ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2020 р. Справа№ 15/857-б

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є. та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 16.09.2020
розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління ДПС у місті Києві
на ухвалугосподарського суду міста Києва від 24.02.2020
у справі №15/857-б (суддя Яковенко А.В.)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасизалізобетонстрой"
доБудівельної Корпорації "УкрАзіаБуд"
провизнання банкрутом
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.02.2020 у справі №15/857-б, крім іншого, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс Будівельної Корпорації "УкрАзіаБуд", ліквідовано банкрута - Будівельну Корпорацію "УкрАзіаБуд" (03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, 23-Б, ідентифікаційний номер 20078582) як юридичну особу у зв`язку з банкрутством, провадження у справі про банкрутство № 15/857-б закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м.Києві звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 24.02.2020, постановити нове рішення, яким справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права, вказано, що комітет кредиторів на момент проведення зборів 23.01.2020 був нелегітимним, ухвалення ним звіту ліквідатора є незаконним. Арбітражним керуючим Сомовою І.В. було безпідставно в реєстрі вимог кредитора об`єднано грошові вимоги кредиторів Головного управління Внутрішніх військ МВС України та Головного управління Національної гвардії України, що викликає питання щодо правомірностей внесення відповідних даних до реєстру кредиторів.

Учасники провадження про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій ухвали суду.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги без участі представників певних учасників провадження, що не з`явились у судове засідання, так як учасники справи належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи.

У судовому засіданні 16.09.2020 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити. Представник ГУ Національної гвардії України та арбітражний керуючий Сомова І.В. поклалися на розсуд суду щодо вимог скарги та просили суд залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2006 порушено провадження у справі №15/857-б.

Постановою господарського суду міста Києва від 23.09.2015 визнано боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду м.Києва від 11.10.2017 у даній справі усунуто арбітражного керуючого Титаренка Миколу Олександровича від виконання повноважень ліквідатора Будівельної Корпорації "УкрАзіаБуд". Призначено ліквідатором Будівельної Корпорації "УкрАзіаБуд" арбітражного керуючого Сомову Ірину Вікторівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1161 від 19.07.2013).

10.01.2020 до господарського суду міста Києва надійшов звіт ліквідатора Сомової І.В та ліквідаційний баланс.

29.01.2020 до суду від ліквідатора Сомової І.В. надійшло клопотання від 24.01.2020 №02-06/23 про затвердження звіту на оплату послуг, відшкодування витрат арбітражної керуючої за час виконання повноважень ліквідатора банкрута.

24.02.2020 до суду від ліквідатора Сомової І.В. надійшли уточнення до клопотання від 24.01.2020 № 02-06/23 про затвердження звіту на оплату послуг та відшкодування витрат арбітражної керуючої за час виконання повноважень ліквідатора банкрута.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №15/857-б задоволено вказане клопотання Ліквідатора із врахуванням уточнень до нього.

Як вже зазначалось, 10.01.2020 до господарського суду міста Києва надійшов звіт ліквідатора Сомової І.В та ліквідаційний баланс.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, затверджуючи звіт Ліквідатора, ліквідаційний баланс боржника та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що, зважаючи на встановлені судом обставини, матеріалами справи підтверджується правомірність складеного ліквідатором звіту та відомості ліквідаційного балансу, згідно з якими у БК "УкрАзіаБуд" відсутні грошові кошти та майнові активи, за рахунок яких можливо було б провести задоволення вимог кредиторів. Суд дійшов висновку про здійснення ліквідатором усіх необхідних заходів щодо пошуку та виявлення активів банкрута, зокрема, шляхом звернення до відповідних реєстраційний органів.

Натомість, апеляційний господарський суд вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції неправомірною, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Судом враховується, що 21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (далі-КУзПБ) від 18.10.2018 № 2597-VIII, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97 проти України" від 21.10.2010).

Отже законодавцем за темпоральним принципом (принцип дії закону у часі) визначено пряму дію норм КУзПБ та їх застосування при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу 21.10.2019 перебувають на стадії санації.

Згідно з частиною першою статті 1 КУзПБ банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури.

У частині четвертій статті 205 Господарського кодексу України визначено, що у разі неспроможності суб`єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів він може бути оголошений за рішенням суду банкрутом.

Частиною першою статті 58 КУзПБ передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 48 КУзПБ до компетенції зборів кредиторів належить прийняття рішення про: 1) визначення кількісного складу та обрання членів комітету кредиторів; 2) дострокове припинення повноважень комітету кредиторів або окремих його членів; 3) схвалення плану санації боржника та схвалення внесення змін до нього; 4) звернення до господарського суду з клопотанням про введення наступної процедури у справі про банкрутство; 5) обрання арбітражного керуючого у разі відсторонення арбітражного керуючого, визначеного Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою, від виконання повноважень; 6) інші питання, передбачені цим Кодексом, у тому числі віднесені до компетенції комітету кредиторів.

Згідно з частиною другою статті 49 КУзПБ до закінчення процедури розпорядження майном боржника збори кредиторів приймають одне з таких рішень: схвалити план санації та подати до господарського суду клопотання про введення процедури санації і затвердження плану санації; подати до господарського суду клопотання про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. У разі наявності обставин, що не дають зборам кредиторів можливості у встановлені строки прийняти одне з таких рішень, збори кредиторів можуть прийняти рішення про звернення до господарського суду з клопотанням про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом.

Як вбачається з додатків до поданого Ліквідатором на затвердження судом звіту, нею було проведено наступні збори кредиторів (комітету кредиторів) Будівельної корпорації «УкрАзіаБуд»:

-27.04.2018 було проведено збори комітету кредиторів, які оформлено протоколом №1, на яких був присутній один кредитор (Головне управління Національної гвардії України), як зазначено у протоколі, з 57788 голосів, що становить 77%. На відповідних зборах вирішено визначити розмір щомісячної основної винагороди арбітражного керуючого, погоджено звіт про здійснення відшкодування витрат ліквідатора та створено фонд для сплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого;

- 14.11.2018 було проведено збори комітету кредиторів, які оформлено протоколом №2, на яких був присутній один кредитор (Головне управління Національної гвардії України), як зазначено у протоколі, з 57788 голосів, що становить 77%. На відповідних зборах обрано Селярова Д.М. головою зборів комітету кредиторів, погоджено звіт основної винагороди арбітражного керуючого та здійснення відшкодування витрат ліквідатора, прийнято рішення про списання майна - транспортних засобів боржника (Легковий седан-В NISSAN MAXIMA 3,0 V6 2003, легковий седан-В NISSAN ALMERA 1.5 2004, легковий седан-В NISSAN ALMERA 2004, легковий комбі-В SKODA OCTAVIA ELEG Т 2002, легковий седан-В AUDI А8 2001), сформовано ліквідаційну масу боржника;

- 04.06.2019 було проведено збори комітету кредиторів, які оформлено протоколом №3 на яких був присутній один кредитор (Головне управління Національної гвардії України), як зазначено в протоколі, з 57788 голосів, що становить 77,4%. На відповідних зборах вирішено погодити початкову вартість майна боржника на аукціоні, погоджено звіт основної винагороди арбітражного керуючого та здійснення відшкодування витрат ліквідатора, визначено умови проведення аукціону з продажу майна, яке зазначене в протоколі;

- 31.06.2019 було проведено збори кредиторів, які оформлено протоколом №1 на яких були присутні п`ять кредиторів, як зазначено в протоколі, 20536 голосів, як зазначено у протоколі, що становить 18,27 %. На відповідних зборах вирішено перенести збори кредиторів у зв`язку з відсутністю кредитора з найбільшою кількістю голосів;

- 05.12.2019 було проведено збори кредиторів, які оформлено протоколом №2, на яких були присутні два кредитори (Головне управління Національної гвардії України, Головне управління пенсійного фонду України), як зазначено в протоколі, з 57999 голосів, що становить 51,63%. На відповідних зборах вирішено обрати комітет кредиторів у складі 2-х осіб: Головне управління Національної гвардії України, Державна податкова інспекція у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві. Для завершення ліквідаційної процедури погодили списання фінансових інвестицій боржника та погоджено звіт про затвердження основної винагороди арбітражного керуючого та здійснення відшкодування витрат ліквідатора за травень-жовтень 2019 року.

29.01.2020 до суду першої інстанції від Сомової І.В. подано клопотання про долучення до матеріалів справи протокол зборів комітету кредиторів від 23.01.2020 №1. На відповідних зборах був присутній один кредитор (Головне управління Національної гвардії України), як зазначено в протоколі, з 57787, 92 голосів, що становить 100 % присутніх. На відповідних зборах вирішено обрати голову комітету кредиторів у особі Головне управління Національної гвардії України. Погоджено звіт ліквідатора. Схвалено звіт про нарахування та виплату основної винагороди арбітражного керуючого у сумі 176 750, 67 грн та здійснення відшкодування витрат ліквідатора у сумі 1 543, 13 грн.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін встановила, що ухвалою господарського суду міста Києва від 23.07.2008 у даній справі Головне управління внутрішніх військ МВС України визнано кредитором боржника на суму 21652245,30 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2017 у даній справі Головне управління Національної гвардії України визнано кредитором боржника на суму 36 138 872, 65 грн, з яких 3200,00 грн вимоги першої черги та 36 135 672, 65 грн - вимоги шостої черги.

Відповідно до п.3 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну гвардію України», головний орган військового управління Національної гвардії України, органи військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, установи та заклади Національної гвардії України є правонаступниками відповідних органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих навчальних закладів, навчальних військових частин, органів і підрозділів забезпечення, установ внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України. При цьому акти на право постійного користування земельними ділянками та свідоцтва про право власності на нерухоме майно не потребують переоформлення.

Посилання арбітражного керуючого Сомової І.В., що відповідно до вищевказаного закону здійснилось процесуальне правонаступництво Головного управління Національної гвардії України щодо кредитора у даній справі - Головного управління МВС України не береться судом до уваги, адже, матеріали справи не містять прийнятої датою до затвердження звіту Ліквідатора ухвали суду про встановлення процесуального правонаступництва у даній справі та про заміну кредитора - ГУ внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України на Головне управління Національної гвардії України щодо кредиторських вимог до боржника на суму 21 652 245,30 грн (IV черга задовлення).

До того ж, арбітражний керуючий Сомова І.В.14.09.2020 звернулась до суду апеляційної інстанції з клопотанням про заміну кредитора. Вказане клопотання ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 у даній справі задоволено, здійснено заміну кредитора у справі №15/857-б Головне управління внутрішніх військ МВС України на Головне управління національної гвардії України. Зобов`язано арбітражного керуючого Сомову І.В. внести відповідні зміни до реєстру вимог кредиторів боржника у даній справі.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що Головне управління Національної гвардії України станом на відповідні дати проведення усіх вказаних вище зборів кредиторів та зборів комітету кредиторів мало більшість голосів. Збори кредиторів і комітету кредиторів боржника, проведені 27.04.2018 і оформлені протоколом №1, проведені 14.11.2018 і оформлені протоколом №2, проведені 04.06.2019 і оформлені протоколом №3, проведені 31.10.2019 і оформлені протоколом №1, проведені 05.12.2019 і оформлені протоколом №2, проведені 23.01.2020 і оформлені протоколом №1 не можуть вважатися повноважними, оскільки їх проведено без участі кредиторів, які володіють двома і більше третинами голосів. Рішення які підтримані на цих зборах не можуть вважатись легітимними.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 48 КУзПБ перші збори кредиторів вважаються повноважними, якщо на них присутні кредитори, які мають не менше ніж дві третини голосів. Якщо перші збори не відбулися через відсутність кредиторів із необхідною кількістю голосів, протягом двох тижнів проводяться повторні перші збори, які вважаються повноважними у разі присутності на них кредиторів, що мають більше половини голосів. Якщо ж і ці збори не відбулися через відсутність кредиторів із необхідною кількістю голосів, протягом двох тижнів проводяться наступні перші збори, які вважаються повноважними у разі присутності на них кредиторів, що мають більше чверті голосів. Кількість голосів кредиторів на зборах визначається відповідно до частини четвертої цієї статті. Конкурсні кредитори мають на зборах кредиторів кількість голосів, пропорційну сумі вимог кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів за результатами попереднього засідання господарського суду та кратну одній тисячі гривень (ч.4 відповідної статті).

Аналогічна норма містилась в ч. 4 ст. 26 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Так, реєстр вимог кредиторів боржника у даній справі затверджений судом на суму 116028240, 47 грн та кількість голосів на зборах кредиторів (комітету кредиторів) має визначатись у сумі кратній, затвердженій судом сумі кредиторських вимог відповідного кредитора..

При цьому, при затверджені звіту Ліквідатора суд не звернув уваги, що ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2017 у даній справі Головне управління Національної гвардії України визнано кредитором боржника на суму 36 138 872, 65 грн, з яких 36 135 672, 65 грн - це вимоги шостої черги, які не є конкурсними, оскільки, ці вимоги були заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, відповідно до ст. 23 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на час винесення вказаної ухвали)..

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Статтею 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що учасниками зборів кредиторів боржника з правом вирішального голосу є конкурсні кредитори, визнані господарським судом та внесені до реєстру вимог кредиторів.

При цьому КУзПБ (що набрав чинності з 21.10.2019) передбачає, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.Для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Отже, Головне управління Національної гвардії України не мало право вірішального голосу на вищевказаних зборах кредиторів (комітету кредиторів) щодо вищевказаної суми кредиторських вимог, визнаних за ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2017 у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, до звіту ліквідатора додано реєстр вимог кредиторів, який не відповідає вказаним вимогам законодавства щодо фактичного розміру кредиторських вимог ГУ Національної гвардії України із невірним визначенням його голосів при голосування на зборах кредиторів (комітету кредиторів).

Розділом третім наказу Міністерства юстиції України від 17.08.2020 № 2778/5 «Про затвердження Вимог до форми та порядку ведення реєстру вимог кредиторів у справах про банкрутство (неплатоспроможність)» встановлено, що підставою для внесення відомостей до Реєстру є ухвала (постанова) господарського суду або інформація, отримана під час провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) (списання або прощення боргів, задоволення вимог кредиторів, зміна відомостей про кредитора тощо).

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 90 КУзПБ суд закриває провадження у справі про банкрутство, якщо затверджено звіт ліквідатора в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 65 КУзПБ, якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Копія цієї ухвали надсилається державному реєстратору для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - банкрута, а також власнику майна.

Частиною третьою статті 65 КУзПБ передбачено, що якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов`язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна.

Ліквідація боржника - це припинення існування суб`єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом. Ліквідаційна процедура, як стадія провадження у справі про банкрутство, є однією з найбільш ймовірних та прогнозованих процедур, які застосовуються до неплатоспроможного боржника та є механізмом виведення з ринку нерентабельних та неперспективних підприємств.

Правильне завершення ліквідаційної процедури є основним завданням ліквідатора, який, з урахуванням покладених на нього законом повноважень повинен наполегливо та добросовісно працювати упродовж всієї процедури ліквідації.

Звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс є підсумковими документами, які підтверджують належне проведення ліквідатором вичерпних заходів у ліквідаційній процедурі, вчинення адекватних дій щодо виявлення кредиторів, дебіторської заборгованості та інших активів боржника, за результатами оцінки яких суд приймає ухвалу про ліквідацію боржника та закриття провадження у справі.

КУзПБ передбачена певна сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків, які додаються до звіту ліквідатора і є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, що проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів); подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури. Обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів, щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі).

Аналогічний принцип передбачав Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній на момент звернення ліквідатора до суду з даним клопотання про затвердження звіту, ліквідаційного балансу боржника та закриття провадження у справі.

На необхідність дотримання зазначеного принципу неодноразово зверталася увага Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду під час касаційного перегляду судових рішень (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 904/5948/16, від 02.07.2019 у справі № 5011-46/1733-2012, від 12.09.2019 у справі № 914/3812/15, від 28.11.2019 у справі № 18/1971/12, від 27.02.2020 у справі № 910/21227/16).

Принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора встановлює, зокрема, критерій обґрунтованості сумнівів щодо повноти дій ліквідатора, таким чином покладає на особу, яка оспорює дотримання цієї домінанти, обов`язок обґрунтовувати, що саме не вчинив ліквідатор і як це вплинуло на результат формування ліквідаційної маси (висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 904/4863/13, від 28.11.2019 у справі № 904/6144/16).

Слід зазначити, що ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи. Затверджуючи звіт ліквідатора, господарський суд повинен дати оцінку належності проведення ліквідатором всієї ліквідаційної процедури, дотримання ним черговості задоволення вимог кредиторів, відповідності законодавству про банкрутство всіх обов`язкових додатків до звіту ліквідатора, зокрема, оцінити повноту пошуку, виявлення майнових активів банкрута, для включення їх в ліквідаційну масу, дати оцінку діям ліквідатора щодо пошуку, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, надати оцінку повноті реалізації ліквідатором активів боржника, а також з`ясувати чи здійснювались ліквідатором заходи для виявлення та повернення дебіторської заборгованості банкрута. Висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглядаючи ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора, в судовому засіданні господарський суд перевіряє обґрунтованість, правомірність та повноту дій ліквідатора, а також, достовірність змісту ліквідаційного балансу (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 922/2817/18, від 12.09.2019 у справі № 914/3812/15).

Суд акцентує увагу на тому, що завданням ліквідатора у ліквідаційній процедурі є не проста констатація факту відсутності майна, а дієвий і належний пошук майна банкрута. Отже, під час ліквідаційної процедури, ліквідатор має здійснювати вичерпні заходи, спрямовані на пошук, виявлення і повернення майна, яке перебуває у третіх осіб. Крім того, ліквідатор має здійснювати обґрунтовані і логічні дії, а також здійснювати запити до відповідних органів, з врахуванням минулої діяльності банкрута. При цьому, кількість запитів не є критерієм якості роботи ліквідатора. Таким критерієм є наповнення ліквідаційної маси (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 903/975/14).

Звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, як підсумкові документи, що подаються ліквідатором господарському суду в зв`язку з закінченням ліквідаційної процедури, не можуть бути затверджені господарським судом у відсутності доказів аналізу судом дій ліквідатора щодо виявлення майна банкрута, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, а також, вичепності його дій щодо пошуку нерухомого, рухомого майна банкрута і дебіторської заборгованості (висновок про застосування норм права, який викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.03.2018 у справі N Б-39/134-10, від 26.07.2018 у справі № 904/9631/15).

Водночас, судом першої інстанції під час розгляду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу боржника у даній справі наведеного не враховано.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно відповіді ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 08.12.2017 №38/Ак/26-57-08-01 та довідки Державної фіскальної служби України від 22.12.2017 боржником станом на 08.12.2017 та 22.12.2017, відповідно, відкрито наступні рахунки:

1) в Банк національні інвестиції № НОМЕР_1 ;

2) в ФКД ПАТ «Інпромбанк» № НОМЕР_2 ;

3) в ПАТ «АКБ «Київ» № НОМЕР_3 ;

4) в ПАТ АКБ «Аркада» № НОМЕР_4 ;

5) в АТ «ОТП банк» № НОМЕР_5 в нац. валюті;

6) в АТ «ОТП банк» № НОМЕР_5 в дол. США;

7) в ПАТ «Сітібанк» № НОМЕР_6 ;

8) в АТ «УкрСиббанк» № НОМЕР_7 .

Як вбачається з додатків до звіту, ліквідатором з метою вжиття заходів, спрямованих на пошук майна банкрута, а саме, грошових коштів боржника було зроблено відповідні запити в Банк національні інвестиції, ФКД ПАТ «Інпромбанк», в ПАТ «АКБ «Київ», в ПАТ АКБ «Аркада», в АТ «ОТП банк», в ПАТ «Сітібанк», в АТ «УкрСиббанк».

Тільки від ПАТ «АКБ «Київ» (21.01.2019 № 08.4/14.6), від ПАТ АКБ «Аркада» (від 13.03.2018 № 659/12), від АТ «ОТП банк» (від 14.01.2020 № 70-1-1/137), від ПАТ «Сітібанк» (від 13.09.2018 № 181138/0507-3) отримано відповіді про відсутність відкритих рахунків БК «УкрАзіаБуд».

Лист, що надійшов від ПАТ «Банк «Національні інвестиції» від 14.01.2019 №02/19, апеляційний суд не може вважати доказом відсутністі відкритого рахунку боржника в цьому банку, адже, текст самого листа несе інформацію про процедуру ліквідації банку, про відсутність ліцензії та про заборону ведення банківських рахунків. Інформацію про наявність відкритих рахунків боржника в цій установі та коштів на цих банківських рахунках, ліквідатором не отримано.

При цьому, від ПАТ «Інпромбанк» та від в АТ «УкрСиббанк» так і не надійшли відповіді щодо наявності відкритих рахунків боржника та коштів на них.

До суду апеляційної інстанції арбітражний керуючий додала запит до ПАТ «Інноваційно промисловий банк» (ПАТ «Інпромбанк») від 17.08.2020 про надання інформації щодо відкритих рахунків боржника, тобто запит датований вже після винесення оскаржуваної ухвали.

Суд звертає увагу, що ліквідатором не здійснено вичерпних заходів щодо пошуку транспортних засобів, зареєстрованих за боржником, які згідно з відповіддю Головного управління сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 11.12.2017 №31/156/0 оголошено у розшук.

14.11.2018 на зборах комітету кредиторів прийнято рішення про списання відповідних легкових автомобілів.Враховуючи вищевикладене це рішення комітету кредиторів не може бути взято судом до уваги. Ліквідатором не з`ясовувалось через відповідні правоохоронні органи, які саме засоби розшуку відповідних транспортних засобів вживались, чи поважними є причини того, що їх розшук не дав позитивного результату, чи є підстави для оскарження дій чи бездіяльності відповідних посадових осіб з цього приводу.

Апеляційний суд критично ставиться до дій ліквідатора, щодо списання майна боржника (Легковий седан-В NISSAN MAXIMA 3,0 V6 2003, легковий седан-В NISSAN ALMERA 1.5 2004, легковий седан-В NISSAN ALMERA 2004, легковий комбі-В SKODA OCTAVIA ELEG Т 2002, легковий седан-В AUDI А8 2001) згідно наказу від 15.11.2008 №1 та акту від 15.11.2008, як такого майна, що не знайдено. При цьому, звіт був затверджений судом 24.02.2020, тобто, з 14.11.2018 до 24.02.2020 ліквідатор вже не здійснювала дії щодо пошуку відповідного майна, а списання транспортних засобів відбулось без достатніх правових підстав з урахуванням вищевказаного.

Також, суд першої інстанції не звернув уваги, що згідно з довідкою Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів від 11.12.2017 №603-17-12/7606 ліквідатором у звіті вказано, що за боржником зареєстровано Екскаватор ЭО-2621В-2 1990 та Трактор гусеничний ДТ-75Н 1992. При цьому, в цій довідці фактично зазначено, що відповідна техніка зареєстрована за ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Фастівське імені Зеленька», тобто не за боржником, а тому ці відомості у звіті ліквідатора зазначено безпідставно.

Все вищевказане у своїй сукупності свідчить про невжиття ліквідатором належних, дієвих та вичерпних заходів щодо формування ліквідаційної маси банкрута.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

З урахуванням викладеного суд визнає обґрунтованими доводи скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу боржника та закриття провадження у даній справі, зробленими без належного дослідження поданого ліквідатором звіту, ліквідаційного балансу та долучених до них додатків, доказів та без встановлення пов`язаних з ними обставин, що входили до предмета дослідження, зокрема, щодо здійснення ліквідатором вичерпних заходів з пошуку та повернення майна банкрута в ліквідаційну масу.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити; ухвалу суду першої інстанції від 24.02.2020 у даній справі - скасувати та направити справу на стадію ліквідаційної процедури.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст.ст. 269, 270, 271, 275, 277, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у міста Києві задовольнити.

Ухвалу господарського суду Києва від 24.02.2020 у справі №15/857-б скасувати.

Справу №15/857-б направити для розгляду до господарського суду міста Києва на стадію ліквідаційної процедури.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбачені ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст виготовлено 22.09.2020.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

А.А. Верховець