РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.09.2020Справа № 910/7809/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кормотех»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо»

про стягнення 723 424,81 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кормотех» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» про стягнення 723 424,81 грн., з яких: 714 522,56 грн. основний борг, 7 496,63 грн - пені, 1 405,62 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані не виконанням відповідачем умов договору поставки № 020119-12/1г від 02.01.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7809/20 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

15.07.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла довідка про стан заборгованості позивача.

27.07.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив, в якому просить суд зменшити розмір штрафних санкцій та відстрочити виконання судового рішення на шість місяців.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кормотех» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 020119-12/1г (надалі - договір) умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Асортимент та кількість товару погоджуються сторонами в замовленні і зазначаються в накладних у відповідності до погодженого сторонами замовлення (п. 3.1. договору).

Пунктом 5.4. договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору) передбачено, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника кожні 14 календарних днів після його реалізації, але в будь-якому випадку не пізніше 60 календарних днів з моменту поставки товару.

Згідно п. 8.2.1. договору, за порушення термінів розрахунків, передбачених п.5.4. договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день протермінування.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року, але в будь якому випадку до моменту його остаточного виконання. Договір продовжується на один рік якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору (п. 9.1. договору).

На виконання умов договору та заявок відповідача (№ 9246052 від 07.07.2019, № 9262202 від 11.02.2019, № 9268938 від 13.02.2019, № 9282710 від 18.02.2019, № 9302817 від 25.02.2019, № 9322836 від 04.03.2019, № 9344256 від 11.03.2019, № 9343260 від 11.03.2019, № 9365031 від 18.03.2019, № 9364008 від 18.03.2019, № 9367131 від 19.03.2019, № 9367131 від 19.03.2019, № 9384189 від 25.03.2019, № 9404172 від 01.04.2019, № 9444635 від 15.04.2019, № 9464962 від 22.04.2019, № 9404172 від 01.04.2019, № 9424444 від 08.04.2019, № 94444635 від 15.04.2019, № 9464962 від 22.04.2019, № 9477292 від 26.04.2019, № 9503452 від 06.05.2019, 9503452 від 06.05.2019, № 9506894 від 07.05.2019, № 9506894 від 07.05.2019, № 95244051 від 13.05.2019, № 9563408 від 27.05.2019, № 9563408 від 27.05.2019, № 9544041 від 20.05.2019, № 9567071 від 28.05.2019, № 9601942 від 10.06.2019, № 9639918 від 24.06.2019, № 9658918 від 01.07.2019, № 9678290 від 08.07.2019, № 9698045 від 15.07.2019, № 9717398 від 22.07.2019, № 9736748 від 29.07.2019, № 9755680 від 05.08.2020, № 9774882 від 12.08.2019, № 9793887 від 19.08.2019, № 9831991 від 02.09.2019, № 9870287 від 16.09.2019, № 9893239 від 14.09.2019, № 9909667 від 30.09.2019, № 9928240 від 07.10.2019, № 9933731 від 09.10.2019, № 9939359 від 11.10.2019, № 9965776 від 21.10.2019, № 9984388 від 28.10.2019, № 10002903 від 04.11.2019, № 10021434 від 11.11.2019, № 10039249 від 18.11.2019№ 10044412 від 20.11.2019, № 10057629 від 25.11.2019, № 10076012 від 02.12.2019, № 10094661 від 09.12.2019, № 10113342 від 16.12.2019, № 10132204 від 23.12.2019, № 10143320 від 27.12.2019) позивачем було поставлено відповідачеві товар, що підтверджується видатковими накладними та підписаними обома сторонами актами звірки взаєморозрахунків.

Відповідач частково оплатив поставлений товар, що підтверджується копіями платіжних доручень, які долучено до матеріалів справи.

За доводами позивача, заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки № 020119-12/1г від 02.01.2019 становить 714 522,56 грн.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання за договором, позивачем також нараховані 7 496,63 грн. пені та 1 405,62 грн. 3% річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи видатковими накладними та підписаними обома сторонами актами звірки взаєморозрахунків позивач поставив відповідачу товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.4. договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору) передбачено, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника кожні 14 календарних днів після його реалізації, але в будь-якому випадку не пізніше 60 календарних днів з моменту поставки товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

В порушення умов договору відповідач лише частково оплачений поставлений товар, що підтверджується платіжними дорученнями та актами звірки взаємних розрахунків за період січень 2019 -жовтень 2019 та за період вересень 2019 по жовтень 2019 року, листопад 2019 року - грудень 2019 року та за І квартал 2020 року, які підписані з боку відповідача.

Заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки № 020119-12/1г від 02.01.2019 становить 714 522,56 грн. є обґрунтованою та підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором у сумі 714 522,56 грн., доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 714 522,56 грн.

У зв`язку із простроченням оплати вартості поставленого товару позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7 496,63 грн. пені,

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 8.2.1. договору, за порушення термінів розрахунків, передбачених п.5.4. договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день протермінування.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 7 496,63 грн. є обґрунтованими.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Розрахунок 3% річних у сумі 1 405,62 грн. є арифметично правильним.

Відповідач, у свою чергу, просить суд зменшити розмір штрафних санкцій (пені), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 50% у зв`язку із своїм скрутним фінансовим становищем та з метою недопущення банкрутства та надання підприємству можливості функціонувати і здійснювати поступове погашення боргу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 ГК України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до вимог ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Проте, відповідачем не доведено наявності виняткових обставин, що визначені у вказаних приписах ст. 233 ГК України та з наявністю яких законодавець пов`язав виникнення підстав для зменшення розміру штрафних санкцій судом, а тому у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу за несвоєчасну оплату товару до 50% слід відмовити.

За таких обставин, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені нарахованої на підставі п. 8.3. договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 7 496,63 грн.

Також, відповідач просив суд відстрочити виконання судового рішення, яке буде прийнято у даній справі на шість календарних місяців з дати його прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

При цьому, відповідач не надав належних доказів на підтвердження виняткових обставин в розумінні статті 331 ГПК України, які б ускладнювали чи робили неможливим своєчасне виконання судового рішення та які б могли бути підставою для відстрочки та розстрочки виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позов ТОВ «Кормотех» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» про стягнення 723 424,81 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, 19/3, корпус 2 кабінет 33, ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кормотех» (81062, Львівська область, Яворівський район, с. Прилбичі, ідентифікаційний код 32673400) основний борг у сумі 714 522,56 грн., пеню у сумі 7 496,63 грн., 3% річних у сумі 1 405,62 грн., судові витрати у розмірі 10 851,38 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 17.09.2020.

Суддя О.В. Гулевець