УХВАЛА

17 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 904/4073/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Катеринчук Л. Й, Пєскова В. Г.

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:

скаржник: ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом": Бабій Х. М.

представник відповідача: Приватне акціонерне товариств "Дніпровський металургійний завод": Печерний С. Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2020

у складі колегії суддів: Антоніка С. Г. - головуючого, Березкіної О. В., Іванова О. Г.

та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019

у складі судді Панни С. П.

у справі за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод"

про стягнення у розмірі 2 532 445,17 грн

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст і підстави наведених у заяві вимог

1. Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом") звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (далі - ПрАТ "ДМЗ") про стягнення 2 532 445,17 грн, з яких 2 027 329,53 грн інфляційних втрат, 505 115,64 грн - 3% річних.

2. Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням грошових зобов`язань зі сплати боргу за спожиту електроенергію за договором № 68 від 25.02.1998.

3. В обґрунтування цих вимог позивач стверджував, що розстрочення виконання судових рішень про стягнення заборгованості за цим договором не припиняє договірного зобов`язання відповідача, тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

4. Рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 06.11.2000 у справі № 22-231 стягнуто з ВАТ "ДМЗ ім. Петровського" на користь ДП "НАЕК "Енергоатом" 221 843,75 грн, з яких: 220 748,16 грн основного боргу з врахуванням 6 %; 1 052,86 грн державного мита; 42,73 грн витрат на інформаційно-технічне обслуговування.

5. 06.11.2000 арбітражним судом Дніпропетровської області на виконання зазначеного рішення було видано наказ, який ДП "НАЕК "Енергоатом" було пред`явлено до виконання. Виконавче провадження 06.07.2001 було зупинено у зв`язку із порушенням 19.03.2001 арбітражним судом Дніпропетровської області провадження у справі про банкрутство ВАТ "ДМЗ ім. Петровського" (стягнення у виконавчому провадженні не було).

6. У зв`язку із невиконанням ВАТ "ДМЗ ім. Петровського" договірних зобов`язані щодо належних розрахунків за поставлену електроенергію за договором від 25.02.1998 № 68 ДП "НАЕК "Енергоатом" звернулось до арбітражного суду Дніпропетровської області з відповідним позовом.

7. Рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 30.11.2000 у справі № 5/409 стягнуто з ВАТ "ДМЗ ім. Петровського" на користь ДП "НАЕК "Енергоатом" 8 024 425,74 грн, з яких: 6 317 106,88 грн основного боргу за спожиту електроенергію згідно з договором від 25.02.1998 № 68; 1 705 618,86 грн інфляційних втрат; 1700 грн державне мито.

8. 30.11.2000 арбітражним судом Дніпропетровської області на виконання зазначеного рішення було видано наказ, який ДП "НАЕК "Енергоатом" було пред`явлено до виконання. Виконавче провадження 06.07.2001 було зупинено, у зв`язку із порушенням 19.03.2001 арбітражним судом Дніпропетровської області провадження у справі про банкрутство ВАТ "ДМЗ ім. Петровського" (стягнення у виконавчому провадженні не було).

9. 19.03.2001 ухвалою арбітражного суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі № Б26/15/118/01 про банкрутство ВАТ "ДМЗ ім. Петровського".

10. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2001 затверджено вимог кредиторів по даній справі, в тому числі вимоги ДП "НАЕК "Енергоатом" у розмірі 8 246 269,49 грн, що включають в себе: 221 843,75 грн за рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 06.11.2000 у справі № 22-231; 8 024 425,74 грн за рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 30.11.2000 у справі № 5/409.

11. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2005 у справі № Б26/15/118/01 про банкрутство ВАТ "ДМЗ ім. Петровського" затверджено мирову угоду та припинено провадження у справі.

12. Не погоджуючись з умовами затвердженої мирової угоди, ДП "НАЕК "Енергоатом" у справі № Б26/15/118/01 було вжито наступні дії:

- підтримано позицію інших кредиторів в апеляційній інстанції щодо скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2005 у справі № Б26/15/118/01 про затвердження мирової угоди, оскільки умови мирової угоди суперечать законодавству.

- подано до Господарського суду Дніпропетровської області заяву від 16.03.2010 про визнання мирової угоди від 25.04.2005 недійсною та поновлення провадження у справі про банкрутство.

13. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2010 у справі № Б26/15/118/01 заяву ДП "НАЕК Енергоатом" від 16.03.2010 про визнання мирової угоди недійсною відхилено, рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанції зазначена ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2010 залишена без змін.

14. Відповідно до пункту 4 мирової угоди, боржник зобов`язаний почати здійснювати розрахунки з кредиторами через 10 років після набрання чинності цією угодою та повністю задовольнити вимоги кредиторів протягом 20 років з дати початку розрахунків, передбаченої у підпунктом 4.1 цієї угоди. Протягом цього строку оплачувати заборгованість щорічно рівними частками у грошовій формі.

15. Мировою угодою у справі № Б26/15/118/01 про банкрутство відповідачу було розстрочено та відстрочено виконання рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 06.11.2000 у справі № 22-231 та рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 30.11.2000 у справі № 5/409, на підставі яких у позивача виникли безспірні вимоги до відповідача у розмірі 8 246 269,49 грн, які були включені до реєстру вимог кредиторів.

16. Мировою угодою у справі № Б26/15/118/01 про банкрутство відповідачу було розстрочено та відстрочено виконання рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 06.11.2000 у справі № 22-231 та рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 30.11.2000 у справі № 5/409, на підставі яких у позивача виникли безспірні вимоги до відповідача у розмірі 8 246 269,49 грн, які були включені до реєстру вимог кредиторів.

17. На виконання умов мирової угоди відповідачем здійснено наступні платежі: за період з 09.08.2016 по 08.08.2017 - 412 313,47 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 7723 від 29.11.2016; за період з 09.08.2017 по 08.08.2018 - 412 313,47 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 34765 від 29.08.2017; за період з 09.08.2018 по 08.08.2019 - 412 313,48 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 127639 від 01.07.2019 на суму 200 000,00 грн, платіжним дорученням № 128603 від 04.07.2019 на суму 100 000,00 грн, платіжним дорученням № 128687 від 05.07.2019 на суму 112 313,48 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

18. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 в задоволені позову ДП "НАЕК "Енергоатом" відмовлено.

19. Мотивуючи висновок про відмову в задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що між сторонами у даній справі було укладено мирову угоду у справі про банкрутство № Б26/15/118/01, на виконання якої відповідач чітко дотримується строків здійснення розрахунків, визначених в пункті 4 мирової угоди.

20. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2020 апеляційну ДП "НАЕК "Енергоатом" залишено без задоволення та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі № 904/4073/19 залишено без змін.

21. Відхиляючи доводи позивача апеляційний суд виходив з того, що за своїм змістом мирова угода як стадія провадження у справі про банкрутство є реабілітаційною процедурою, яка направлена на відновлення платоспроможності боржника. Сторони мирової угоди (боржник та кредитори) у справі про банкрутство № Б26/15/118/01, визначили саме ті строки розрахунків з кредиторами, які необхідні відповідачу для досягнення фінансової стабільності у сфері господарювання, та які не можуть бути змінені в односторонньому порядку, ні боржником, ні кредиторами. При цьому мирова угода не передбачає жодних інших правових наслідків та відповідальності за невиконання зобов`язань по мировій угоді у справі про банкрутство, у тому числі правові наслідки у вигляді нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі статті 625 ЦК України.

22. Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування у спірних правовідносинах статті 625 ЦК України погодившись з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідачем належним чином виконуються умови укладеної сторонами і затвердженої судом мирової угоди, якою визначено графік сплати заборгованості.

Короткий зміст вимог та підстав касаційної скарги

23. Не погоджуючись з судовими рішеннями попередніх інстанцій ДП "НАЕК "Енергоатом" у касаційній скарзі просить постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі № 904/4073/19 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

24. Касатор посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, стверджуючи, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, а саме безпідставно кваліфікували мирову угоду в процедурі банкротства як новацію та застосували статі 203, 509, 604 ЦК України без урахування висновків щодо застосування норм права, наведених;

- у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 916/2889/13 щодо переліку умов за наявності яких допускається застосування новації, як способу припинення зобов`язання;

- у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 921/412/17-г7 щодо особливостей застосування новації;

- у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 904/8791/17 та від 27.11.2019 у справі № 340/385/17 щодо правової природи новації, за змістом яких мирова угода не може бути новацією, адже не є договором у господарському/цивільно-правовому розумінні;

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

25. У відзиві на касаційну ПрАТ "ДМЗ" просить залишити її без задоволення та посилаючись на особливості правового регулювання мирової угоди, як судової процедури у справі про банкрутство, відповідач стверджує, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами попередніх інстанцій правильно визначено природу спірних правовідносин, повно і всебічно з`ясовано обставини справи і надано їм належну оцінку, відтак ухвалено законні і обґрунтовані рішення про відмову у задоволенні вимог позивача.

26. Від інших учасників відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Клопотання учасників касаційного провадження

27. 30.07.2020 до Верховного Суду надійшло клопотання ПрАТ "ДМЗ" про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ДП "НАЕК "Енергоатом" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі № 904/4073/19 з підстав, передбачених пунктами 4 та 5 частини першої статті 296 ГПК України.

28. Мотивуючи це клопотання відповідач вказує, що суди попередніх інстанцій вирішили спір у даній справі із урахуванням висновків, наведених у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 911/1540/18, від 22.05.2019 у справі № 911/1892/15 та від 04.09.2018 у справі № 918/2067/14, а постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

29. У запереченнях на це клопотання ДП "НАЕК "Енергоатом" наголошує на подібності правовідносин у даній справі та у справах, у яких ухвалено постанови Верховного Суду, зазначені в касаційній скарзі в обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а також заперечує можливість урахування висновків Верховного Суду на які послався відповідач у клопотанні про закриття провадження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

30. Згідно з частиною першою статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

31. Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

32. Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ГПК України).

33. У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

34. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі ''Дія 97 проти України" від 21.10.2010).

35. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI "Про внесення змін до ГПК України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

36. Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

37. Із наявних матеріалів справи вбачається, що у цій справі ДП "НАЕК "Енергоатом" з касаційною скаргою звернулося до Верховного Суду 10.06.2020, поштовим відправленням через апеляційний господарський суд, тобто після набрання чинності Закону від 15.01.2020 № 460-XI.

38. З урахуванням наведеного розгляд касаційної скарги ДП "НАЕК "Енергоатом" здійснюється із застосуванням положень ГПК України у редакції, чинній від 08.02.2020.

39. Частиною першою статті 300 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

40. Згідно із пунктом 4 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

41. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

42. Таким чином пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України у редакції від 08.02.2020 визначено підставою касаційного оскарження судових рішень застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

43. Верховний Суд враховує, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Аналогічний висновок викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.

44. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

45. Отже, наявність передумов для реалізації скаржником права ініціювати касаційний перегляд судових рішень з підстав наведених у пунктах 1-3 частини другої статті 287 ГПК України перебуває в залежності від встановлення сукупності таких складових елементів (критеріїв) як подібність предмета спору (заявлених вимог), підстав позову (вимог), змісту позовних вимог, встановлених судами фактичних обставин та наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

46. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

47. Отже з`ясування наявності права в скаржника на касаційний перегляд судових рішень з підстав наведених у пунктів 1 частини другої статті 287 ГПК України перебуває в залежності від встановлення сукупності таких складових елементів (критеріїв) як подібність предмета спору (заявлених вимог), підстав позову (вимог), змісту позовних вимог та встановлених судами фактичних обставин, а також наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

48. За змістом касаційної скарги вбачається, що обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження ДП "НАЕК "Енергоатом" посилається на ухвалення оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, статей 203, 509, 604 Цивільного кодексу України щодо мирової угоди у справі про банкрутство та визначено останню як новацію зобов`язань боржника та правочином у цивільно-правовому розумінні, без урахування висновків Верховного Суду викладених у постановах від 21.05.2019 у справі № 916/2889/13, від 15.05.2018 у справі № 921/412/17-г/7, від 24.04.2018 у справі № 904/8731/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 340/385/17.

49. Надаючи оцінку наведеним скаржником підставам касаційного оскарження судових рішень та їх обґрунтуванню суд касаційної інстанції враховує таке.

Щодо подібності предмета та підстав заявлених вимог

50. У справі, що розглядається (№ 904/4073/19) предметом судового розгляду є позов ДП "НАЕК "Енергоатом" про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" заборгованості у розмірі 2 532 445,17 грн, з яких 3 % річних сумі 505 115,64 грн за загальний період з 23.08.2016 по 23.08.2019 та втрати від інфляції у розмірі 2 027 329,53 грн за період з 21.08.2016 по 30.06.2019.

51. Підставою позову у цій справі визначено те, що укладення мирової угоди у справі про банкрутство відповідача умовами якої передбачено розстрочення та відстрочення виконання безспірних вимог позивача у розмірі 8 246 269,49 грн, які були включені до реєстру вимог кредиторів, що ґрунтувались на рішеннях арбітражного суду Дніпропетровської області від 06.11.2000 у справі № 22-231 та від 30.11.2000 у справі № 5/409 не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

52. Водночас у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 916/2889/13 позовна заява про стягнення заборгованості у загальному розмірі 330 066,71 грн, яка складається з: 92 032,12 грн основного боргу; 199 709,70 грн збитків від інфляції та 3 % річних у розмірі 26 006,01 грн, нарахованих за період з 01.10.2008 по 28.02.2018; 9 525,95 грн пені, нарахованої за період з 01.11.2012 по 31.10.2013; 2 792,93 грн збитків (упущеної вигоди) обґрунтовується неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе згідно з мировою угодою про реструктуризацію зобов`язань № 212 від 24.11.2011, яку не було затверджено судом в частині сплати суми боргу в строки, визначені умовами цієї мирової угоди.

53. У справі № 921/412/17-г/7 (постанова Верховного Суду від 15.05.2018) позов про стягнення 18 420 989,43 грн, з яких: 16 474 432,74 грн - інфляційні нарахування за період з червня 2014 року по квітень 2017 року та 1 946 556,69 грн - три відсотки річних, нараховані за період з 29.06.2014 по 26.04.2017 на суму основного боргу, що виник на підставі договору поставки природного газу № 06/10-1998 від 20.12.2010 обґрунтовано тим, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував свої зобов`язання зі сплати суми основного боргу за договором поставки, що було встановлено в рішенні Господарського суду Тернопільської області від 23.10.2012 у справі № 5/27/5022-595/2012, у зв`язку з чим відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України та на виконання взятих на себе зобов`язань відповідно до пункту 4.3. мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2013 у справі № 5/27/5022-595/2012, зобов`язаний сплатити інфляційні нарахування та три відсотки річних.

54. За змістом постанови від 24.04.2018 у справі № 904/8731/17 вбачається, що позов про стягнення боргу в розмірі 1 059 620,59 грн, що складається з: інфляційних втрат у розмірі 1 050 687,02 грн та 3 % річних у розмірі 8 933,57 грн обґрунтовано неналежним виконанням обов`язків за договором від 20.12.2010 № 06/10-2016 про закупівлю природного газу за державні кошти за період з дня набрання судовим рішенням законної сили до дня погашення заборгованості за наявності факту затвердження ухвалою суду від 25.12.2012 мирової угоди на виконання зазначеного судового рішення, умови якої не передбачали відповідальність встановлену статтею 625 ЦК України за її неналежне виконання.

55. У справі № 340/385/17 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019) позов про стягнення заборгованості у розмірі 106 816,77 грн, процентів за користування грошовими коштами у розмірі 72 468,82 грн та 3 % річних у розмірі 5 930,35 грн обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договору позики.

56. Тобто предмет і підстави заявлених вимог у справі, що розглядається та у справах наведених скаржником не є подібними.

Щодо подібності змісту заявлених вимог та встановлених судами фактичних обставин

57. У справі, що розглядається (№ 904/4073/19) суд апеляційної інстанції вказав на те, що відповідачем належним чином виконуються умови укладеної сторонами і затвердженої судом мирової угоди, якою визначено графік сплати заборгованості, а змістом мирової угоди затвердженої ухвалою господарського суду у справі про банкрутство не передбачено жодних інших правових наслідків та відповідальності за невиконання зобов`язань по мировій угоді, у тому числі правові наслідки у вигляді нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України.

58. У справі № 916/2889/13 (постанова Верховного Суду від 21.05.2019) судами встановлено, що мирова угода № 212 не є мировою угодою у розумінні статей 78 та 121 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017, тому що вона не затверджувалася судом, а є звичайним правочином за прострочення виконання умов якого передбачено відповідальність у вигляді інфляційних нарахувань, 3 % та пені.

59. Натомість у справі № 921/412/17-г/7 (постанова Верховного Суду від 15.05.2018) умовами затвердженої судом у процесі виконання судового рішення мирової угоди передбачено обов`язок відповідача сплачувати інфляційні нарахування, виходячи з визначеної в угоді суми основного боргу, який виник внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором купівлю-продаж природного газу № 06/10-1998 від 20.12.2010 і такий обов`язок підтверджено укладеною мировою угодою зі встановленим в ній відповідним графіком погашення заборгованості та необхідністю здійснювати таке нарахування на момент сплати чергового платежу чого відповідачем не було виконано.

60. У справі № 904/8731/17 (постанова Верховного Суду від 24.04.2018) судами встановлено, що боржник виконує належним чином зобов`язання за мировою угодою, яка укладена в процесі виконання судового рішення у справі позовного провадження.

61. У справі № 340/385/17 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019) судами встановлено обставини надання позивачем позики відповідачеві про що останній написав письмову розписку, однак в обумовлений в розписці строк грошові кошти не було повернуто у результаті чого виникла заборгованість.

62. Проведений аналіз змісту наведених вище постанов на предмет подібності змісту заявлених в них вимог та встановлених судами фактичних обставин свідчить, що встановлені судами обставини у справі, що розглядається та в постановах Верховного Суду у справах наведених скаржником є відмінними та різняться між собою.

Щодо подібності матеріально-правового регулювання спірних правовідносин

63. У справі, що переглядається (№ 904/4073/19) розгляд заявленого позову здійснено судами попередніх інстанцій із застосуванням норм статей 13, 74, 75, 77 ГПК України, 203, 509, 604, 625 ЦК України, статей 1, 4, 35, 37, 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

64. Водночас у справі № 916/2889/13 (постанова Верховного Суду від 21.05.2019) судові рішення та постанова мотивовані положеннями статей 22, 258, 261, 267, 526, 530, 549, 604, 610, 611, 612, 617, 623, 625, 629, 901 ЦК України, статей 174, 193, 202, 224, 231, 232 ГК України та статей 74, 75, 86, 269 ГПК України.

65. У свою чергу в справі № 921/412/17-г/7 (постанова Верховного Суду від 15.05.2018) суди попередніх інстанцій приймали рішення у справі з посиланням на приписи статей 6, 11, 207, 208, 525, 526, 530, 534, 599, 604, 610, 611, 612, 625, 626, 629, 712 ЦК України, статей 174, 181, 193, 202, 203, 204, 216 ГК України.

66. Судові акти у справі № 904/8731/17 (постанова Верховного Суду від 24.04.2018) обґрунтовано положеннями статей 11, 525, 526, 534, 598, 599, 600, 604- 609, 625 ЦК України, частини 1 статті 193 ГК України, а також частини третьої статті 35 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017.

67. У справі № 340/385/17 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019) судами при розгляді справи застосовано норми статей 25, 26, 50, 204, 526, 545, 604, 611, 625, 629, 1047, 1049, 1053, ЦК України, статті 42 ГК України.

68. Тобто, у справі, яка переглядається, та у справах на постанови в яких посилається скаржник, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, матеріально-правове регулювання спірних правовідносин не є подібними.

69. Таким чином правовідносини у цій справі, та у справах, на які посилається скаржник в обґрунтування наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень не є подібними, оскільки у цих справах є різними предмет та підстави заявлених вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, що сформували зміст спірних правовідносин та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

70. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України у редакції від 08.02.2020 суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

71. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

72. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

73. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

74. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

75. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

76. Суд нагадує, що вирази "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним.

77. Крім того, суттєвим є той факт, що застосовне національне право відповідає поняттю "законність", визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

78. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Diya 97 v. Ukraine").

79. Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

80. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с.15, п.31).

81. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (правова позиція викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

82. З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, оскільки правовідносини у справі, що розглядається та справах наведених скаржником в якості підстав касаційного оскарження судових рішень не є подібними.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, 296, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі № 904/4073/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді Л. Й. Катеринчук

В. Г. Пєсков