ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"15" вересня 2020 р. Справа № 924/789/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Кочергіної В.О., при секретарі судового засідання Фрей В.В., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " МД ІСТЕЙТ" м. Запоріжжя

до Державного підприємства "Красилівський агрегатний завод" м. Красилів Хмельницької області

про стягнення 273195грн. 84коп., з яких 261591грн. 12коп. боргу, 9806грн. 08коп. пені, 1798грн. 64коп. 3% річних

Представники учасників справи не з`явились

ВСТАНОВИВ:

30.06.2020р. на адресу господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "МД ІСТЕЙТ" м. Запоріжжя до Державного підприємства "Красилівський агрегатний завод" м. Красилів Хмельницької області про стягнення 273195грн. 84коп., з яких 261591грн. 12коп. боргу, 9806грн. 08коп. пені, 1798грн. 64коп. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача внаслідок неналежного виконання умов Договору поставки №573/ОД/КВ/20 від 27.02.2020р. існує заборгованість перед позивачем за отриманий товар у сумі 261591грн. 12коп., крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 9806грн. 08коп. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відповідно до п. 6.4 Договору та 1798грн. 64коп. 3% річних, нарахованих на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Ухвалою суду від 06.07.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/789/20, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання на 10год. 00хв. 03.08.2020р.

20.07.2020р. на адресу суду через службу діловодства від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання за відсутності представника позивача та долучено до матеріалів справи оригінали доказів на підтвердження позовних вимог.

Ухвалою суду від 03.08.2020р. відкладено підготовче засідання у даній справі на 10:00год. 25.08.2020р.

Ухвалою суду від 25.08.2020р. закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11:00год. 15.09.2020р.

03.09.2020р. на адресу суду через службу діловодства від відповідача надійшло клопотання (вх.№05-22/7435/20) про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із запровадженням карантину.

Крім цього, 03.09.2020р. на адресу суду через службу діловодства від відповідача надійшла заява (вх.№05-08/1854/20) про розстрочення виконання рішення суду у даній справі із зазначенням графіку такого розстрочення.

Розглянувши подане відповідачем клопотання (вх.№05-22/7435/20) про відкладення судового засідання на іншу дату, проаналізувавши наведені у клопотанні аргументи, суд відхиляє останні. При цьому суд виходить з того, що явка представників учасників процесу не визначалась обов`язковою для участі в судовому засіданні 15.09.2020р., відповідач не був позбавлений можливості висловити свою позицію щодо поданого позову шляхом направлення на електронну адресу суду або поштовим зв`язком відзив на позов з підтверджуючими документами.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, а згідно ч.1 ст.43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням наведеного, клопотання відповідача (вх.№05-22/7435/20) про відкладення судового засідання на іншу дату задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги суд встановив наступне.

27.02.2020р. між ТзОВ "МД ІСТЕЙТ" (Постачальник) та Державним підприємством "Красилівський агрегатний завод" (Покупець) був укладений Договір поставки №573/ОД/КВ/20.

Відповідно до п. 1.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцеві продукцію відповідно до специфікацій або рахунків- фактур (далі -Товар), кількість та вартість якого визначається специфікаціями, накладними та/або рахунками-фактурами Постачальника, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2 Договору, Орієнтовна загальна вартість договору становить 1109316грн. 00коп. в т.ч. ПДВ20%. Загальна вартість Товару, що поставляється за даним Договором складає суму грошових, коштів, включаючи ПДВ, всіх видаткових накладних та/або рахунків-фактури Постачальника (в тому числі ПДВ), пакування, завантаження, маркування, страхування, митне очищення, сертифікація, доставка на склад Покупця у місто Красилів, вул. Щаслива, 1.

Ціна одиниці Товару та умови розрахунку фіксуються у Специфікації або рахунку - фактурі, яка підписується сторонами, засвідчується печатками юридичної особи та є невід`ємною частиною даного Договору. У випадку, якщо між сторонами не укладено Специфікації на окрему поставку, розрахунок проводиться на протязі 15 банквіських днів зх дня отримання Товару.

Відповідно до п. 5.1 Договору, кількість Товару, що поставляється за цим Договором, має відповідати попередній заявці Покупця, видатковим накладним та/або рахункам-фактурам Постачальника.

Пунктом 6.4 Договору встановлено, що у випадку порушення Покупцем строків оплати за поставлений товар передбачених даним Договором, останній сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 5% вартості неоплаченого товару. Дія даного пункту не поширюється на випадки, коли несвоєчасне виконання зобов`язання було пов`язане з виникненням обставин непереборної сили.

Відповідно до п.п. 9.1, 9.2, 9.3 Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін.

Строк цього Договору починає, свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього Договору та діє до 31 грудня 2020року, але в будь якому випадку до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань.

Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Договір підписано представниками сторін та скріплено відтиском печаток.

Матеріали справи не містять доказів в підтвердження розірвання або визнання недійсним Договору поставки від 27.02.2020р.

12.03.2020р. між сторонами погоджено та підписано Специфікацію №СФ1-02590, відповідно до якої вартість товару становить 119448грн. 00коп. та Специфікацію №СФ1-02591 відповідно до якої вартість товару становить 119464грн. 80коп. (Додатки до Договору від 27.02.2020р.), в яких також визначено умови його оплати, а саме 100% оплата протягом 15 банківських днів з моменту відвантаження.

На виконання умов Договору та Специфікацій до нього, позивачем поставлено відповідачу товар згідно видаткових накладних №РН1-001122 від 12.03.2020р. на суму 115693грн. 92коп. та №РН1-001123 від 12.03.2020р. на суму 145897грн. 20коп., а також передано рахунки-фактури №СФ1-02590 від 12.03.2020р. на суму 115693грн. 92коп. та №СФ1-02591 від 12.03.2020р. на суму 145897грн. 20коп., які знаходяться в матеріалах справи.

Вказаний товар отримав представник відповідача фахівець з закупівель Дидюк Андрій Васильович, на підставі Довіреності КАЗ №55 від 12.03.2020р., виданої ТзОВ "МД ІСТЕЙТ", про що засвідчив своїм підписом на зазначених накладних.

Видаткові накладні підписані представником відповідача без заперечень та зауважень.

Поставка товару підтверджується також товарно-транспортними накладними №РН 284.1123 та №РН 281.1122 від 12.03.2020р., які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідач своїх договірних зобов`язань щодо проведення розрахунків з позивачем за отриманий товар не виконав.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не розрахувався за отриманий товар, позивач просить суд стягнути 261591грн. 12коп. заборгованості в примусовому порядку.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 9806грн. 08коп. пені, нарахованої відповідно до п. 6.4 Договору від 27.02.2020р., а також 1798грн. 64коп. 3% річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані стороною докази по суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо, судом береться до уваги таке.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа, яка звертається до господарського суду з позовом, самостійно обирає спосіб захисту, визначає відповідача, предмет та підстави позову та зазначає у позовній заяві яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином, згідно частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правовідносини, що склались між сторонами є правовідносинами з поставки товару.

Частинами 1, 2, 6 статті 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2020р. між сторонами укладено Договір поставки №573/ОД/КВ/20, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцеві продукцію відповідно до специфікацій або рахунків- фактур (далі -Товар), кількість та вартість якого визначається специфікаціями, накладними та/або рахунками-фактурами Постачальника, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його.

12.03.2020р. між сторонами погоджено та підписано Специфікації №СФ1-02590 та №СФ1-02591 до Договору.

Згідно ст. 629 цього Кодексу, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

На виконання умов Договору та Специфікацій до нього, позивачем поставлено відповідачу товар згідно видаткових накладних №РН1-001122 від 12.03.2020р. на суму 115693грн. 92коп. та №РН1-001123 від 12.03.2020р. на суму 145897грн. 20коп., а також передано рахунки-фактури №СФ1-02590 від 12.03.2020р. на суму 115693грн. 92коп. та №СФ1-02591 від 12.03.2020р. на суму 145897грн. 20коп. Загалом позивачем поставлено товар на суму 261591грн. 12коп.

Умовами Специфікацій №СФ1-02590 та №СФ1-02591 від 12.03.2020р. визначено умови оплати товару, а саме 100% оплата протягом 15 банківських днів з моменту відвантаження.

Відповідачем отриманий товар у погоджені сторонами терміни не оплачено, таким чином у нього існує заборгованість перед позивачем у сумі 261591грн. 12коп.

Згідно ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вимог статей 73, 76, 77 та 79 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини щодо прострочення оплати поставленого товару згідно договору суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 261591грн. 12коп. заборгованості обгрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 1798грн. 64коп. 3% річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625ЦК України, судом враховується, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено факт прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті отриманого товару.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи дати поставки товару, граничні терміни оплати поставленого товару, визначені умовами Специфікацій, провівши перерахунок заявленої до стягнення суми, враховуючи заявлені позивачем періоди нарахування, суд визнав проведений розрахунок арифметично вірним, з огляду на що, позовні вимоги в частині стягнення 1798грн. 64коп. 3% річних підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 9806грн. 08коп. пені судом враховується таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 6.4 Договору встановлено, що у випадку порушення Покупцем строків оплати за поставлений товар передбачених даним Договором, останній сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від суми простроченого платежу за кожен день простроченння, але не більше 5% вартості неоплаченого товару.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення пені у сумі 9806грн. 08коп., суд визнав його арифметично вірними, проведеним в межах можливих нарахувань, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлені обгрунтовано, підтверджені належними та допустимими доказами, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір покладається на відповідача.

Щодо поданої відповідачем заяви про розстрочення виконання рішення суду, судом враховується наступне.

Згідно із частиною 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Приписами ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

В обґрунтування необхідності розстрочення виконання рішення, відповідач посилається на скрутне економічне становище підприємства, яке зупинило реалізацію продукції власного виробництва, через економічну ситуацію, яка склалась на території України.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Тобто, розстрочення виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком, а обґрунтування пов`язаних з цим обставин та подання доказів, які свідчать про наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, покладається на зацікавлену особу.

Можливість розстрочення або відстрочення виконання рішення суду залежить виключно від винятковості обставин, які виникли у процесі виконання рішення суду.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

За змістом ст.ст. 73, 74 Господарського просувального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд зазначає, що відповідачем у поданій заяві не наведено існування виняткових обставин, які перешкоджають виконанню рішення суду у даній справі.

При цьому, відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували його скрутне фінансове становище станом на день розгляду спору, документального підтвердження відсутності грошових коштів на розрахункових рахунках, а також відповідачем не наведено суду обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

З огляду на встановлені вище судом обставини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, оскільки рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд не вбачає правових підстав для розстрочення виконання рішення суду у даній справі.

З урахуванням наведеного суд відмовляє у задоволенні заяви Державного підприємства "Красилівський агрегатний завод" м. Красилів Хмельницької області про розстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю " МД ІСТЕЙТ" м. Запоріжжя до Державного підприємства "Красилівський агрегатний завод" м. Красилів Хмельницької області про стягнення 273195грн. 84коп., з яких 261591грн. 12коп. боргу, 9806грн. 08коп. пені, 1798грн. 64коп. 3% річних задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Красилівський агрегатний завод" (м. Красилів, вул. Щаслива, буд. 1 Хмельницької області, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " МД ІСТЕЙТ" (м. Запоріжжя, вул. Валерія Лобановського, буд. 6-А, ) 261591грн. 12коп. ( двісті шістдесят одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна гривня 12 копійок) основного боргу, 1798грн. 64коп. (одна тисяча сімсот дев`яносто вісім гривень 64 копійки) 3% річних, 9806грн. 08коп. (дев`ять тисяч вісімсот шість гривень 08 копійок) пені, 4097грн. 94коп. (чотири тисячі дев`яносто сім гривень 94 копійок) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 23.09.2020р.

Суддя В.О. Кочергіна

Віддруковано 3 примірники:

1-до справи,

2-позивачу ТзОВ "МД ІСТЕЙТ" (69006, м. Запоріжжя, вул. Валерія Лобановського, 6-А),

3-відповідачу ДП "Красилівський агрегатний завод" (31000, м. Красилів, вул. Щаслива, 1),

Адресатам рекомендованим з повідомленням про вручення.