ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1972/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Кобець Миколи Григоровича; АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 .

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж", 62420, Харківська область, с. Веселе, вул. Жовтнева, б. 4, .

про стягнення заборгованості за договором про надання сільськогосподарських послуг від 07.11.2019 у розмірі 247915,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кобець Микола Григорович звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом вх. 1972/20 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж", в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором про надання сільськогосподарських послуг у розмірі 247915,91 грн., з яких: 240100,00 грн. - основного боргу., 4342,68 грн. - інфляційних втрат та 3473,23грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на невиконанням відповідачем умов п.3.2 договору про надання сільськогосподарських послуг від 07.11.2019, а саме щодо строків оплати послуг щодо збирання урожаю кукурудзи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/1972/20. Визначено, що розгляд справи №922/1972/20 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачеві, згідно статті 251 ГПК України, встановити строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов та на підставі ч. 4 ст. 250 ГПК України встановити відповідачу строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

16.07.2020 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти задоволення позову заперечував повністю, оскільки зазначає про те, що у відповідача не виникло обов`язку щодо оплати послуг за вказаним договором так як позивачем не надано підписаного акту здачі-приймання робіт за договором, при цьому, наданий позивачем акт, на переконання останнього не може вважатись належним доказом надання послуг за вказаним договором, оскільки такий не містить жодних посилань на даний договір.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався, Водночас, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Строк розгляду справи № 922/1972/20 закінчується 02.09.2020. Однак, 02.09.2020 головуючий суддя по справі - суддя Новікова Н.А. - перебувала на лікарняном, у зв`язку з чим, останнім днем прийняття рішення є перший робочий день судді, а саме: 18.09.2020.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем укладено договір про надання сільськогосподарських послуг від 07.11.19 за умовами якого позивач зобов`язаний надати відповідачу послуги по збиранню врожаю сільськогосподарських культур (а саме кукурудза) на площах відповідача, а саме 240,1 га з використанням необхідної для цього техніки.

Згідно п. 1.1 договору предметом договору є надання Виконавцем послуг по збиранню врожаю сільськогосподарських культур (а саме кукурудза) на площах Замовника, а саме 240,1 Га використанням необхідної для цього техніки.

Відповідно до п. 3.1-3.3 договору, роботи Виконавця по збиранню врожаю кукурудзи, згідно п. 1.1. Договору оплачується Замовником з розрахунку: 1000 грн. за один зібраний гектар, з урахуванням надання послуг Виконавцем при використанні пального Замовника. Оплата за цим Договором провадиться в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 10 банківських днів після підписання сторонами Акту здачі-приймання робіт. Ціна цього Договору може бути змінена за взаємною згодою Сторін.

Згідно п. 4.1 договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 7.1 договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 р., а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з договору 07.11.2019, суд дійшов висновку про те, що даний договір за своє правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 181 ГК України, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вказує позивач, останній надав відповідачу послуги зі збирання кукурудзи з площі 240,1га, на загальну суму 240100,00грн., що на переконання останнього підтверджується актом №28/11-1 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 28.11.2019, який підписаний та скріплений печатками позивача та відповідача без заперечень. У зв`язку з чим, позивач струджує, що у відповідача, відповідно до п. 3.2 договору, виник обов`язок щодо оплати вартості наданих послуг протягом 10 днів з дня підписання акту здачі-приймання робіт, а саме до 08.12.2019. Проте, як стверджує позивач, відповідач у вказаний строк вартість наданих послуг згідно акту №28/11-1 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 28.11.2019 не сплатив, у зв`язку з чим, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 240100,00грн., а у зв`язку з простроченням оплати позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано до стягнення з відповідача інфляційні витрати у розмірі 4342,68грн., а також 3% річних 3473,23грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки вказує, що обов`язку щодо оплати вартості наданих послуг в останнього не виникло так як наданий позивачем акт не містить жодних посилань на договір, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положень ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з акту №28/11-1 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 28.11.2019, який беззаперечно підписаний та скріплений печатками позивачем та відповідачем, останньому були надані послуги зі збору урожаю з площі 240,1 га., вартістю 240100,00грн. (240,1га*1000,00грн.).

Водночас, відповідач вказує, що так як вказаний акт не містить посилань на укладений договір, а тому зі вказаного акту неможливо встановити чи такий укладений на підставі п.3.2 договору, а тому останній вказує на необгрунтваність позовних вимог.

Проте, суд зазначає, що як вбачається з аналізу договору про надання послуг та акту№28/11-1, предметом і договору і наданого позивачем акту є надання позивачем послуг зі збору урожаю з площі 240,1га, вартість яких, як згідно з умов договору так і згідно наявного в матеріалах справи акту становить 240100,00грн., які розраховані виходячи з 1000,00грн. за 1га, як то передбачено умовами договору. Водночас, як вбачається з відзиву відповідача, останній не заперечує обставини щодо отримання послуг визначених актом №28/11-1, а заперечує лише проти факту виникнення в останнього обов`язку щодо оплати отриманих послуг на підставі договору.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не надано доказів існування між сторонами інших правовідносин, окрім відносин передбачених договором про надання сільськогосподарських послуг від 07.11.2019, враховуючи, що предмет, порядок визначення вартості та обсяг послуг, які визначені в договорі співпадають з тим ж умовами вказаними у наданому позивачем акті, суд вважає, що акт № 28/11-1 здачі-приймання послуг від 28.11.2019, в розумінні статей 76, 79 ГПК України, є належним та вірогідним доказом, який підтверджує обставини щодо надання позивачем послуг зі збирання урожаю згідно договору про надання сільськогосподарських послуг від 07.11.2019, а відтак на переконання суду у відповідача виник обов`язок щодо оплати отриманих згідно акту послуг в порядку визначеному п. 3.2 договору, у зв`язку з чим, доводи відповідача про те, що у відповідача не виникло обов`язку щодо оплати вартості наданих послуг згідно договору на підставі вказаного акту, оскільки такий не містить посилань на вказаний договір є необгрнутованими та менш вірогідним, окрім цього, вказані доводи відповідача грунтуються лише на припущеннях останнього без належного правового обгрунтування.

Таким чином, на переконання суду відповідач зобов`язаний був оплатити вартість наданих послуг згідно акт № 28/11-1 здачі-приймання послуг від 28.11.2019 протягом 10 банківських днів, а саме до 08.12.2019. Однак, відповідач станом на момент розгляду справи повного розрахунку з позивачем не здійснив, доказів які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за надані послуги у строки визначені договором не надав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання, а тому вимоги щодо стягнення суми основного боргу за договором у розмірі 240100,00грн є такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача щодо 3% річних за користування коштами в сумі 3473,23грн., які нараховані за період прострочення з 09.12.2019 по 01.06.2020, а також розрахунок інфляційних у розмірі 4342,68грн за період з грудня 2019 по травень 2020, суд провівши власні розрахунки встановив, що вони є обґрунтованими та вірно розрахованими, а тому в підлягають задоволенню в повному обсязі.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з квитанції №0.0..1 від 16.06.2020 на суму 3718,74грн., позивачем сплачено судовий збір у сумі 3718,74 грн., враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст. 129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 4, 13-15, 41-46, 80, 86, 129, 233, 237-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" (62420, Харківська область, с. Веселе, вул. Жовтнева, б. 4, ) на користь Фізичної особи-підприємця Кобець Миколи Григоровича ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) заборгованість за договором про надання сільськогосподарських послуг у розмірі 247915,91 грн., з яких: 240100,00 грн. - основного боргу., 4342,68 грн. - інфляційних втрат та 3473,23грн. - 3% річних, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3718,74грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в строк та порядку, визначеними ст. 241 ГПК України і може бути оскаржене в стоки і в порядку, визначеними ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 4 Прикінцевих Положень ГПК України та п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 18.09.2020.

Суддя Н.А. Новікова