ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" вересня 2020 р. Справа № 911/874/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Велесгард 2015", 07300, Київська область, місто Вишгород, проспект Шевченка, будинок 2 Д, приміщення 402

до Вишгородської міської ради, 07300, Київська область, місто Вишгород, площа Шевченка, будинок 1

про визнання недійсним договору про пайову участь замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вишгорода № 78 від 09.06.2017

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г.Байдрелова

за участю представників згідно з протоколом судового засідання

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Велесгард 2015" (далі - ТОВ "Велесгард 2015") звернулось до господарського суду з позовом до Вишгородської міської ради про визнання недійсним договору про пайову участь замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вишгорода № 78 від 09.06.2017 як такого, що укладений з порушенням чинного законодавства, оскільки підписаний директором з перевищення наданих йому статутом Товариства повноважень, так як договір укладений на суму пайового внеску 3 612 409,80грн, в той час як згідно статуту директор має право укладати угоди на суму, що не перевищує 1000,00грн, а понад 1000,00грнлише за згодою загальних зборів Товариства.

Відповідач проти позову заперечує, оскільки позивачем були вчинені дії про наступне схвалення правочину, а згідно приписів Закону №3038-VI обов`язок звертатись до органу місцевого самоврядування з заявою про укладення договору пайової участі у створенні та розвитку інженерно-транспортної інфраструктури населеного пункту покладений саме на замовника такого будівництва, а така участь є обов`язковою для замовника будівництва у відповідному населеному пункті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В :

Вишгородською міською радою та ТОВ "Велесгард 2015" в особі директора Голяченка Сергія Сергійовича, який діє на підставі Статуту товариства, (Замовник) 09.06.2017 укладений договір про пайову участь замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вишгорода № 78 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 - 1.2 Договору предметом цього Договору є пайова участь Замовника у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вишгорода при здійсненні будівництва об`єкта містобудування - багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями комерційного призначення у м.Вишгороді по вул.Ватутіна.

Згідно пункту 2.1 Договору розмір пайової участі Замовника у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вишгорода складає 3 612 409,80грн. Замовник перераховує кошти частинами згідно з графіком погашення розміру пайової участі (додаток №2 до цього Договору) на рахунок Вишгородської міської ради відповідно до розрахунку (згідно до додатку №1 до цього Договору) у строк до 25.12.2018, але не пізніше ніж до моменту прийняття об`єкта в експлуатацію.

Договір з додатками №1 і №2 підписаний міським головою та зі сторони Замовника директором Голяченко С.С. та скріплений печатками сторін.

Графіком погашення розміру пайової участі (Додаток №2 до Договору) визначені періоди оплати та суми оплати, останній платіж у сумі 301 034,15грн повинен бути здійснений до 20.06.2018.

У подальшому сторонами 08.11.2017 була укладена додаткова угода №1 до Договору, якою викладено в новій редакції в додатку №2 графік погашення розміру пайової участі, відповідно до якого останній платіж у сумі 301 034,15грн повинен бути здійснений до 20.12.2018.

22 травня 2018 року сторонами укладена додаткова угода №2 до Договору, відповідно до якої кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вишгорода Замовник зобов`язаний перерахувати згідно з графіком (додаток №2) та розрахунком (додаток №1) у строк до 25.12.2019, але не пізніше ніж до моменту прийняття об`єкта в експлуатацію, останній платіж у сумі 301 034,15грн повинен бути здійснений до 20.09.2019.

Вишгородською міською радою та ТОВ "Велесгард 2015" 18.01.2019 укладена додаткова угода №3 до Договору, відповідно до якої кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вишгорода Замовник зобов`язаний перерахувати згідно з графіком (додаток №2) та розрахунком (додаток №1) у строк до 25.04.2020, але не пізніше ніж до моменту прийняття об`єкта в експлуатацію, останній платіж у сумі 301 034,15грн повинен бути здійснений до 20.03.2020.

Додаткова угода №1, додаткова угода №2 та додаткова угода №3 укладені зі сторони Замовника ТОВ "Велесгард 2015" в особі директора Голяченка Сергія Сергійовича, який діє на підставі Статуту товариства, за підписом директора Голяченка С.С. та скріплені печаткою ТОВ "Велесгард 2015".

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Вишгородської міської ради №2-28/648 від 30.04.2020 та банківської виписки ТОВ "Велесгард 2015" 09.06.2017 сплатило 2000,00грнпайової участі по договору про пайову участь замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вишгорода № 78 від 09.06.2017.

ТОВ "Велесгард 2015" зверталось до Вишгородського міського голови з гарантійним листом(вх..№2-29/601 від 14.03.2018) за підписом директора Голяченка С.С. і печаткою Товариства, в якому гарантувало сплату заборгованості, що виникла за договорами №76, 77, 78 про пайову участь замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вишгорода від 09.06.2017 з урахуванням додаткових угод.

Відповідно до наданого позивачем статуту ТОВ "Велесгард 2015", затвердженого загальними зборами ТОВ "Велесгард 2015", протокол №5 від 09.12.2016 вищим органом Товариства є загальні збори учасників (пункт 9.1).

Виконавчим органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є директор (пункт 9.6 статуту).

Директор вирішує усі питання діяльності Товариства, крім тих, які віднесено до компетенції зборів учасників. Збори учасників можуть прийняти рішення про передачу частини прав, що належать їм, до компетенції директора (пункт 9.6.1 статуту).

Відповідно до пункту 9.6.4 статуту, на який посилається позивач в обґрунтування свого позову, директор має право, зокрема, укладати угоди, що не суперечать чинному законодавству України, на суму, що не перевищує 1000,00 (одну тисячу гривень), а понад 1000,00 (одну тисячу гривень) лише за згодою загальних зборів Товариства.

Згідно протоколу №1 загальних зборів ТОВ "Велесгард 2015" від 24.03.2015, наказу по ТОВ "Велесгард 2015" №1/1 від 26.03.2015 директором Товариства з 26.03.2019, а згідно витягу з ЄДРПОУ станом на 09.06.2017 - 24.06.2015, є ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частин першої - третьої, п`ятої та шостої статті 203 цього Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частин першої - третьої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI (далі - Закон №3038-VI) (в редакції станом на час укладення спірного договору) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Згідно з частинами п`ятої, шостої, восьмої, дев`ятої зазначеної статті величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками. У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

За змістом положень статей 11, 509, 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язальні правовідносини виникають, у тому числі, з договорів, які мають виконуватися належним чином відповідно до їх умов та вимог законодавства, припинення яких обумовлюється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 Цивільного кодексу України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 Цивільного кодексу України).

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, частина третя статті 92 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 Цивільного кодексу України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

З огляду на приписи статей 92, 237 - 239, 241 Цивільного кодексу України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.

Такої позиції притримується Велика Палата Верховного Суду (постанова від 27.06.2018 у справі №668/13907/13-ц), Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду (постанова від 08.05.2019 у справі №904/2156/18).

Зважаючи на те, докази недобросовісності або нерозумності дій Вишгородської міської ради та докази відсутності реального наміру укладення Договору відсутні, що укладення договору про пайову участь замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вишгорода № 78 (в редакції станом на час його укладання) було обов`язковим для ТОВ "Велесгард 2015" як забудовника, що ТОВ "Велесгард 2015" були вчинені дії по його виконанню (має місце схвалення правочину), суд не вбачає підстав для визнання Договору недійсним, а тому позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 14.09.2020