ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2020 р. Справа №914/1594/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді: Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Кишенюк Н.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: Коблик Л.А. представник;

від відповідача : не з`явився;

від третіх осіб: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 18.03.2020 (вх.ЗАГС № 01-05/1138/20 від 23.03.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 27.11.2019 (суддя Крупник Р.В., повний текст рішення складено 06.12.2019, м. Львів)

у справі № 914/1594/19

за позовом: Червоноградської міської ради Львівської області, м. Червоноград, Львівська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Воляник Галини Василівни, с. Боянець, Жовківський район, Львівська область

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача:

Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго,м. Червоноград

Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз, м. Львів

Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, м. Львів

про зобов`язання привести будівлю у попередній стан

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

Червоноградською міською радою Львівської області подано позов до Фізичної особи-підприємця Воляник Галини Василівни про зобов`язання привести будівлю у попередній стан.

Позовна заява обґрунтована тим, що за результатами перевірки дотримання законодавства у сфері містобудування та архітектури у м. Червонограді робочою групою постійно діючої узгоджувальної комісії по плануванню і забудові населених пунктів при виконавчому комітеті Червоноградської міської ради було виявлено, що відповідачем самочинно здійснено реконструкцію належної їй на праві власності нежитлової будівлі, а саме, кафе з відпочинковим майданчиком за адресою: Львівська обл., м. Червоноград, вул. Шухевича, 12Б, шляхом прибудови другого поверху та додаткових приміщень першого поверху.

Позивач зазначає, що самочинно реконструйована будівля розміщена на земельній ділянці, кадастровий №:02:008:0036 по вул. Шухевича, 12-52 у м. Червонограді, яка перебуває у власності територіальної громади м. Червонограда, порушує права міської ради як власника земельної ділянки. Крім цього, внаслідок проведеної відповідачем самочинної реконструкції будівлі порушено права КП «Червоноградтеплокомуненерго», оскільки унеможливлює проведення ремонту магістральної теплової мережі діаметром 5300 мм по вул. Шухевича, 12 в м. Червонограді та порушує відповідну охоронну зону.

Позивач також стверджує, що спірна самочинно реконструйована будівля знаходиться на відстані 0,5 м. від осі газопроводу, внаслідок чого порушуються охоронні зони об`єктів ГРМ та п. 1.12 розділу V Правил безпеки систем газопостачання.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.11.2019 позов задоволено повністю.

Зобов`язано фізичну особу Воляник Галину Василівну привести нежитлову будівлю за адресою: Львівська область, м. Червоноград, вул. Шухевича, 12-Б у попередній стан, відповідно до технічного паспорта КП ЛОР «ЧМБТІ» від 17.10.2011 та свідоцтва про право власності від 03.10.2012 серії САС №836504 на нежитлову будівлю загальною площею 59,7 м2 (в тому числі будівля кафе площею 9,1 м2, відпочинковий майданчик площею 50,6 м2) шляхом знесення другого поверху та додаткових приміщень першого поверху. Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 на користь Червоноградської міської ради Львівської області 1921,00 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем самочинно здійснено реконструкцію будівлі кафе на належній територіальній громаді м. Червонограда земельній ділянці, в результаті чого порушено право власності позивача, яке підлягає відновленню шляхом усунення відповідних порушень відповідачем в силу ст.376 Цивільного кодексу України та ст. 152 Земельного кодексу України.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. У своїй апеляційній скарзі апелянт покликається на такі обставини.

- В порушення ст.ст. 83 та 90 Земельного кодексу України позивач не надав суду, а суд першої інстанції не перевірив наявності державної реєстрації права власності позивача на земельну ділянку, на якій розташований спірний об`єкт. Скаржник зазначає, що права позивача як власника земельної ділянки не підлягають судовому захисту, позаяк реєстрація такого права власності за позивачем відсутня.

- Земельна ділянка надана ФОП Воляник Г.В. у строкове платне користування згідно договору оренди, який в силу ст.33 Закону України «Про оренду землі» поновлений на той самий строк і на тих самих умовах, оскільки орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору.

- Місцевий господарський суд не звернув увагу на те, що позов заявлено до ФОП Воляник Г.В., яка не є власником спірного нежитлового приміщення, хоча і використовувала його для здійснення підприємницької діяльності. При цьому, рішення суду ухвалене щодо фізичної особи Воляник Г.В. без здійснення заміни належного відповідача.

- Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірна будівля збудована самочинно в розумінні ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України.

Апелянтом подано заяву про застосування строків позовної давності.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує наступним.

- Право власності позивача підтверджується витягом з Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 29.07.2019 №НВ-019, згідно якого власником спірної земельної ділянки є територіальна громада в особі Червоноградської міської ради.

- Станом на момент відкриття провадження в даній справі відповідачка - Воляник Г.В. мала статус фізичної особи-підприємця. Разом з тим, з витягу з ЄДРПОУ за №24834559 від 08.10.2019 прослідковується, що після відкриття провадження у справі підприємницьку діяльність відповідачки було припинено 07.10.2019, про що внесено запис до реєстру за №6000950. А отже, оскільки даний спір виник у зв`язку зі здійсненням відповідачкою господарської діяльності, такий спір належить до предметної юрисдикції господарських судів в силу положень ст.20 ГПК України.

Щодо заяви про застосування строків позовної давності, позивач зазначає, що позов подано в порядку ч.1 ст.391 ЦК України - як негаторний позов. При цьому, згідно позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, такий позов можна пред`явити впродовж усього часу існування перешкод у здійсненні власником майна свого права користування і розпорядження ним.

Третьою особою-1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення мотивує тим, що здійснена відповідачем реконструкція проведена без оформлення відповідної дозвільної документації, відповідач не зверталася до КП «Червоноградтеплокомуненерго» для погодження та встановлення охоронної зони. Крім цього, самочинно здійснена реконструкція порушує права КП «Червоноградтеплокомуненерго», так як створює перешкоди в обслуговуванні та ремонті теплової мережі діаметром 530 мм. по вул. Шухевича, 12Б у м. Червонограді та порушує відповідну охоронну зону.

У відповіді на відзив позивача, апелянт зазначає, що позивачем не наведено доказів порушення права використання земельної ділянки за призначенням. Крім цього, скаржник зазначає, що оскільки суб`єкта господарювання на момент прийняття рішення не було, виконати таке є неможливим.

У відповіді на відзив третьої особи-1 апелянт зазначає, що третьою особою-1 не наведено доказів порушення відповідачем права третьої особи-1 на вказані інженерні споруди.

На адресу суду позивачем подано клопотання №3/22-3615/1-3 від 04.05.2020 (вх.№ЗАГС 01-04/3417/20 від 09.06.2020) про долучення додаткових доказів, з огляду на те, що такі не могли бути подані до суду першої інстанції, оскільки про їх наявність стало відомо лише 29.05.2020.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи те, що позивачем доведено неможливість подання відповідних доказів до суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вищезазначеного клопотання та долучення відповідних доказів.

Фізичною особою Воляник Г.В. подано клопотання б/н від 08.09.2020 (вх.№ЗАГС 01-05/2435/20 від 08.09.2020) про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішеннями судів у справах №459/2233/20 та №459/2189/20.

Щодо зазначеного клопотання суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність оскаржуваного рішення суду на момент його прийняття. Враховуючи те, що клопотання про зупинення провадження у справі стосується рішення місцевого суду, яке буде прийняте у майбутньому, таке рішення та встановлені у ньому обставини можуть слугувати нововиявленою обставиною у розумінні ст.320 ГПК України для перегляду рішення у вказаній справі.

Окрім цього, фізичною особою Воляник Г.В. не зазначено у поданих вище клопотаннях причини неподання таких під час вчинення підготовчих дій, як це передбачено ст.268 ГПК України.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні поданого клопотання.

На адресу суду апелянтом були подані клопотання б/н від 04.09.2020 (вх. №ЗАГС 01-04/5023/20 від 04.09.2020), б/н від 05.09.2020 (вх.№ЗАГС 01-04/5071/20 від 07.09.2020), б/н від 08.09.2020 (вх.№ЗАГС 01-04/5081/20 від 08.09.2020) про забезпечення права скаржника на отримання копій матеріалів справи для захисту та інформаційні запити, в яких скаржник просить повідомити результати розгляду клопотань про надання копій матеріалів справи.

Так, необхідно зазначити, що ухвалою суду від 08.09.2020 скаржнику було роз`яснено, що в силу ст.42 ГПК України, Розділу X Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814, зі змінами і доповненнями) скаржник має право ознайомитись з матеріалами справи № 914/1594/19 у будь-який день, протягом робочого часу суду.

Крім цього, судом роз`яснено апелянту про можливість користуватися підсистемою «Електронний суд» після початкової реєстрації та подальшої авторизації користувача у власному електронному кабінеті.

Однак, апелянт вищезазначеним правом на ознайомлення з матеріалами справи в суді чи за допомогою підсистеми «Електронний суд» не скористався.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Апелянт в судове засідання не з`явилася, причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та дату судового засідання.

Необхідно зазначити, що згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до п.41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Справа «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

А отже, враховуючи те, що сторона не скористалася своїм правом на участь в судовому розгляді справи, явка сторін ухвалою суду від 08.09.2020 була визнана на власний розсуд, а також строки розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності апелянта.

В судовому засіданні представником позивача викладено заперечення по суті апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 10.02.2012 за територіальною громадою Червоноградської міської ради зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку кадастровий №:02:008:0036, яка знаходиться по вул. Шухевича, 12-52 у м. Червонограді, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 29.07.2019 №НВ-019.

03.12.2012 виконавчим комітетом Червоноградської міської ради видано Воляник Галині Василівні свідоцтво про право приватної власності серії САС №836504 на нежитлову будівлю, загальною площею 59,7 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорта на об`єкт, призначення будинку - кафе, загальна площа 57,7 кв.м.: кафе - 9, 1 кв.м., навіс - 50,6 кв.м.

Як підтверджується матеріалами справи, 14.03.2018 робочою групою постійно діючої узгоджувальної комісії по плануванню і забудові населених пунктів при виконавчому комітеті Червоноградської міської ради проведено перевірку дотримання законодавства у сфері містобудування та архітектури з виходом на місце, за результатами якої виявлено, що нежитлова будівля, а саме кафе з відпочинковим майданчиком за адресою: Львівська обл., м. Червоноград, вул. Шухевича, 12Б, яка належить ФОП Воляник Г.В., була реконструйована під капітальну двоповерхову будівлю розмірами 6,75м. х 8,11 м., про що свідчить складений та підписаний робочою групою акт від 15.03.2018.

У зв`язку з вищевикладеним, листами від 14.08.2018 №3/22-9835/1-3, від 22.11.2018 №3/22-9835/1-3 Червоноградська міська рада зобов`язувала ФОП Воляник Г.В. привести будівлю до попереднього стану відповідно до виданого технічного паспорта. Відповіді на вказані листи в матеріалах справи відсутні.

03.12.2018 та 24.07.2019 робочою групою постійно діючої узгоджувальної комісії по плануванню і забудові населених пунктів при Виконавчому комітеті Червоноградської міської ради проведено перевірку дотримання законодавства у сфері містобудування та архітектури з виходом на місце, за результатами якої встановлено, що ФОП Воляник Г.В. вимоги щодо приведення будівлі у попередній стан не виконано, про що свідчать відповідні акти від 03.12.2018 та від 24.07.2019.

Між сторонами виникли правовідносини щодо встановлення факту здійснення самовільно, без правовстановлюючих документів, реконструкцію будівлі, яка розташована на земельній ділянці позивача.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 83 ЦК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Для віднесення справи до своєї юрисдикції господарському суду необхідно визначити, чи правовідносини та спір є господарськими. Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

В цей же час, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень (вказаної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2019 у справі №905/2765/17).

Враховуючи те, що у спірних правовідносинах Червоноградська міська рада звернулася до суду із позовом не як суб`єкт владних повноважень, а як власник земельної ділянки, реалізуючи при цьому право розпорядження нею, спір має цивільно-правову природу.

А отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що зазначене виключає кваліфікацію правовідносин сторін у цій справі як таких, що засновані на управлінських чи контролюючих функціях однієї сторони стосовно іншої, а відтак даний спір належить до юрисдикції господарського суду.

Крім цього, необхідно зазначити, що станом на момент відкриття провадження в даній справі відповідачка - Воляник Г.В. мала статус фізичної особи-підприємця. Разом з тим, з витягу з ЄДРПОУ за №24834559 від 08.10.2019 вбачається, що після відкриття провадження у справі підприємницьку діяльність відповідачки було припинено 07.10.2019, про що здійснено запис до реєстру за №6000950.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що для встановлення факту користування відповідачкою земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності нею як фізичною особою - підприємцем на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Так, даний спір виник у зв`язку із здійсненням відповідачкою самовільної реконструкції кафе з відпочинковим майданчиком, котре вона побудувала та використовувала в своїй підприємницькій діяльності. Вказаний факт підтверджується, зокрема, як Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 12.12.2011, з котрої вбачається, що відповідачка здійснювала будівництво вказаного кафе як підприємець, так і матеріалами фотофіксації, котрі слугують додатками до актів обстеження, з яких вбачається, що спірні реконструйовані приміщення використовуються як кафе «Ластівка».

Станом на момент відкриття провадження в даній справі, відповідачка була фізичною особою-підприємцем і лише в процесі розгляду справи припинила свою господарську діяльність, а отже відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 374 ЦК України встановлено, що суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

За приписами п. «б» ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, у власності територіальної громади м. Червонограда в особі Червоноградської міської ради перебуває земельна ділянка кадастровий №:02:008:0036, розташована по вул. Шухевича, 12-52 у м. Червонограді.

Судом встановлено, що на земельній ділянці №:02:008:0036 розташована будівля кафе, загальною площею 59,7 кв.м., з них: кафе - 9, 1 кв.м., навіс - 50,6 кв.м. Об`єкт нерухомості належить відповідачу на праві власності з 03.10.2012, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Правомірність розташування об`єкту нерухомості на зазначеній вище земельній ділянці у розмірах, які вказані у технічному паспорті на будівлю та свідоцтві про право власності позивачем не оспорюється.

Як підтверджується актами робочої групи постійно діючої узгоджувальної комісії по плануванню і забудові населених пунктів при Виконавчому комітеті Червоноградської міської ради від 15.03.2018, 03.12.2018 та від 24.07.2019, ФОП Воляник Г.В. здійснено реконструкцію належної їй будівлі кафе, зокрема, проведено прибудову 1 поверху, в результаті чого розміри будівлі кафе склали 6,75 м. х 8,11 м. та добудовано 2 поверх будівлі.

Позивач стверджує, що ним не надавався відповідачеві дозвіл на реконструкцію (забудову) земельної ділянки, зокрема, прибудову 1 поверху на добудову 2 поверху).

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» визначено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.

Згідно ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, позивачем не подано, а в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до відповідних органів та одержував необхідні документи для початку будівництва - розширення площі 1 поверху та добудови 2 поверху будівлі кафе по вул. Шухевича, 12Б у м. Червонограді на належній позивачу земельній ділянці.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З огляду на те, що відповідачем здійснено реконструкцію будівлі кафе (площею 9,1 кв.м. та розміром 4,52 м. х 2,01 м.) за відсутності визначених законом документів та без дозволу Червоноградської міської ради на земельній ділянці комунальної власності кадастровий №:02:008:0036, зокрема, розширення площі 1 поверху приміщення кафе до розмірів 6,75 м. х 8,11 м. та добудови 2 поверху кафе, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що здійснена відповідачем реконструкція в силу ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За приписами ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Враховуючи те, що відповідачем самочинно здійснено реконструкцію будівлі кафе на належній територіальній громаді м. Червонограда земельній ділянці, в результаті чого порушено право власності позивача, в добровільному порядку відповідач не усунув допущені порушення,

апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Суд апеляційної інстанції зазначає також таке.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.

З системного аналізу ст. 48 ГПК України випливає, що заміна відповідача у справі може бути здійснена виключно за клопотанням позивача, в той час як суд позбавлений можливості здійснити заміну відповідача за власною ініціативою (навіть якщо суд встановить, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом).

А отже, суд першої інстанції без відповідного клопотання не повинен був здійснювати заміну відповідача.

Водночас, з огляду на вищевикладені обставини, позивачем вірно обрано відповідача у спорі, оскільки саме ФОП Воляник Г.В. здійснює порушення права позивача як власника земельної ділянки.

Таким чином, покликання скаржника на те, що рішення суду ухвалене щодо фізичної особи Воляник Г.В. без здійснення заміни належного відповідача, є безпідставними.

Щодо тверджень скаржника про те, що в силу ст.33 Закону України «Про оренду землі» договір оренди поновлений на той самий строк і на тих самих умовах, оскільки орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакція на встановлено порядок поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Так, ч.6 ст.33 вказаного Закону врегульовано поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця з дня закінчення строку договору заперечення орендодавця проти поновлення договору (що можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору).

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди, а орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк.

Тобто, договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у ч. 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Враховуючи те, що між сторонами не було укладено додаткової угоди, договір оренди між сторонами поновлений не був, а отже, і покликання скаржника є безпідставними.

Щодо заяви про застосування строків позовної давності, то така задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідачем до суду першої інстанції заява про застосування строків позовної давності не подавалася.

Крім цього, у даному спорі позивачем подано негаторний позов на підставі ст.391 ЦК України про усунення перешкод у користуванні майном шляхом приведення реконструйованої будівлі у попередній стан.

А враховуючи те, що однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову, позовна давність до таких правовідносин не застосовується.

Відповідно до ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 27.11.2019 у справі № 914/1594/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 24.09.2020

Головуючий суддя Н.А. Галушко

Судді М.Б. Желік

Г.В. Орищин