ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2020 р. Справа№ 925/1351/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Остапенка О.М.

Пантелієнка В.О.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції, за участю секретаря судового засідання Брунько А.І.

та представників сторін:

від ОСОБА_1 : Комлик І.С. - ордер серія ІА №1035603 від 26.05.2020;

від ДП "Машинобудівний завод "Оризон": Капустін М.Р. - довіреність б/н від 11.06.2020;

арбітражний керуючий Носань Н.С. - свідоцтво №548 від 10.04.2013;

прокурор Київської міської прокуратури Левицька Н.В. - наказ №198к від 11.09.2020.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.06.2020

у справі №925/1351/19 (суддя Спаських Н.М.)

за заявою ініціюючого кредитора Управління Пенсійного фонду України в м. Сміла

до боржника Державного підприємства "Машинобудівний завод "Оризон"

про банкрутство юридичної особи (справа №10/2180)

в межах справи за заявою ДП "Машинобудівний завод "Оризон"

до ОСОБА_1

про витребування майна, скасування запису про право власності, реєстрацію права власності

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор Державного підприємства "Машинобудівний завод "Оризон" звернувся до Господарського суду Черкаської області (в межах справи про банкрутство) з заявою №02-31/507 від 14.11.2019 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння в якій просив суд:

- витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Державного підприємства "Машинобудівний завод "Оризон" нежитлову будівлю корпусу №19, яка складається з виробничого корпусу літ.А-1 та адміністративно-побутових приміщень літ.А-3, реєстраційний номер 105, розташовану по АДРЕСА_1 , площею 1429,5 кв.м.;

- скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №27196984 від 25.07.2018 право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю корпусу №19 до складу якої входять виробничий комплекс літ. А-1 та адміністративно-побутові приміщення літ. А-3, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 05 (запис внесений до Державного реєстру приватним нотаріусом Романій Н.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42227962 від 25.07.2018);

- зареєструвати право власності Державного підприємства "Машинобудівний завод "Оризон" на нежитлову будівлю корпусу №19 до складу якої входять виробничий комплекс літ. А-1 та адміністративно-побутові приміщення літ.А-3, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна : 05.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.06.2020 (повний текст складено 03.07.2020) позов задоволено частково.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Державного підприємства "Машинобудівний завод "Оризон" нежитлову будівлю корпусу №19, яка складається з виробничого корпусу /літ.А-1/ та адміністративно-побутових приміщень /літ.а-3/, розташовану по АДРЕСА_1 , площею 1429,5 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 05.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №27196984 від 25.07.2018 про право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю корпусу №19, до складу якої входять виробничий корпус /літ.А-1/ та адміністративно-побутові приміщення /літ.а-3/, розташовану по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 05 (запис внесений до Державного реєстру приватним нотаріусом Романій Н.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42227962 від 25.07.2018).

В решті вимог у позові відмовлено.

В обґрунтування даного рішення місцевий господарський суд зазначив, що скасування судового рішення про право власності та подальший кількаразовий перепродаж майна різними особами є доказом того, що спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею, що дає позивачу право витребувати майно від добросовісного набувача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 07.07.2020, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 18.06.2020 у справі №925/1351/19 та прийняти нове рішення, яким позовну заяву боржника Державного підприємства "Машинобудівний завод "Оризон" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Носань Н.С. від 14.11.2019 №02-03/507 про витребування майна від ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В обґрунтування доводів викладених в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, а саме положення ст.ст. 267, 388 ЦК України; не прийнято до уваги позицію відповідача у справі.

Зокрема, скаржник стверджує, що:

- перший набувач права власності на спірні приміщення ( ОСОБА_2 ) набув його правомірно на підставі прилюдних торгів щодо примусової реалізації нежитлових приміщень корпусу №19, які не оспорювались та не визнані недійсними;

- ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна;

- пропущено строки позовної давності за вимогами позивача.

Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 03.08.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №925/1351/19 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Верховець А.А., судді: Поляков Б.М., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.06.2020 у справі №925/1351/19 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України, надано заявнику строк на усунення недоліків.

14.08.2020 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшло клопотання про залучення документів до матеріалів справи, до якого додано докази сплати судового збору у встановленому розмірі.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2020, здійсненого у зв`язку із перебуванням судді Дикунської С.Я., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, апеляційна скарга ОСОБА_1 у справі №925/1351/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Верховця А.А., суддів: Полякова Б.М., Остапенка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.06.2020 у справі №925/1351/19; розгляд апеляційної скарги призначено на 15.09.2020.

25.08.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Носань Н.С. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої арбітражний керуючий просив доручити, зокрема, Господарському суду Черкаської області.

31.08.2020 до суду апеляційної інстанції від ДП «Машинобудівний завод «Оризон» надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 18.06.2020 у справі №925/1351/19 - без змін, оскільки позивачем було доведено наявність усіх необхідних елементів для витребування майна із володіння ОСОБА_1

08.09.2020 до суду апеляційної інстанції від Прокуратури Черкаської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого остання просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.06.2020 у справі №925/1351/19 без задоволення, вказане рішення - без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2020 задоволено клопотання арбітражного керуючого Носань Н.С. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; доручено Господарському суду Черкаської області провести судове засідання у справі №925/1351/19 в режимі відеоконференції 15.09.2020 об 15:00.

14.09.2020 до суду апеляційної інстанції від Мінекономіки надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого Міністерство просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення Господарського суду Черкаської області від 18.06.2020 у справі №925/1351/19 залишити без змін.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2020, здійсненого у зв`язку із перебуванням судді Полякова Б.М., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, у справі №925/1351/19 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Верховця А.А., суддів Пантелієнка В.О., Остапенка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.06.2020 у справі №925/1351/19 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2020 у розгляді справи №925/1351/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.06.2020 оголошено перерву до 22.09.2020.

16.09.2020 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Носань Н.С. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої арбітражний керуючий просив доручити, зокрема, Господарському суду Черкаської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 задоволено клопотання арбітражного керуючого Носань Н.С. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; доручено Господарському суду Черкаської області провести судове засідання у справі №925/1351/19 в режимі відеоконференції.

21.09.2020 до суду апеляційної інстанції від ДП «Машинобудівний завод «Оризон» надійшла промова на судових дебатах.

В судовому засіданні 22.09.2020 представник ОСОБА_1 вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати.

Представник ДП «Машинобудівний завод «Оризон», ліквідатор та прокурор Київської міської прокуратури заперечували проти доводів викладених у апеляційній скарзі, просили суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

В судовому засіданні 22.09.2020, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, згідно протоколу проведення прилюдних торгів (аукціону) з продажу арештованого майна б/н від 15.02.2008, складеного ЧФ ТОВ "СТРАТЕГ", 15.02.2008 на прилюдних торгах (аукціоні), проведених за ініціативною відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2 придбав:

- лот №1 - "адміністративно-побутові приміщення корпусу №19 "Машинобудівного заводу "ОРИЗОН" загального площею 383,48 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ", за 198 948,00 грн.;

- лот №2 - "виробничі приміщення корпусу №19 "Машинобудівного заводу "ОРИЗОН", загальною площею 1 045,71 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ", за 218 900,00 грн.

Відповідно до довідки Управління архітектури, регулювання, забудови та земельних відносин міста Смілянської міської ради №1 від 25.01.2008, згідно до чергового плану міста та проведення впорядкування адресної нумерації, корпусу №9, що належав ДП "МЗ "ОРИЗОН" та мав адресу: АДРЕСА_2 , надано нову адресу: АДРЕСА_1 . Тобто, фактична адреса придбаних приміщень корпусу АДРЕСА_1, як вказано в протоколі.

Не отримавши у нотаріуса свідоцтво про придбання з прилюдних торгів об`єкту нерухомості, ОСОБА_2 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом про визнання права власності на придбане ним з прилюдних торгів майно.

17.03.2008 рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі №2-705/2008 позов ОСОБА_2 задоволено повністю та визнано договір купівлі-продажу, за яким 15.02.2008 ОСОБА_2 купив з прилюдних торгів майно - належну Державному підприємству "машинобудівний завод "Оризон" будівлю корпусу №19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення), загальною площею 1419,8 кв.м., по АДРЕСА_1 дійсним. Визнано за ОСОБА_2 право власності на придбану будівлю корпусу №19.

08.04.2008 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на корпус №19 по АДРЕСА_1 (згідно інформаційної довідки №157382952 від 24.02.2019).

В подальшому, постановою Апеляційного суду Черкаської області від 02.12.2016 у справі №22-ц/793/2389/16 рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області скасоване та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю. В обґрунтування даного рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки сторонами договору не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, у позивача ОСОБА_2 не виникло право власності на будівлю корпусу №19 адміністративно-побутові та виробничі приміщення), загальною площею 1419,8 кв.м., по АДРЕСА_1 .

Разом з тим після реєстрації права власності на спірний об`єкт за ОСОБА_2 було вчинено ряд правочинів купівлі-продажу щодо вказаного майна.

Так, 19.08.2008 приватним нотаріусом Новіковим І.М. посвідчено договір купівлі-продажу та зареєстровано його в реєстрі за номером 7215, за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав нежитлову будівлю корпусу №19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення) за адресою: АДРЕСА_1 .

14.11.2009 укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі корпусу №19, за яким ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 придбала нежитлові будівлі корпусу №19 за адресою: АДРЕСА_1 , вартість продажу склала 200 000,00 грн.

21.07.2010 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області по справі №2-1972/10 винесено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_3 , визнано договір купівлі-продажу нежитлової будівлі корпусу №19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення) площею 1419,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсним; визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлову будівлю корпусу №19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення) площею 1419,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27190499 від 02.09.2010 Смілянським виробничим відділком комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" прийнято рішення про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю корпусу №19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення) площею 1429,5 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

30.09.2015 Смілянською міською радою Черкаської області на LХХV сесії прийнято рішення №75-119/VI, яким було передано в оренду земельну ділянку комунальної власності (кадастровий номер :06:003:0101), площею 0,7131 га ОСОБА_3 під нежитлову будівлю корпусу АДРЕСА_3 .

26.01.2016 було проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлову будівлю корпусу №19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення), що розташований: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №52122532 від 27.01.2016, нежитловій будівлі корпусу №19 було присвоєно реєстраційний номер 05.

01.02.2016 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. посвідчено договір дарування нежитлової будівлі, за яким ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв в дар нежитлову будівлю корпусу №19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (п`ятнадцять), а саме: літ. А-1, а-3 - виробничий корпус, адміністративно-побутові приміщення, загальною площею 1429,5 кв.м.

01.02.2016 приватним нотаріусом Плахою Тамарою Іванівною прийнято рішення №28021052 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за ОСОБА_4 право власності на нежитлові будівлі корпусу №19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення), за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу зборів засновників ТОВ "Торговий дім "Еколюкс-Баварія" № 1 від 15.02.2016 єдиним засновником якого є ОСОБА_4 , було прийнято рішення:

- про створення підприємства у формі ТОВ "Торговий дім "Еколюкс-Баварія";

- про створення статутного капіталу Товариства з одним засновником у розмірі 11975000,00 грн., що становить 100 % статутного капіталу Товариства;

- про створення статутного капіталу Товариства шляхом внесення до нього майна - нежитлової будівлі корпусу №19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення) за адресою: АДРЕСА_1 .

15.02.2016 складено акт прийому-передачі майна, яке вносить засновник для формування статутного капіталу ТОВ "Торговий дім "Еколюкс-Баварія", яким засновник ОСОБА_4 передав до статутного капіталу Товариства нежитлову будівлю корпусу №19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення) за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 11975000,00 грн.

Відповідно до протоколу зборів засновників ТОВ "Торговий дім "Еколюкс-Баварія" 2 від 25.10.2017, єдиним засновником цього товариства ОСОБА_4 прийнято рішення, зокрема:

- припинити діяльність Товариства шляхом ліквідації;

- повернути Засновнику вклад в статутний капітал у розмірі 100 % у первісному вигляді, а саме: майно - нежитлову будівлю корпусу №19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення) за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 11975000,00;

01.11.2017 складено акт прийому-передачі майна, яким ОСОБА_4 повернуто вклад в статутний капітал цього товариства в первісному вигляді, а саме: майно - нежитлові будівлі корпусу №19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення) за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 11975000,00 грн..

29.11.2017 державним реєстратором Виконавчого комітету Смілянської міської ради Миколенко Т.О. зареєстровано право власності ОСОБА_4 на нежитлову будівлю корпусу № 19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення) за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 01.11.2017.

25.07.2018 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій П.В. посвідчено договір купівлі-продажу та зареєстровано його в реєстрі за номером 7840, за яким ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 придбав нежитлові будівлі корпусу №19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення) за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 203 300,00 грн.

Станом на час звернення ліквідатора ДП «Машинобудівний завод «Оризон» до суду з даним позовом корпус №19 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за громадянином ОСОБА_1 (згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №188575041 від 13.11.2019), який є останнім власником спірного майна.

Предметом судового розгляду у даній справі є питання наявності/відсутності правових підстав для витребування спірного нерухомого майна на користь ДП «Машинобудівний завод «Оризон» із володіння ОСОБА_1 .

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі №6-2407цс15).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 у справі №6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Частиною першою статті 388 ЦК України унормовано, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Аналіз змісту наведеної норми свідчить, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16.08.2017 у справі № 6-54цс17).

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої статті 388 Цивільного кодексу України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.12.2016 у справі №6-2233цс16, у постанові від 18.01.2017 у справі №6-2776цс16 та у постанові від 27.04.2017 у справі №6- 2894цс16.

Державне підприємство «Машинобудівний завод «Оризон» стверджує, що ОСОБА_2 набув право власності на спірне нерухоме майно згідно рішення Смілянського міськрайонного суду від 17.03.2008 по справі №2-705/2008, яке було скасоване постановою Апеляційного суду Черкаської області від 02.12.2016 по справі №2-705/2008, що свідчить про те, що майно вибуло з володіння власника поза його волею іншим шляхом та являється підставою для витребування майна із володіння ОСОБА_1 .

В свою чергу ОСОБА_1 посилається на відсутність підстав для витребування майна від добросовісного набувача, оскільки ОСОБА_2 набув право власності на спірне нерухоме майно не за результатами ухваленого судового рішення, а на підставі прилюдних торгів, що відбулись 15.02.2008 за ініціативою відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції, де ОСОБА_2 було оголошено переможцем.

Північний апеляційний господарський суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

15.02.2008 ОСОБА_2 на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна, що відбулись за ініціативою відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції, придбав належну ДП «Машинобудівний завод «Оризон» будівлю корпусу №19 загальною площею 1419,8 кв.м., що знаходиться по адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 4 ст. 656 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України (в редакції чинній на час проведення прилюдних торгів) до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до положень ст. 657 ЦК України (в редакції чинній на час проведення прилюдних торгів) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно п. 6.1. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 №68/5 (надалі - «Тимчасове положення»), після повного розрахунку переможця прилюдних торгів за придбане майно на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби.

У свою чергу, п. 6.4. Тимчасового положення передбачено, що на підставі цього акта нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів являється нравовстановлюючим документом, яким посвідчує набуття покупцем права власності на нерухоме майно, придбане ним на прилюдних торгах та фактично завершує перехід права власності від попередньо власника майна, поза волею якого було реалізоване майно на прилюдних торгах, до покупця майна.

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції, чинній на момент проведення прилюдних торгів) підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили.

З аналізу наведених норм слідує, що станом на дату виникнення правовідносин щодо реалізації майна з прилюдних торгів (15.02.2008), вілповідні положення Цивільного кодексу України передбачали, що правочини, предметом яких являється відчуження нерухомого майна, підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Тобто, правочин між відділом державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції, який у примусовому порядку реалізовував майно ДП «М3 «ОРИЗОН», та ОСОБА_2 підлягав нотаріальному посвідченню, чим, виходячи із аналізу Тимчасового положення, положень ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», являється отримання ОСОБА_2 відповідного свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, та подальшій державній реєстрації на підставі вищевказаного свідоцтва.

Однак матеріалами справи підтверджується та не спростовано в судовому засіданні скаржником, що ОСОБА_2 не було отримано відповідного свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, у зв`язку із чим, перехід права власності не було належним чином підтверджено та він не мав можливості зареєструвати придбане ним нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто не став повноцінним власником нерухомого майна.

Саме через відсутність зазначеного вище свідоцтва ОСОБА_2 в подальшому звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним (правочину який виник між сторонами за результатами прилюдних торгів) та визнання права власності, який був задоволений рішенням суду від 17.03.2008.

За наведених обставин слід дійти висновку, що правочин, який виник за результатами прилюдних торгів являється нікчемним в силу недотримання сторонами нотаріальної форми правочину, у зв`язку із чим, жодних правових наслідків за результатами його укладення не виникає. Натомість з моменту визнання його дійсним за рішенням суду він вважається таким, що укладений сторонами, однак правовстановлюючим документом на майно для ОСОБА_2 являється саме рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2008, яке стало підставою для проведення подальшої державної реєстрації приміщень за ОСОБА_2 . Тобто, з моменту скасування вказаного рішення суду (постановою Апеляційного суду Черкаської області від 02.12.2016 по справі №2-705/2008) правовстановлюючий документ на підставі якого ОСОБА_2 володів спірними приміщеннями корпусу №19 - скасований, що свідчить про те, що майно вибуло із володіння власника поза його волею іншим шляхом та являється підставою для витребування майна із володіння нинішнього власника майна. До того ж, колегія суддів звертає увагу скаржника, що постановою Апеляційного суду Черкаської області від 02.12.2016 було встановлено факт того, що в результаті прилюдних торгів у ОСОБА_2 не виникло право власності на будівлю корпусу №19 (адміністративно-побутові та виробничі приміщення) загальною площею 1419,8 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Таким чином доводи скаржника стосовно того, що ОСОБА_2 набув право власності на спірні приміщення на підставі прилюдних торгів щодо примусової реалізації нежитлових приміщень є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

З`ясовуючи обставину перебування спірного майна у володінні позивача колегією суддів встановлено, що ДП «МЗ «ОРИЗОН» володіло спірними приміщеннями корпусу №19 на праві господарського відання, що підтверджується розподільчим балансом (станом на 01.04.2003) та актом приймання-передачі основних засобів, згідно яких ДПФ «ОРИЗОН-ТРАНС» передало, а ДП «МЗ «ОРИЗОН» прийняло корпус №19.

Окрім цього, в судовому засіданні сторони вказували на те, що усе майно, що перебуває або перебувало у володінні ДП «МЗ «ОРИЗОН» являється державним майном, відповідно до положень статуту ДП «МЗ «ОРИЗОН», перезатвердженого наказом Міністерства промислової політики України №143 від 03.04.2007, а саме п. 4.2., у якому передбачено наступне: «Майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання».

Відповідно до ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу України, право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ч. 4 ст. 136 ГК України, щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Таким чином, положення Господарського кодексу України передбачають можливість застосування встановлених законодавством механізмів захисту порушеного права власності і в тому випадку, якщо порушене право господарського відання, з чого слідує, що ДП «МЗ «ОРИЗОН» наділене правом на заявлений вимог про витребування майна на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності порушених прав боржника та правових підстав для звернення ліквідатора боржника до суду з цим позовом.

Крім того, Суд вважає за необхідне зазначити, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2018 у справі №372/2180/15-ц була висловлена наступна правова позиція.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". Одним із елементів дотримання принципу "пропорційності" при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

Висновки Європейського суду з прав людини потрібно застосовувати не безумовно, а із урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Це пов`язано з тим, що певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна.

Північний апеляційний господарський суд зазначає, що ОСОБА_1 не мав перешкод у доступі до законодавства та відповідних державних реєстрів та проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що на момент набуття ОСОБА_1 права власності на спірне майно (25.07.2018) було скасовано судове рішення на підставі якого майно було зареєстроване за ОСОБА_2 (постановою Апеляційного суду Черкаської області від 02.12.2016 скасовано рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2018 у справі №2-705/2008), що у даному випадку ставить під обґрунтований сумнів добросовісність ОСОБА_1 під час набуття спірного нерухомого майна у власність.

У справі яка розглядається, враховуючи те, що право власності за ОСОБА_2 зареєстровано згідно рішення суду, яке скасовано, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 , який є останнім набувачем спірного майна у власність, критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладене, виходячи з аналізу наведених норм та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Черкаської області про наявність підстав для витребування у ОСОБА_1 спірного майна відповідно до положень статті 388 Цивільного кодексу України.

Крім того обґрунтованою є позовна вимога про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності на спірне майно за ОСОБА_1 , оскільки дана вимог є похідною та спрямована на повне відновлення права власності позивача на спірне приміщення.

Щодо вимоги ліквідатора боржника про реєстрацію права власності ДП "Машинобудівний завод "Оризон" на спірне майно суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду сформований у пункті 146 постанови від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 за яким задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Отже, пред`явлення позивачем вимоги про реєстрацію права власності ДП "Машинобудівний завод "Оризон" на спірне майно не є необхідним для ефективного відновлення його права, а відтак задоволенню не підлягає.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що 11.03.2020 відповідачем було подано до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності в порядку статті 267 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №911/3677/17 сформовано висновок щодо застосування норм права згідно якого якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Отже, для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу за звернутою до цієї сторони позовною вимогою, поважності причин пропущення (за наявності) і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №907/50/18 зроблено висновок про застосування норми права згідно якого за наявності правових підстав для витребування майна від добросовісного набувача відповідно до статей 387, 388 ЦК України мають застосовуватися положення статті 267 ЦК України.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Суд зазначає, що і в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права (постанова Верховного Суду України від 27.05.2014 у справі № 5011-32/13806-2012).

За твердженнями ОСОБА_1 перебіг позовної давності для пред`явлення даного позову розпочався ще з 15.02.2008 (з моменту проведення прилюдних торгів щодо реалізації спірного нерухомого майна) і тому строк позовної давності є пропущеним, що є підставою для відмови в позові.

Проте колегія суддів не погоджується з даними доводами скаржника, оскільки, як було встановлено судом, право власності на спірні нежитлові приміщення корпусу №19 за ОСОБА_2 було визнано на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2008 у справі №2-705/2008 та фактично з дати набрання рішенням законної сили він набув усіх правомочностей власника нерухомого майна. А тому до моменту прийняття постанови Апеляційного суду Черкаської області від 02.12.2016 по справі №2-705/2008, якою скасовано рішення суду на підставі якого було зареєстровано право власності на спірні об`єкти за ОСОБА_2 , у позивача була відсутня об`єктивна можливість отримати задоволення від подачі позову про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Таким чином доводи ОСОБА_1 стосовно того, що перебіг позовної давності розпочався з моменту вибуття спірного майна з володіння боржника являються помилковими, оскільки на той момент судом було визнано законним володіння ОСОБА_2 спірним майном.

За наведеного, оскільки право власності боржника на спірне майно було порушено з моменту прийняття Апеляційним судом Черкаської області постанови про скасування судового рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2008, то початок перебігу строку позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, слід обраховувати з 02.12.2016, як вірно встановлено місцевим господарським судом. Відтак звернувшись до суду з даним позовом 15.11.2019 позивач не пропустив строків позовної давності.

У підсумку, з`ясувавши всі обставини справи у їх сукупності, зокрема вибуття майна з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, відсутність підстав для застосування строків позовної давності, Господарський суд Черкаської області дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог заяви ліквідатора ДП "Машинобудівний завод "Оризон".

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час постановлення оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

В зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.06.2020 у справі №925/1351/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 18.06.2020 у справі №925/1351/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/1351/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Cторони мають право оскаржити постанову до Верховного суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.09.2020.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко