ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020м. ДніпроСправа № 904/6097/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е. за участю секретаря судового засідання Найдьонової Я.О. розглянувши в порядку загального провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна", м.Київ

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Жовті Води

про стягнення 3% річних у розмірі 11 528,56 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - відповідач) про стягнення 821 035,87грн.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнення доводів позову.

01.04.2019 року між позивачем та відповідачем укладено Договір № 245/13/39Е про закупівлю товарів (далі - Договір).

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 5 417 821,22 грн., що підтверджується видатковими накладними.

Позивач зазначає, що відповідачем товар був прийнятий без будь-яких зауважень щодо кількості та якості, що підтверджується зазначеними видатковими накладними, які підписані уповноваженим представником відповідача та скріплені печатками.

Відповідач, на виконання умов п.4.2. Договору, був зобов`язаний здійснити оплату кожної отриманої партії товару по факту її поставки протягом 60-ти календарних днів, але систематично порушував взяті на себе зобов`язання за Договором щодо своєчасної сплати за отриманий товар. У зв`язку із чим, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 754 289,26грн.

Крім того, за неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків по Договору позивачем нараховано пеню у розмірі 56 503,85 грн. та 3% річних у розмір 10 242,76грн.

Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 754 289,26 грн., пеню у розмірі 56 503,85грн. та 3% річних у розмірі 10 242,76грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 20.10.2020.

17.01.2020 від позивача надійшов відзив на позовну заяву.

Короткий зміст відзиву та узагальнення його доводів.

Відповідач вважає, що позовні вимоги Позивача є безпідставними, необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому, на думку відповідача, не можуть бути задоволені судом за наступних підстав:

По - перше, відповідач зазначає, що стягнення основного боргу у розмірі 754289,6грн. є безпідставним, оскільки Відповідачем платіжним дорученням від 24.12.2019 № 23722 на суму 200 000 грн. частково сплачено заборгованість.

По друге, відповідач стверджує, що стягнення пені у розмірі 56 503,85 грн. є безпідставним в силу наступного. Відповідно до п. 7.4 умов договору, за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, Покупець сплачує Постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов`язання законом не передбачено, що втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування- пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Як зазначено в абзацах 3, 4 п. 2.1 та п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише у разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

Крім того, частинами 1, 4, 6 ст. 231 ГК України встановлено, що Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розміру передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З аналізу умов договору щодо відповідальності сторін встановлено, що пунктом 7.4 передбачено: за кожен день прострочення виконання робіт, а також за кожен день прострочення оплати винна сторона повинна сплатити штрафні санкції у розмірі передбаченому ст. 231 ГК України від обсягу невиконаних зобов`язань.

Умовами п. 7.4 договору конкретний розмір пені не визначений. Чинне законодавство, також, не містить обов`язок та умови сплати пені за такими правовідносинами.

При цьому, відповідач вважає за необхідне зазначити, що умовами Договору взагалі не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а ч. 6 ст. 231 ГК України, також не встановлює конкретного розміру (відсотку) пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі, виходячи з облікової ставки Національного банку України.

Отже, безпосередньо Договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до норми законодавства, якою передбачені різні підстави стягнення та обчислення штрафних санкцій, зокрема ч. 2, 4, 6 ст. 231 ГК України.

На підставі вищевикладеного, Відповідач не визнає позовні вимоги і просить суд відмовити Позивачу у задоволенні позову.

20.01.2020 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи по суті та за відсутності позивача. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 754 289,26грн., пеню у розмірі 56 503,85грн., 3% річних у розмірі 10 242,76грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 315,55 грн.

20.01.2020 повноважні представники сторін у підготовче судове засідання не з`явилися.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2020 відкладено підготовче судове засідання на 19.02.2020.

19.02.2020 до господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення на позовну заяву, відповідно до яких відповідач зазначає, що останній частково сплатив суму основного боргу у розмірі 390 000,00грн. Крім того, відповідач повторно зазначає свою думку стосовно нарахування пені у розмірі 56 503,85 грн. та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

19.02.2020 в підготовче судове засідання повноважний представник позивача не з`явився.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судове засідання також не з`явився.

Ухвалою господарського суду від 19.02.2020 закрито провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 390 000,00 грн. відповідно до п.2 ч. 1 ст.231 ГПК України; закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті на 05.03.2020.

05.03.2020 повноважні представники сторін у підготовче судове засідання не з`явилися.

Ухвалою господарського суду від 05.03.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 431035,87грн. - залишено без руху. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме, подати до суду належним чином завірену копію Договору № 245/13/39Е від 01.04.2019.

27.03.2020 до господарського суду на виконання вищезазначеної ухвали від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду від 06.04.2020 продовжено розгляд справи №904/6097/19 з 05.05.2020. Призначено розгляд справи на 05.05.2020.

13.04.2020 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути основний борг у розмірі 364 289,26грн., пеню у розмірі 56 503,85грн., 3% річних у розмірі 10 242,76грн.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 465,55 грн. та по сплаті витрат, понесених позивачем на оплату послуг адвоката в сумі 5000,00грн. покласти на відповідача.

Крім того, у вказаній заяві позивач просить суд при винесенні рішення урахувати положення частини 10 статті 238 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2020 відкладено розгляд справи на 26.05.2020.

22.05.2020 до суду електронної поштою від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

22.05.2020 до суду електронної поштою від відповідача надійшов відзив на заяву про зменшення позовних вимог, тотожного змісту відзиву поданого останнім 17.01.2020.

25.05.2020 до суду від відповідача надійшли оригінал клопотання про відкладення розгляду справи; відзив на заяву про зменшення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020 відкладено розгляд справи.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" постановлено внести зміни до Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1992, № 6, ст.56), а саме:

1. Пункт 4 Розділу Х Прикінцеві положення викласти в такій редакції:

4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює строки, встановлені у статтях 46, 157, 174, 195, 229, 248, 256, 260, 263, 273, 288, 292, 295, 306, 321, 325, 341, 342, 346, 349, 354, а також продовжує процесуальні строки, які встановлені законом чи судом, на строк дії карантину..

1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

2. Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 Розділу X Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), мають право на продовження процесуальних строків на підставах, встановлених цим Законом.

Вказаний Закон набрав чинності 17.07.2020, тобто строки для подання заяв сторін щодо продовження процесуальних строків, встановлених судом на підставах, встановлених цим Законом, скінчилися 06.08.2020.

Жодної заяви сторін щодо продовження процесуальних строків до Господарського суду у вказаний період не надійшло.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2020 призначено судове засідання на 22.09.2020.

18.09.2020 до суду від відповідача надійшли:

- відзив, тотожного змісту відзиву поданого останнім 17.01.2020;

- клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання з огляду на те, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

При цьому, у статті 195 Господарського процесуального кодексу України, визначено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні, суд приходить до висновку щодо недоцільності відкладення судового засідання у даній справі.

27.08.2020 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до яких просить стягнути 3% річних у розмірі 11 528,56грн.

В судовому засіданні 22.09.2020 здійснено розгляд справи по суті

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

В судовому засіданні, яке відбулось 22.09.2020, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу, який міститься у справі, окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2019 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір №245/13/39Е про закупівлю товарів, відповідно до умов п.1.1., якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товари, зазначені в п.1.2. Договору, а Покупець прийняти і оплатити такі Товари.

Крім того, відповідно до п.3.1. Договору сума (ціна) Договору, відповідно до Специфікації №1, становить 9 759 150,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 20% - 1 626 525,00 грн.

Згідно з п.4.1. Договору, товари, які поставляються відповідно до цього Договору, сплачується покупцем за погодженими цінами в національній валюті України.

Покупець здійснює оплату отриманої партії товарів по факту їх поставки протягом 60-ти календарних днів (п.4.2. Договору).

Відповідно до п.5.1. Договору поставка товарів здійснюється партіями. Обсяг кожної партії уточнюється у заявках. Термін поставки кожної партії товарів протягом 10-ти робочих днів після отримання заявки. Заявка може направлятися постачальнику за допомогою електронних засобів зв`язку (факс, електронна пошта, тощо) з наступним направленням оригіналів документів.

Пунктом 6.1., 6.1.1. сторони обумовили, що покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Крім того, згідно з п.7.4. Договору передбачено, що за порушення строків сплати за поставлений товар, передбачених Договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 11.1 Договору).

01.04.2019 між позивачем та відповідачем було укладено Додаток №1 до Договору "Специфікація №1".

Сума (ціна) Договору відповідно до Специфікації №1 становить 9 759 150,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 20% - 1 626 525,00 грн. (а.с. 35).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 265 Господарського кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

На виконання умов договору позивачем було поставлено товар, з дотриманням умов про кількість, якість, асортимент та строки, згідно умов договору, на загальну суму 5 417 821,22грн., що підтверджується:

- податковою накладною №94 від 11.04.2019 у розмірі 497 799,00 грн. (а.с. 36); товарно-транспортною накладною №Р94 від 11.04.2019 у розмірі 497 799,00 грн. (а.с. 37).

- податковою накладною №95 від 16.04.2019 у розмірі 499 500,00 грн. (а.с. 38); товарно-транспортною накладною №Р95 від 16.04.2019 у розмірі 499 500,00 грн. (а.с. 39).

- податковою накладною № 96 від 17.04.2019 у розмірі 513 503,28 грн. (а.с. 40); товарно-транспортною накладною №Р96 від 17.04.2019 у розмірі 513 503,28 грн. (а.с. 41).

- податковою накладною № 97 від 18.04.2019 у розмірі 470 727,00 грн., товарно-транспортною накладною №Р97 від 18.04.2019 у розмірі 470 727,00 грн. (а.с. 43).

- податковою накладною №98 від 19.04.2019 у розмірі 546 350,40 грн. (а.с. 44); товарно-транспортною накладною №Р98 від 19.04.2019 у розмірі 546 350,40 грн. (а.с.45).

- податковою накладною № 141 від 31.07.2019 у розмірі 514 677,60грн. (а.с. 46); товарно-транспортною накладною №Р141 від 31.07.2019 у розмірі 514 677,60 грн. (а.с. 47-48).

- податковою накладною №145 від 07.08.2019 у розмірі 494 377,56 грн. (а.с. 49); товарно-транспортною накладною №Р145 від 07.08.2019 у розмірі 494 377,56 грн. (а.с. 50).

- податковою накладною №154 від 29.08.2019 у розмірі 475 234,10 грн. (а.с.52); товарно-транспортною накладною №Р154 від 29.08.2019 у розмірі 475 234,10 грн. (а.с. 53-54).

- податковою накладною №99 від 19.04.04.2019 у розмірі 385 973,04грн., товарно-транспортною накладною (а.с. 82-83).

- податковою накладною №113 від 28.05.2019 у розмірі 520 262,04 грн., товарно-транспортною накладною (а.с. 84-85).

- податковою накладною №120 від 13.06.2019 у розмірі 499 417,20 грн., товарно-транспортною накладною (а.с. 87-88).

Розглянувши матеріали справи, Господарський суд встановив, що відповідачем частково оплачено заборгованість, а саме:

- 24.12.2019 сплачено 200 000,00грн. (платіжне доручення №23722);

- 21.01.2020 сплачено 79 055,16грн. (платіжне доручення №2067);

- 24.04.2020 сплачено 70 944,84грн. (платіжне доручення №2068);

- 03.02.2020 сплачено 40 000,00грн. (платіжне доручення №1637).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2020 закрито провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 390 000,00 грн. відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

На час розгляду справи, відповідачем сплачено остаточну суму основного боргу, у зв`язку з чим позивач просить зменшити позовні вимоги на суму основного боргу та стягнення пені.

Таким чином, Господарський суд приходить до висновку про закриття провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 364 289,26 грн. та пені в сумі 56 503,85грн. відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано до сплати відповідачу 3% річних у розмірі 11 528,56 грн.

Розрахунок 3 % річних перевірений судом і визнаний таким, що здійснений правильно, тому позовні вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 11 528,56 грн. підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 11.02.2019 між Адвокатським обєдненням "ПРАВО ГРУПП" (далі - Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СОТА УКРАЇНА" (далі - Клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги №11-02/19-БО (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору предметом даного договору є здіснення виконавцем в інтересах клієнта певних видів адвокатської діяльності та надання виконавцем клієнту наступних видів правової допомоги.

Згідно акту приймання-передачі надання послуг №23 до Договору визначено вартість наданих виконавцем послуг, а саме 5 000,00грн.

Пунктом 2 додаткової угоди №01/12/19 до договору визначено, що гонорар підлягає сплаті після укладання акту приймання-передачі наданих послуг шляхом перерахування гонорару на розрахунковий рахунок АО "Право Групп".

В матеріалах справи міститься платіжне доручення №НД3194 від 09.04.2020, відповідно до якого позивачем на користь АО "Право Групп" було сплачено 5 000 грн. 00 коп.

Зазначені докази подані суду в межах строків, визначених частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінюючи зазначені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він мав сплатити у зв`язку з розглядом справи № 904/6097/19, і які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За змістом частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, якщо їх розмір не відповідає вимогам частини 4 даної статті.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на відсутність заперечень відповідача стосовно розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає зазначені витрати обґрунтованими в заявленому розмірі 5 000,00 грн.

З огляду на викладене та з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 11 528,56грн. - задовольнити у повному обсязі.

Закрити провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 364 289,26 грн. та пені в сумі 56 503,85грн. відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат"(52210, Дніпропетровська обл., м.Жовті Води, вул. Горького, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (04111, м.Київ, вул. Черняховського, буд.29, ) 3 % річних у розмірі 11 528,56 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім грн. 56 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00грн. (дві тисяч сто дві грн. 00 коп.), витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00грн. (п`ять тисяч грн. 00 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Реквізити сторін:

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (04111, м.Київ, вул. Черняховського, буд.29, ).

Боржник: Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат"(52210, Дніпропетровська обл., м.Жовті Води, вул. Горького, буд. 2, ).

Повне рішення складено 22.09.2020.

Суддя Н.Е. Петренко