ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.09.2020 Справа № 914/283/20

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ, про грошові вимоги до боржника ОСОБА_1 , м. Самбір, Львівська область, в сумі 31504,25 грн.

у справі за заявою: ОСОБА_1 , м. Самбір, Львівська область

про: відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Суддя В.М. Артимович,

секретар судового засідання Н.Р. Когут

За участю представників:

від боржника: Довбак О.Я. - представник;

керуючий реструктуризацією: не з`явився;

від кредитора ( ОСОБА_2 ): ОСОБА_2 ;

від заявника (ПАТ АК«Укргазбанк»): не з`явився;

від заявника (АТ КБ «ПриватБанк»): Деркач О.Р. - представник.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 13.02.2020 прийнято до розгляду заяву фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою суду від 04.03.2020 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_1 строком на 120 днів, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства, призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Прохорова В.С., оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , призначено попереднє засідання суду.

Від АТ КБ «ПриватБанк» 15.04.2020 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява з кредиторськими вимогами до боржника в сумі 31504,25 грн.

Ухвалою суду від 15.04.2020 р. заяву АТ КБ «ПриватБанк» з грошовими вимогами до боржника прийнято до розгляду.

Представником боржника 17.04.2020 подано на розгляд суду відзив на заяву АТ КБ «ПриватБанк» № 09/04-5 від 09.04.2020, в якому зазначено, що боржник не заперечує щодо підписання ним заяви від 11.09.2008 на отримання кредитної картки з лімітом 1300,00 грн, погоджується, що різниця між отриманими та повернутими боржником коштами становить 1114,19 грн, однак, відхиляє кредиторські вимоги повністю в зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Керуючим реструктуризацією арбітражним керуючим Прохоровим В.С. 27.04.2020 подано на розгляд суду повідомлення щодо розгляду заяви з кредиторськими вимогами АТ КБ «ПриватБанк» від 09.04.2020 № 09/04-5, в якому зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» по договору про надання банківських послуг від 11.09.2008 за кредитом в сумі 1114,19 грн, за процентами в сумі 25180,06 грн, за пенею в сумі 5210,00 грн відхиляються керуючим реструктуризацією повністю у зв`язку із спливом позовної давності.

Заявником 20.05.2020, 22.07.2020 на розгляд суду подано додаткові пояснення, в яких заперечує щодо застосування строку позовної давності до даних правовідносин з посиланням на судову практику Верховного Суду.

Керуючим реструктуризацією арбітражним керуючим Прохоровим В.С. 14.09.2020 подано на розгляд суду повідомлення щодо розгляду додаткових пояснень АТ КБ «ПриватБанк».

Суд, проаналізувавши матеріали та з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що грошові вимоги АТ КБ «ПриватБанк» слід визнати частково, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що боржником шляхом підписання відповідної Заяви від 11.09.2008 укладено з Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. Відповідно до даної заяви від 11.09.2008 боржник отримує кредитну картку за № НОМЕР_2 з кредитним лімітом в сумі 1300,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Як вбачається зі змісту заяви про грошові вимоги до боржника, заявником вимога про стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України не заявлялася.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у підписаній боржником заяві від 11.09.2008, відсутні умови договору про строк та порядок сплати відсотків за користування кредитними коштами; про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання по сплаті коштів та не визначено розмір неустойки.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник), стягнути, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Заявник, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів та пені, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором-заявкою від 11.09.2008, посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємних частин спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 11.09.2008 анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.09.2008) до моменту звернення до суду із відповідною заявою (09.04.2020), тобто кредитор міг додати до заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у редакціях, що найбільш сприятливі для інтересів фінансової установи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний зміст запропонованих відповідачу Умов та правил надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що була встановлена на час укладення із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних умов кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи викладене, надані заявником Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані та не визнавались позичальником (боржником), а також з урахуванням того, шо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не визнаються боржником, не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.09.2008 шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2020 № 355/629/17 (провадження № 61-40383св18).

Як стверджує заявник, не заперечує боржник та свідчить виписка за картковим рахунком № НОМЕР_2 ОСОБА_1 залишок неповернутих коштів за кредитним лімітом, наданим боржнику за заявою від 11.09.2008, становить 1114,19 грн.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» термін дії платіжної картки «Універсальна» № НОМЕР_2 , яка надана ОСОБА_1 за заявою від 11.09.2008, закінчився в грудні 2011 року.

Суд звертає увагу на те, що заявник з грудня 2011 року не звертався до боржника ні з претензіями, ні з вимогами, ні з позовом про оплату використаних та не повернутих кредитних коштів в сумі 1114,19 грн, наданих за заявою від 11.09.2008, в матеріалах справи відсутні та заявником не надано докази протилежного. Тобто заявник фактично звернувся з відповідними вимогами до боржника лише після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Суд вважає за необхідне зазначити, що новелою законодавства України, що регулює умови та порядок відновлення платоспроможності боржників, є введення Кодексом процедури банкрутства фізичних осіб. Зокрема, статтею 1 Кодексу передбачено, що боржник це юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав. Тобто, саме з метою позбавлення боргів фізичних осіб, які потрапили у фінансову скруту (фінансову неспроможність) четвертою Книгою Кодексу «Відновлення платоспроможності фізичної особи» введено порядок провадження у справах про неплатоспроможність боржників - фізичних осіб.

Також слід зазначити, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Європейський суд з прав людини також вказує, що одним із елементів передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі «Бентем проти Нідерландів» від 23 жовтня 1985 року, заява № 8848/80, п. 32).

Крім того, суд наголошує на тому, що заявник не звертався за захистом свого порушеного права в порядку позовного провадження, навіть незважаючи на те, що боржник користувався кредитними коштами після закінчення терміну дії платіжної картки «Універсальна» № НОМЕР_2 , а звернувся до суду лише після того, як боржник ОСОБА_1 , який потрапив у фінансову неспроможність, скористався наданою Кодексом України з процедур банкрутства можливістю законно відновити свою платоспроможність.

Так, судом встановлено, що не заперечується боржником, що ОСОБА_1 отримав та не повернув кошти в сумі 1114,19 грн тіла кредиту. Однак, враховуючи бездіяльність самого банку, нараховані відсотки за користування кредитом та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за тривалий час (з 16.09.2008 по 03.03.2020), є, особливо на даний момент, несправедливо непосильною сумою.

Суд вважає за необхідне зазначити, що після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізична особа боржник перебуває в особливому правовому режимі. Тому потрібне не формальне, буквальне, позитивістське розуміння, тлумачення і застосування закону, а його розуміння і застосування змістовне, спрямоване на ухвалення справедливого по своїй суті рішення, яке б ґрунтувалося на нормі закону з врахуванням загальних засад цивільного законодавства, що якраз і відповідало би принципу верховенства права, який, як зазначається в частині першій статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє, і яким, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, суддя керується, здійснюючи правосуддя.

Враховуючи наведене, суд наголошує, що тільки за умови добросовісності учасників провадження у справі про банкрутство, інститут банкрутства фізичної особи може стати дієвим механізмом. Для боржника-фізичної особи він дозволить зберегти та акумулювати активи для відновлення платоспроможності, а для кредитора - стане гарантією повернення заборгованості.

Суд зазначає, що керуючий реструктуризацією та представник боржника у своїх повідомленнях щодо розгляду заяви АТ КБ «ПриватБанк» заявили про застосування строку позовної давності.

Главою 19 Цивільного кодексу України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1чт. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Слід зазначити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 11.09.2020 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, містить згоду відповідача на отримання кредитної картки «Універсальна», але не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Суд звертає увагу на те, що строк дії договору та строк дії картки це одне й те ж саме поняття та вони співпадають. Строк дії картки не припиняє строку дії договору. Отже, строк погашення кредиту строком (терміном) дії картки не обмежується, а регламентується строком дії договору.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти, що підтверджується випискою по рахунку позичальника, не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про те, що грошові вимоги банку в частині фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів у розмірі 1114,19 грн є правомірними, а заява боржника та керуючого реструктуризацією про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин не підлягає до задоволення.

Згідно ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Згідно з ч. 4 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами; у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

З огляду на викладене, суд, дослідивши матеріали справи, заяву про визнання кредиторських вимог до боржника з доданими до неї документами, беручи до уваги повідомлення боржника та керуючого реструктуризацією про результати розгляду кредиторської заяви, додаткові пояснення заявника, дійшов висновку, що грошові вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» слід визнати частково в сумі 1114,19 грн заборгованості за тілом кредиту.

Витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів (ч. 2 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства).

Витрати на оплату судового збору в сумі 4204,00 грн. покладаються на боржника та відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 45, 122, 133 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; адреса для зв`язків та листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30; ідентифікаційний код 14360570) визнати частково в сумі 1114,19 грн. заборгованості за тілом кредиту, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) - друга черга.

2. Витрати на оплату судового збору в розмірі 4204,00 грн. покласти на боржника, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

3. Решту грошових вимог відхилити.

4. Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 235 ГПК України.

5. Ухвала може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 22.09.2020

Суддя В.М. Артимович