ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/471/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Жилдорстрой", м.Балаклія
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комснаб Лідер", м.Харків
про стягнення 188 080,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Жилдорстрой" (позивач) звернулось до Господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комснаб Лідер" (відповідач) заборгованість за договором підряду № 049/17 від 10.03.2017 в сумі 188080,13 грн., яка складається з: 81 063,14 грн. - сума основного бору; 81 060,00 грн. - пеня; 6 669,00 грн. - 3% річних; 19 287,99 грн. - інфляційні втрати. Витрати зі сплати судового збору в сумі 2 821,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено відповідачу 15-денний термін для подання відзиву на позовну заяву із нормативно-правовим та документальним обґрунтуванням своєї правової позиції.

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Пунктом 11 вищевказаного Закону у Господарський процесуальний кодекс України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) внесено зміни, зокрема: розділ Х Прикінцеві положення доповнено пунктом 4 такого змісту: 4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Приймаючи до уваги, що дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження та її розгляд починається зі стадії розгляду справи по суті, та у зв`язку з тим, що вищевказаним Законом продовжено строк розгляду справи по суті, суд ухвалою від 13.04.2020 продовжив строк розгляду даної справи на строк дії карантину.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, ухвалу про відкриття провадження у справі від 28.02.2020 не отримав.

При цьому, суд зазначає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. Ухвали суду про відкриття провадження у справі від 28.02.2020 та про продовження строку розгляду справи від 13.04.2020 направлялись відповідачу на адресу, вказану позивачем у позовній заяві: 61080, м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 201, яка співпадає з адресою згідно Витягу з ЄДРПОУ, проте копії ухвал суду були повернуті до суду з відміткою Укрпошти за незапитом.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, проте відзив на позовну заяву у строк встановлений судом не подав, суд вирішує справу в порядку ч. 9 ст. 165 ГП України за наявними в ній матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.04.2020 продовжено строк розгляду справи на строк дії карантину. Проте, враховуючи те, що матеріали справи містять докази та документи, необхідні для правильного вирішення спору, з метою незатягування судового процесу, та враховуючи права та інтереси сторін, суд дійшов висновку про розгляд даної справи з винесенням судового рішення.

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

10 березня 2017 року між ТОВ "Жилдорстрой" (замовник) та ТОВ Комснаб Лідер (підрядник) укладено договір підряду № 049/17ДП, відповідно до умов якого підрядник зобов`язався виконати будівельно-монтажні та ремонтно-будівельні роботи, а замовник прийняти роботи та оплатити їх на умовах цього договору (надалі Договір).

Відповідно до пункту 2.1. Договору ціна договору складає: відповідно до локального кошторису та договірної ціни.

21.03.2017 між сторонами підписано договірну ціну на послуги з поточного ремонту системи опалення Міловського ДНЗ в с. Мілова Балаклійського району Харківської області. Відповідно до договірної ціни вартість робіт встановлена у сумі 81 063,14 грн (а.с. №10).

11.05.2017 відповідач надав позивачу рахунок-фактуру №КС-00000190 для сплати 81 063,14 грн послуг з поточного ремонту системи опалення Міловського ДНЗ в с. Мілова Балаклійського району Харківської області (а.с. №11).

Як вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням №58 від 11.05.2017 ТОВ Жилдорстрой сплатило ТОВ Комснаб Лідер 81 063,14 грн. за поточний ремонт з-но рах.№ КС-00000190 від 11.05.2017 (а.с. № 12).

За умовами п. 2.3 договору, замовник здійснює оплату робіт по Договору шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника у наступному порядку: згідно актів виконаних робіт.

Замовник здійснює оплату робіт по Договору шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника у наступному порядку: протягом 7-ми робочих днів з моменту підписання актів приймання-передачі виконаного обсягу робіт.

Згідно з п.п. 3.2, 3.3, 3.4 договору, підрядник за 3 робочих дні повідомляє замовника про закінчення робіт, що передбачені п.1 договору. Замовник приймає виконані підрядником роботи, оглядає їх та перевіряє обґрунтованість понесених останнім витрат протягом двох днів. У разі відсутності будь-яких зауважень з боку замовника до виконаних підрядником робіт, акт прийому-передачі виконаних робіт підписується сторонами Договору не пізніш як через два дні після отримання замовником акта прийому-передачі виконаних робіт.

Як стверджує позивач, відповідач переконав позивача перевести грошові кошти у повному обсязі до завершення робіт, однак, згодом виявилось, що відповідач взагалі не розпочинав роботи за договором підряду.

На звернення позивача у телефонному режимі відповідач переконав позивача про повернення йому грошових коштів, однак кошти не повернув.

21.11.2019 позивач направив відповідачу претензію з вимогою повернути сплачені грошові кошти, оскільки роботи відповідачем так і не були виконані. Відповідач не отримав лист з претензією і рекомендований лист з повідомленням про невручення був повернутий позивачу (а.с. № 17, 18).

За порушення умов цього Договору винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 6.1 договору).

Пунктом 6.3. договору встановлено, що при затримці строків виконання робіт винна сторона сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості договору за кожний день прострочки.

Даний Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2017, та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 7.1. договору).

Позивач вважає, що він виконав свої зобов`язання за договором №049/17 від 10.03.2017, проте відповідач роботи, визначені договором та договірною ціною, не виконав. Оскільки станом на момент подання позову роботи відповідач не виконав і сплачені грошові кошти не повернув, вимоги позивача про стягнення 81 063,14 грн. основного бору, 81060,00 грн. пені 6669,00 грн. 3% річних, 19287,99 грн. інфляційних втрат, на його думку, є правомірними.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За змістом ст. 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України.

Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору підряду №049/17ДП від 10.03.2017, суд зазначає, що між сторонами виникли господарські відносини, до яких, крім положень ЦК України, що регулюють загальні умови виконання зобов`язання, застосовуються також положення параграфу 1 "Загальні положення про підряд" і параграфу 3 "Будівельний підряд" глави 61 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 846 цього Кодексу визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Суд приймає до уваги висновки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №922/2982/18, відповідно до яких аналіз ст. 837, ч. 2, 4 ст. 849 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Зокрема, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу у або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим або замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежено.

За приписами статті 852 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором (ч.1). За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ч.2).

Згідно зі статтею 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1). Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.2).

Разом з тим, відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, предметом дослідження у вказаній справі має бути, зокрема, чи мала місце одностороння відмова замовника від договору, чи був повідомлений підрядник про цю відмову, які правові підстави існують для неповернення підрядником замовнику вартості сплачених робіт.

При цьому суд зазначає, що істотне значення у даному випадку має факт направлення такого повідомлення (якщо ним оформлюється воля сторони на розірвання договору), а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково повинно бути спрямоване на розірвання договору.

Аналізуючи умови спірного договору в контексті з нормами чинного законодавства суд дійшов висновку про те, що закінчення строку дії договору 31.12.2017 не є підставою для припинення передбачених ним зобов`язань, оскільки приписами законодавства визначено такою підставою його виконання, проведене належним чином.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що договір підряду №049/17ДП від 10.03.2017 було розірвано сторонами або визнано недійсним у судовому порядку, також відсутні докази відмови замовника від цього договору.

Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач наполягає на тому, що претензія №1 від 21.11.2019 (а.с. № 17) є відмовою від договору підряду відповідно до вимог ЦК України та умов договору (відмова від договору відповідно до пункту 4.2.4. договору підряду №049/17ДП від 10.03.2017).

Суд не приймає вищевказану позицію позивача, виходячи з такого.

Наявна в матеріалах справи претензія №1 від 21.11.2019 за своєю суттю не є вимогою про розірвання договору підряду, оскільки ні з прохальної частини цієї претензії, ні з тексту останньої не вбачається будь-яких заяв з боку позивача щодо припинення дії договору шляхом його розірвання, також немає письмової заяви позивача про відмову від договору.

Вимоги позивача, які викладені у вищевказаній претензії про повернення грошових коштів не можуть розцінюватись, як вимога про розірвання договору чи як заява про відмову від договору. Вона повинна бути заявлена чітко, тобто таким чином, щоб однозначно сприймалась іншими особами.

Істотне значення у даному випадку має факт направлення такого повідомлення (якщо ним оформлюється воля сторони на розірвання договору), а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково повинно бути спрямоване на розірвання договору. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.10.19р. по справі №916/3009/17).

Таким чином, претензія №1 від 21.11.2019 (а.с. № 17) не може бути прийнята судом, як заява про відмову від договору, та як воля сторони на розірвання договору.

Зазначена правова позиція повністю узгоджується з судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі №916/1701/18 та від 21 жовтня 2019 року у справі № 916/3009/17.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази припинення вказаного договору підряду, припинення зобов`язань між сторонами.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України)

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Таким чином, дослідивши правові підстави для повернення підрядником сплаченої вартості робіт, суд дійшов висновку, що такі вимоги є недоведеними, оскільки належних та допустимих доказів розірвання договору підряду №049/17ДП від 10.03.2017 матеріали справи не містять, а відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 849 ЦК України за договором підряду прямо передбачено такий спосіб захисту прав та інтересів замовника, як зобов`язання підрядника вчинити певні дії у випадку порушення строків виконання зобов`язань або стягнути завдані порушенням зобов`язань збитки, якщо замовник відмовився в односторонньому порядку від договору, інших способів захисту прав замовника договором підряду не передбачено.

Крім того, умовами вищевказаного договору підряду також не передбачено можливості повернення вартості сплачених робіт підрядником за порушення строків виконання робіт. В спірному договорі взагалі чітко не визначено строків виконання робіт.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення 81063,14 грн. основного боргу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України у зв`язку з тим, що вони є похідними від вимог про стягнення суми вартості робіт, також є безпідставними.

Крім того, застосування до підрядника штрафних санкцій у вигляді сплати пені за умовами п. 6.1. договору не є правомірними.

Слід звернути увагу на те, що сторони у договорі строк виконання зобов`язань не визначили, зокрема, не передбачили дату, з якого моменту підрядні роботи повинні бути розпочаті підрядником та закінчені.

Та обставина, що замовник здійснив оплату робіт завчасно до підписання актів виконаних робіт згідно п. 2.3. договору, не є початком перебігу строку виконання робіт за умовами укладеного договору в силу ст. 253 ЦК України, та для застосування майнових санкцій у вигляді сплати пені за порушення термінів виконання робіт за договором.

Більш того, судом встановлено, що за умовами п. 7.1 договору він на даний час є діючим, оскільки набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Таким чином, зобов`язання підрядника по виконанню робіт є триваючим.

Як вже було зазначено вище, замовник не звертався до підрядника з вимогою про розірвання даного договору, визнання його недійсним, також відсутні докази відмови замовника від цього договору, отже заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в задоволенні позову на позивача.

За приписами ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

При відмові у задоволенні позовних вимог судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

На підставі статей 11, 12, 253, 509, 525, 526, 530, 598, 625, 631, 654, 837, 846, 849, 852 ЦК України, статей 173, 174, 193 ГК України та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 9, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 165, 178, 236-238, 248, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "25" вересня 2020 р.

Суддя Л.В. Шарко