ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2020 р. Справа№ 910/18512/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Дідиченко М.А.

Калатай Н.Ф.

за участі секретаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Чебикіна С.О.) від 06.07.2020 (повний текст складено 15.07.2020) у справі №910/18512/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання договору недійсним,

за участю представників згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору № 4П16095Г від 25.10.2016.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказав, що ПАТ КБ «Приватбанк», володіючи повною фінансовою інформацією про товариство, усвідомлюючи високі економічні показники діяльності товариства, висунув позивачу пропозицію, щодо можливості участі позивача у процедурі «трансформації» кредитного портфеля ПАТ КБ «Приватбанк», яка зі слів співробітників банку, була ініційована Національним Банком України, та відповідно до рішення Правління Національного банку України від 05.10.16 №323/БТ, ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язано розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля. При цьому, за твердженнями позивача, ПАТ КБ «Приватбанк» наголошував на тому, що кредитні зобов`язання попередніх боржників забезпеченні ліквідними активами, у тому числі корпоративними правами, товаром в обороті, цінними паперами та інше.

Таким чином, позивач зазначає, що оцінивши пропозицію ПАТ КБ «Приватбанк», між сторонами укладено кредитний договір та договори поруки, спрямовані на отримання прибутку від реалізації таких активів або набуття права власності на них, так як зі слів банку сукупна вартість активів, що передані такими третіми особами в якості забезпечення своїх зобов`язання банку, у декілька разів перевищують заборгованість таких осіб перед банком, при цьому, обов`язковою умовою на якій наполягав позивач було набуття позивачем права власності на акти, що забезпечували зобов`язання боржників перед банком, що узгоджено сторонами у п. 10 Договору поруки.

У зв`язку з тривалим невиконанням банком умов п.8 та п. 10 договору поруки, банк не мав на меті передати позивачу документи, що підтверджували наявність забезпечення зобов`язань боржників у вигляді цінних для позивача активів, а лише використовував інформацію про такі активи для спонукання позивача укласти договір поруки з метою реалізації плану «трансформації» (на виконання вимог Національного Банку України), чим ввів позивача в оману, щодо істотних умов договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/18512/19 відмовлено у задоволені позовних вимог, у зв`язку з тим, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили про введення відповідачем позивача в оману при вчиненні спірного правочину, не доведено факту обману, наявності умислу в діях відповідача та істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману,не надано доказів на їх підтвердження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/18512/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також апелянт надав заперечення щодо ухвали суду першої інстанції від 17.02.2020 про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що формулювання мети отримання кредиту, визначене у кредитному договорі, запропоноване самим банком, як максимально широке поняття, що не обмежує використання коштів та дозволяє їх використання на виконання зобов`язань за договорами поруки. Банк, як недобросовісна сторона правочину, навмисно з метою виконання трансформації (реструктуризації) кредитного портфелю банку, ввело в оману позивача щодо існування у банку договорів, укладених для забезпечення права вимоги за кредитними зобов`язаннями боржників, що і спонукало позивача до укладення кредитного договору. Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань апелянта про витребування доказів, тож скаржником заявлено аналогічне клопотання в апеляційні скарзі. Так, він просить витребувати у відповідача належним чином засвідчену копію рішення Правління Національного Банку України від 05.10.2016 № 323/БТ; інформацію про заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛ ТРЕЙД" за кредитним договором від 16.12.2015 № 4К15103И, Товариства з обмеженою відповідальністю "АДАМАНТ ОЙЛ" за кредитним договором від 16.12.2015 №4А15106И, ТОВ "ЗЕБРІНА" за кредитним договором від 30.11.2015 № 4315077И, Товариства з обмеженою відповідальністю "САЙВЕНА" за кредитним договором від 15.05.2012 № 4С12143И із зазначенням, яка саме заборгованість наявна і яка надання відповіді.

18.08.2020 матеріали справи з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/18512/19, розгляд справи призначено на 17.09.2020.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2020, у зв`язку з перебуванням суддів Кропивної Л.В. та Пашкіної С.А., які входить до складу колегії суддів і не є суддями - доповідачами, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Дідиченко М.А., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 справу прийнято до провадження у новому складі суду: Поляк О.І. (головуючий), Дідиченко М.А., Калатай Н.Ф.

В судовому засіданні 17.09.2020 колегія суддів заслухала представників сторін. Колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання апелянта про витребування доказів з огляду на таке.

В обґрунтування заявленого клопотання позивач зазначив, що рішення Національного Банку України від 05.10.2016 року № 323/БТ може підтвердити обставини, за яких було укладено оскаржуваний договір, обставини щодо зобов`язання Національним Банком України відповідача здійснити процедуру трансформації. Вказане рішення спростовує доводи відповідача про те, що оспорюваний правочин здійснено не в рамках процедури трансформації. Інформація щодо заборгованості по кредитним договорам вищезазначених юридичних осіб, на думку заявника, має підтвердити факт повного виконання ним зобов`язань за договорами поруки.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Так, з оскаржуваного договору не вбачається, що він укладений в межах процедури трансформації, жодних посилань на вказане рішення останній не містить, отже колегія суддів не вбачає підстав для витребування вказаного рішення, оскільки означений доказ не є необхідним в контексті заявленої позовної вимоги. Щодо доказів на підтвердження розміру заборгованості ТОВ "КАПІТАЛ ТРЕЙД", ТОВ "АДАМАНТ ОЙЛ", ТОВ "ЗЕБРІНА", ТОВ "САЙВЕНА" за кредитними договорами, то колегія суддів також не вбачає підстав для їх витребування, оскільки договори поруки щодо вказаних боржників не є предметом спору у даній справі, а інформація щодо боргів означених осіб за кредитними договорами не є предметом доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів також відхиляє заперечення апелянта щодо необґрунтованої відмови суду першої інстанції в задоволенні клопотання про витребування доказів. Твердження апелянта про безпідставність прийняття вказаної ухвали без виходу до нарадчої кімнати спростовуються ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої ухвали, які не оформлюються окремим документом, суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" (позичальник) укладено кредитний договір №4П16095Г.

Пунктом А.1. кредитного договору визначено вид кредиту, а саме відновлювальна кредитна лінія - кредит, що надається позичальнику частинами або повністю до дати, зазначеної у п. А.З., у межах ліміту цього договору, у тому числі після часткового або повного погашення по кредиту, таким чином, щоб фактична заборгованість за кредитом не перевищувала встановлений ліміт кредитного договору.

За умовами п. А.2. кредитного договору ліміт цього кредитного договору: ,00 (чотири мільярди п`ятсот п`ятдесят мільйонів) гривень, на наступні цілі: фінансування поточної діяльності підприємства. У разі виникнення заборгованості позичальника перед банком з відшкодування витрат згідно з п. 2.2.13. ліміт цього договору збільшується на відповідну суму заборгованості, на цілі з відшкодування витрат згідно з п. 2.1.5.

Пунктом А.3. кредитного договору встановлено термін повернення кредиту " 15" жовтня 2025 року.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань ряду осіб перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", між позивачем та відповідачем укладено договори поруки.

25.10.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" (поручитель) укладено договір поруки № 4К15103И/П відповідно до предмету якого, поручитель надав поруку перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛ ТРЕЙД" (боржник) своїх зобов`язань за кредитним договором від 16.12.2015 №4К15103И, а саме: з повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

25.10.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" (поручитель) було укладено договір поруки № 4А15106И/П відповідно до предмету якого, поручитель надав поруку перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "АДАМАНТ ОЙЛ" (боржник) своїх зобов`язань за кредитним договором від 16.12.2015 № 4А15106И, а саме: з повернення кредиту та сплаті відсотків за користування креп відповідно до кредитного договору.

25.10.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" (поручитель) укладено договір поруки № 4315077И/П відповідно до предмету якого, поручитель надав поруку перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗЕБРІНА" (боржник) своїх зобов`язань за кредитним договором від 30.11.2015 № 4315077И, а саме: з повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

25.10.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" (поручитель) було укладено договір поруки № 4С12143И/П відповідно до предмету якого, поручитель надав поруку перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "САЙВЕНА" (боржник) своїх зобов`язань за кредитним договором від 15.05.2012 № 4С12143И, а саме: з повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до Кредитного договору.

Спір у даній справі виник у зв`язку з запереченням позивачем дійсності кредитного договору від 25.10.2016 №4П16095Г. За твердження позивача, у зв`язку з тривалим невиконанням банком умов п.8 та п. 10 договору поруки, банк не мав на меті передати позивачу документи, що підтверджували наявність забезпечення зобов`язань боржників у вигляді цінних для позивача активів, а лише використовував інформацію про такі активи для спонукання позивача укласти кредитний договір та договори поруки з метою реалізації плану «трансформації» (на виконання вимог Національного Банку України), чим ввів позивача в оману, щодо істотних умов кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання спірного договору недійсним, а тому вимога про визнання недійсним кредитного договору № 4П16095Г від 25.10.2016 задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Цивільного кодексу України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст.ст. 230-233 Цивільного кодексу України визначальним є те, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України може бути визнаний судом недійсним. Саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України.

Вказаний правовий висновок викладено в Постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 911/485/18, 25.07.2019 у справі № 910/9879/18.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу № 20/10-2016 від 20.10.2016 загальних зборів учасників ТОВ "Пром Гарант Плюс", а саме, по першому питанню порядку денного було вирішено укласти кредитний договір з ПАТ КБ "Приватбанк" (відновлювальна кредитна лінія на суму ,00 (чотири мільярди п`ятсот п`ятдесят мільйонів) гривень).

Відповідно до техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів від 21.10.2016 та заявки на отримання кредиту від 21.10.2016, що були надані позивачем на адресу Банку, метою кредитування самим позивачем зазначено - фінансування поточної діяльності.

Також, у відповідності до пункту А.2 спірного кредитного договору цілями кредитування визначено - фінансування поточної діяльності.

Матеріали справи не містять та апелянтом не надано доказів на підтвердження погодження умов участі позивача у трансформації кредитного портфелю банку, про яку зазначено у позові.

При цьому, зазначений протокол не містить посилань на необхідність укладення кредитного договору або договорів поруки з метою погашення заборгованості боржників банку та отримання прибутку у вигляді набуття позивачем майна, переданого у якості забезпечення за кредитними договорами останніми, так само, як і не містить відомостей щодо такого майна.

Не містять так само і умови оспорюваного кредитного договору положень про трансформацію кредитного портфелю банку, необхідність укладення позивачем договорів поруки та щодо інших обставин, на які позивач посилається в обґрунтування свого позову. З наявних у матеріалах справи доказів можна дійти висновку, що позивач мав лише намір укласти кредитний договір виключно для фінансування своєї поточної діяльності.

Отже, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається пов`язаності обставин кредитування позивача з погашенням позивачем (поручителем за договорами поруки) за рахунок отриманих в якості кредиту коштів кредитної заборгованості попередніх боржників.

З огляду на вищенаведене, позивачем не доведено факту навмисного введення відповідачем в оману позивача щодо природи та предмету правочину, його прав та обов`язків (ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України), тоді як введення в оману щодо мотивів правочину не є підставою для визнання його недійним на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України.

Отже, колегія суддів, дослідивши в межах доводів апеляційної скарги обставини справи, встановила, що суд першої інстанції всебічно та повно дослідив подані докази, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/18512/19 - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст постанови складено 25.09.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді М.А. Дідиченко

Н.Ф. Калатай