РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.09.2020Справа № 910/8885/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши матеріали справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»

про стягнення 3 039, 49 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення 3 039, 49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виплатив суму страхового відшкодування на вимогу позивача у визначений законом строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

09.07.2020 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно якої, позивач просить стягнути з відповідача суму відшкодування, яка складається з 3 933,00 грн - суми страхового відшкодування, 1 829,78 грн - пені, 187,00 грн - 3 % річних, 266,78 грн - інфляційних витрат.

Розглянувши вищевказану заяву про збільшення розміру позовних вимог судом встановлено, що вона подана позивачем з дотриманням вимог, встановлених приписами ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим вона приймається судом розгляду. За таких обставин, справа розглядається в редакції означеної заяви, відповідно має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

21.07.2020 до Господарського суду міста Києві від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив.

29.07.2020 від Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

10.08.2020 від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» надійшли додаткові пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 було витребувано у Моторно (транспортного) страхового бюро України інформацію щодо полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4197102, який належить Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Еталон» і був виданий у 2018 році.

22.09.2020 від Моторно (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація щодо полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4197102, який належить Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Еталон» відповідно до якого розмір франшизи становить 2000 грн.

Суддя Алєєва І.В. у період з 10.08.2012 по 04.09.2020 перебувала у відпустці.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.01.2018 між Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Байер» (Страхувальник) було укладено договір №1057720 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортних засобів від 12.01.2018, відповідно до умов якого Страховик зобов`язується відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою, зокрема, автомобіля Skoda, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

06.07.2018 відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу Skoda, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого було пошкоджено застрахований транспортний засіб Skoda, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Учасниками ДТП було оформлено європротокол (повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду) від 06.07.2018. Особою, винною в скоєнні ДТП, згідно обставин іі настання є ОСОБА_1 .

Відповідно до рахунку-фактури ФОП Риндін Олег Іванович №ЧПС-001149 від 12.07.2018, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу Skoda, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 3 933,00 грн.

Згідно звіту №1211-07-18 про оцінку транспортного засобу Skoda, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власник - ТОВ «Байер», вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 4 918,64 грн

07.08.2018 за страховим випадком позивачем було складено страховий акт №1703/18/50/ТР25/00/2 по договору страхування №1057720 від 12.01.2018, складено розрахунок суми страхового відшкодування та було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 3 933,00 грн.

20.08.2018 на виконання умов договору страхування Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО - ФОП Риндін О.І. у розмірі 3 933,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №9645.

На підставі вищевказаних документів Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування (п. 21.1. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії полісу №АМ/41971002, автомобіль Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», розмір франшизи - 2 000,00 грн.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно до ст. 12 Закону Україи «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Як уже зазначалося, відповідно до умов полісу №АМ/41971002 розмір франшизи становить 2 000,00 грн.

Отже, сума грошового зобов`язання, що має бути сплачена відповідачем становить 1 933 грн (3 933,00 грн - 2 000,00 грн = 1 933,00 грн).

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв`язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності №АМ/41971002 відповідач прийняв на себе обов`язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України, до позивача перейшло право вимоги, яке Страхувальник мав до відповідача, як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм транспортного засобу Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Чинним цивільним законодавством не визначений строк виконання одним страховиком зобов`язання по відшкодуванню іншому страховику шкоди, однак, цей строк пов`язаний з моментом пред`явлення відповідною особою (в даному випадку страховиком) вимоги до відповідача.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що заявлений позивачем до стягнення розмір вимоги, в редакції позовної заяви, менший за розмір франшизи, а тому стягненню не підлягає.

Судом не приймаються наведені аргументи відповідача, оскільки сума, яка стягується у редакції позовної заяви, зменшена на розмір встановленої франшизи.

Щодо заявлених позивачем до стягнення пені, 3 % річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Cтаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16.

Разом з цим, у відзиві відповідач заявив клопотання про застосування строку спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Ст. 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частиною 2 вказаної норми ЦКУ встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. № 14 перебіг строку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, строк порушення зобов`язання та нарахування штрафних санкцій починається з 07.12.2018. Відповідно - з цього ж дня (07.12.2018) починає свій перебіг строк позовної давності з нарахування вказаних штрафних санкцій, який спливає 07.12.2019, а як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду позивач звернувся 22.06.2020, тобто з пропуском строку позовної давності.

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені у сумі 1 829,78 грн задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 187, 00 грн. - 3% річних та 266, 78 грн. інфляційних втрат у редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3 % у редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд вважає його таким що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 91, 91грн.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог, господарський суд враховуючи вимоги чинного законодавства, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, зазначає, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню, а саме 135, 25 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 730, 41 грн відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (код 20080515, адреса: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33-Б, 2 під`їзд) на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (код 19411125, адреса: 03038, м. Київ, вул. Ямська, буд. 28, літ. А) відшкодування у розмірі - 1 933 (одна тисяча дев`ятсот тридцять три) грн. 00 коп, інфляційні витрати у розмірі - 135 (сто тридцять п`ять) грн 25 коп., 3% річних у розмірі 91 (дев`яносто одна) грн 91 коп. та судовий збір - 730 (сімсот тридцять) грн 41 коп.

3. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва