РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.09.2020Справа № 910/6271/20
Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Соловій-Транс"

(Україна, 79024, Львівська обл., м. Львів, вул. Промислова, буд. 21, кв. 7; ідентифікаційний код: 39052784)

до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

(Україна, 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44; ідентифікаційний код: 24175269)

про стягнення 22 373,35 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Соловій-Транс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі - відповідач) про стягнення 22 373,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) №К0130337 від 18.03.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

28.05.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову, оскільки страховий випадок, який стався 04.03.2020 із застрахованим транспортним засобом, є третім, відтак за умовами Договору добровільного страхування франшиза по цьому випадку становить 3 % від страхової суми та складає 24 000,00 грн, що перевищує суму відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу, у зв`язку з чим відповідачем, на підставі п. 23.10 Договору добровільного страхування, було прийнято рішення про відмову у виплаті позивачу страхового відшкодування.

05.06.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, зазначає, що за умовами п. 17.3 Договору добровільного страхування франшиза при пошкодженні виключно скляних деталей не враховується, відтак, на думку позивача, відмова відповідача у виплаті позивача страхового відшкодування є неправомірною.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

18.03.2019 між Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі - страховик, відповідач) та Приватним підприємством "Соловій-Транс" (далі - страхувальник, позивач) було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) № К0130337 (далі - Договір добровільного страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - Volvo FH 12.420, реєстраційний номер НОМЕР_1 (пункти 4, 5 Договору добровільного страхування).

Відповідно до п. 9 Договору добровільного страхування страхова сума транспортного засобу становить 800 000,00 грн.

Згідно з п. 13 Договору добровільного страхування франшиза при дорожньо-транспортній пригоді становить 0 %. При настанні третього та наступних страхових випадків встановлюється додаткова безумовна франшиза по ризику, зазначеному, зокрема, в п. 13.1 цього Договору в розмірі 3 % від страхової суми незалежно від наявності вини особи, допущеної до керування застрахованим транспортним засобом.

Відповідно до п. 23.10.1 Договору добровільного страхування виплата страхового відшкодування здійснюється з вирахуванням безумовної франшизи визначеної в розділі 13 та п. 20.5.11, п. 23.21, п. 23.22, п. 23.23 Договору.

У п. 23.21 Договору добровільного страхування сторони погодили, що при настанні третього та наступних страхових випадків, незалежно від наявності вини водія застрахованого транспортного засобу, встановлюється додаткова безумовна франшиза по ризикам, зазначеним в пунктах 13.1 - 13.5 Договору в розмірі 3 (три) % від страхової суми, яка додається до франшизи, зазначеної в пунктах 13.1 - 13.5 Договору.

Відповідно до наданого позивачем рахунку ремонтної організації (ТОВ "Овертранс") № Р000001068 від 05.03.2020 вартість ремонту автомобіля Volvo FH 12.420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 26 306,35 грн.

Як зазначає позивач, відповідно до положень п. 17.1, п. 17.3, п. 23.10.2, п. 23.11 Договору добровільного страхування відповідач зобов`язаний виплатити позивачу страхове відшкодування в сумі 22 373,35 грн.

06.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій повідомив відповідача, що внаслідок дорожньо-транспортної події 04.03.2020 було пошкоджено скло застрахованого транспортного засобу.

Листом вих. № 2368 від 16.03.2020 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на п. 23.10.1, п. 23.21 Договору добровільного страхування.

Вважаючи відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування неправомірною, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в сумі 22 373,35 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик - це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно зі статтею 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування визначені ч. 1 ст. 991 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 26 Закону України "Про страхування".

Відповідно до частин 2, 3 статті 991 Цивільного кодексу України договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Аналогічні положення містяться в частинах 2, 3 статті 26 Закону України "Про страхування".

З наявного в матеріалах справи рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування, що оформлене листом вих. № 2368 від 16.03.2020, вбачається, що відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на п. 23.10.1, п. 23.21 Договору добровільного страхування, оскільки 04.06.2019 та 29.10.2019 позивачем було заявлено до відповідача події, в яких було пошкоджено транспортний засіб, застрахований за Договором добровільного страхування, по яким відповідачем було виплачено позивачу страхове відшкодування, відтак оскільки страховий випадок, що мав місце 04.03.2020, є третім та враховуючи, що франшиза по даному страховому випадку (3 % від страхової суми) перевищує суму відновлювального ремонту, підстави для виплати позивачу страхового відшкодування за Договором добровільного страхування, на думку відповідача, відсутні.

З цих же підстав відповідач заперечує і проти задоволення позову.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до наявного в матеріалах справи Страхового акту № 33 від 28.06.2019, у зв`язку з настанням 04.06.2019 страхового випадку за участю застрахованого автомобіля Volvo FH 12.420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідачем було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 88 968,58 грн.

Крім того, відповідно до Страхового акту № 12 від 08.11.2019, у зв`язку з настанням 29.10.2019 страхового випадку за участю застрахованого автомобіля Volvo FH 12.420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідачем було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 52 565,09 грн.

Отже, судом встановлено, що страховий випадок, що мав місце 04.03.2020 за участю застрахованого автомобіля, є третім, попередні події 04.06.2019 та 29.10.2019 були визнані відповідачем страховими випадками та по ним були прийняті рішення про виплату позивачу страхового відшкодування, що позивачем при розгляді цієї справи не заперечується.

Як було вказано вище, за умовами п. 13, п. 23.21 Договору добровільного страхування при настанні третього та наступних страхових випадків, незалежно від наявності вини водія застрахованого транспортного засобу, встановлюється додаткова безумовна франшиза по ризикам, зазначеним в пунктах 13.1 - 13.5 Договору в розмірі 3 (три) % від страхової суми, яка додається до франшизи, зазначеної в пунктах 13.1 - 13.5 Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, оскільки страховий випадок, що мав місце 04.03.2020, є третім, франшиза за вказаним випадком, відповідно до умов Договору добровільного страхування, складає 24 000,00 грн (800 000,00 грн (страхова сума) х 3 %), тоді як вартість ремонту автомобіля, з урахуванням п. 17.1, п. 17.3, п. 23.10.2, п. 23.11 Договору добровільного страхування, складає 22 373,35 грн, підстави для виплати відповідачем страхового відшкодування за вказаним випадком відсутні, оскільки розмір франшизи за Договором добровільного страхування перевищує суму страхового відшкодування.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Цивільного кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

За умовами п. 17.3 Договору добровільного страхування франшиза виключно при пошкодженні скляних деталей не враховується.

Згідно з п. 23.11 Договору добровільного страхування якщо в п. 17.3 цього Договору зазначено Ні, то страховик здійснює виплату страхового відшкодування по пошкодженням виключно скляних елементів застрахованого ТЗ без урахування франшизи, зазначеної в пунктах 13.1 - 13.5 Договору.

У пунктах 13.1 - 13.5 Договору сторони погодили франшизу у розмірі 0 % за страховими випадками, а саме у разі настання ДТП (п. 13.1), протиправні дії третіх осіб (п. 13.2), стихійне лихо (п. 13.3), пожежа, вибух (п. 13.4), зовнішній вплив (п. 13.5).

Суд звертає увагу, що у п. 13 та п. 23.21 Договору добровільного страхування сторони погодили при настанні третього та наступних страхових випадків додаткову безумовну франшизу по ризикам, зазначеним в пунктах 13.1 - 13.5 Договору в розмірі 3 (три) % від страхової суми, яка додається до франшизи, зазначеної в пунктах 13.1 - 13.5 Договору.

З огляду на викладене, суд вважає доводи позивача щодо неправомірності застосування відповідачем до даного страхового випадку франшизи у розмірі 3 % від страхової суми безпідставними.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про необхідність відмови в позові.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.09.2020

Суддя О.В. Нечай