсутність оборотних коштів, незначний термін прострочення оплат, відсутність у позивача збитків від прострочення відповідачем оплат та на те, що відповідач змушений в черговий раз звертатись до банківських установ для отримання кредитних коштів з метою виплати позивачу інфляційних та річних (т.2, а.с.1-4, 46-67, 68-172; т.3, а.с.58-61).

За приписом ч.3 ст.331 ГПК України підставою для відстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Дослідивши надані на підтвердження викладеного у заяві №06/214юр від 11.02.2019 докази, врахувавши інтереси обох сторін, а також факт задоволення в цій справі позовних вимог у розмірі, значно меншому, ніж заявлено позивачем, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ «Краматорськтеплоенерго» про відстрочку виконання рішення на 10 місяців.

Згідно з п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06.03.2019 «Деякі питання АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» змінений тип ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з публічного на приватне та перейменовано його в АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.3, а.с.75-81) вбачається, що на дату винесення цього рішення найменуванням позивача у справі №905/185/19 є: АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (ідентифікаційний код 20077720).

На підставі викладеного суд першої інстанції вірно вирішив змінити найменування позивача у справі № 905/185/19.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову.

Стосовно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони є тотожними доводам, які покладені позивачем в основу позову. Вказані доводи були проаналізовані як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції та їм надана відповідна правова оцінки, а мотиви їх відхилення зазначені вище.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України", м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 у справі № 905/185/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 у справі № 905/185/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 21.09.2020.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін