ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" вересня 2020 р. Cправа № 902/431/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Поліщука Максима Анатолійовича ( АДРЕСА_1 )

до: Фізичної особи - підприємця Войтко Михайла Дмитровича ( АДРЕСА_2 )

про розірвання договору оренди та стягнення 200000 грн. страхового внеску

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.

представників сторін:

позивача Поліщук М.А. підприємець, Люлик Р.І. згідно ордеру;

відповідача Дмитрійчук А.А. згідно ордеру

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Вінницької області 04.05.2020 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява № б/н від 01.05.2020 Фізичної особи-підприємця Поліщука Максима Анатолійовича з вимогами до Фізичної особи - підприємця Войтко Михайла Дмитровича про:

- розірвання Договору оренди, укладеного 30.07.2019 між Фізичною особою-підприємцем Войтко Михайлом Дмитровичем як Орендодавцем, з одного боку та Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Максимом Анатолійовичем, як Орендарем, з іншого боку.

- стягнення з Фізичної особи-підприємця Войтко Михайла Дмитровича на користь Фізичної особи - підприємця Поліщука Максима Анатолійовича сплачений ним страховий внесок у розмірі 200 000,00 грн та судових витрат.

Ухвалою суду від 06.05.2020, позов залишено без руху на підставі ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків: 10 днів з дня вручення цієї ухвали але не пізніше закінчення дії карантину.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву № б/н. від 01.05.2020 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно Фізичної особи-підприємця Войтко Михайла Дмитровича (РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису в ЄДРЮОФОП: 2 001193, Вінницька область, Вінницький район, с. Зарванці, вул. Лялі Ратушної, 12), в тому числі на рухоме, нерухоме майно, а також на грошові кошти, які знаходяться чи можуть знаходитися на рахунках в банках - у розмірі ціни позову - 200 000,00 грн. До набрання чинності рішення у даній справі заборонити Войтку Михайлу Дмитровичу у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження свого майна.

Розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Поліщука Максима Анатолійовича про вжиття заходів забезпечення позову суд відмовив у її задоволенні, про що 06.05.2020 постановив відповідну ухвалу.

14.05.2020 до суду надійшли матеріали (позовна заява з додатками) на виконання ухвали суду від 06.05.2020.

Ухвалою суду від 19.05.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/431/20 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 18.06.2020.

Ухвалою суду від 01.06.2020 підготовче засідання призначено на 07.07.2020 у зв`язку з перебуванням судді в період з 09.06.2020 по 23.06.2020 у відпустці.

11.06.2020 до суду надійшов відзив від 09.06.2020 на позовну заяву, в якому відповідач, посилаючись на безпідставність позову, просить відмовити в його задоволенні.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 07.07.2020 про оголошення перерви в судовому засіданні до 15.07.2020.

14.07.2020 до суду надійшло клопотання б/н від 14.07.2020 за підписом представника позивача - адвоката Люлик Р.І. про долучення до матеріалів справи доказів, а саме показання свідка, які викладені ним письмово у відповідній заяві.

За результатами судового засідання 15.07.2020 судом клопотання б/н від 14.07.2020 представника позивача - адвоката Люлик Р.І. про долучення до матеріалів справи доказів залишено без розгляду, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.08.2020..

У визначену судом дату розгляд справи по суті не відбувся у зв`язку з розглядом клопотання б/н від 13.08.2020 року (вх. номер канц. суду 01-47/17/2020 від 19.08.2020) представника позивача адвоката Люлика Р.І. про відвід судді Матвійчука В.В. від розгляду справи № 902/431/20.

Ухвалою суду від 25.08.2020 клопотання представника позивача адвоката Люлика Р.І. про відвід судді Матвійчука В.В. від розгляду справи № 902/431/20 визнано необґрунтованим та передано матеріали справи № 902/431/20 для визначення складу суду автоматизованою системою для вирішення питання про відвід відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2020 року, зазначену вище справу для розгляду поданого клопотання про відвід судді передано для розгляду судді Тісецькому С.С..

Ухвалою від 26.08.2020 суддею Тісецьким С.С. прийнято до провадження справу № 902/431/20 в частині розгляду клопотання б/н від 13.08.2020 (вх. номер канц. суду 01-47/17/2020 від 19.08.2020) представника позивача адвоката Люлика Р.І. про відвід судді Матвійчука В.В. від розгляду справи № 902/431/20. Відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача адвоката Люлика Р.І. про відвід судді Матвійчука В.В. від розгляду справи № 902/431/20.

Ухвалою суду від 31.08.2020 розгляд справи по суті призначено на 15.09.2020.

15.09.2020 до суду надійшло клопотання б/н від 15.09.2020 за підписом представника позивача - адвоката Люлик Р.І. про продовження строку для подання доказів по справі до 15.09.2020 та долучення до матеріалів справи показання свідка, які викладені ним письмово у відповідній заяві стосовно обставин, які мають значення для справи.

На визначену судом дату з`явились позивач, його представник та представник відповідача.

Дослідивши подане представником позивача клопотання, заслухавши думку представників сторін, суд відмовив в його задоволенні, про що 17.09.2020 постановив відповідну ухвалу.

При розгляді справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив про їх задоволення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 30.07.2019 між Фізичною особою-підприємцем Войтко Михайлом Дмитровичем як Орендодавцем, з одного боку та Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Максимом Анатолійовичем, як Орендарем, з іншого боку, був укладений Договір оренди за умовами якого Орендодавець зобов`язувався передати Орендарю в строкове платне користування об`єкт оренди - кафе « Вікторія », разом із нежитловими приміщеннями, в с. Зарванці по вулиці Мирна 45, а Орендар зобов`язувався прийняти Об`єкт оренди та сплачувати Орендодавцю орендну плату за користування ним.

Пунктом 2.2 розділу 2 Договору оренди, Сторони погодили, що об`єкт оренди надається в строкове платне користування з дати підписання Сторонами Акту передачі е строкове платне користування об`єкта оренди строком на 12 місяців, тобто з 01 серпня 2019 року серпня до - 01 серпня 2020 року.

За змістом п. 3.1 розділу 3 Договору оренди об`єкт оренди передається Орендодавцем та приймається на підставі Акту передачі об`єкту оренди від Орендодавця Орендарю в якому мають бути зазначені технічний стан Об`єкту оренди на момент його передачі, перелік і стан обладнання і майна, якими укомплектовано Об`єкт оренди. Акт передачі Додаток № 2 до цього Договору. Акт передачі Об`єкту оренди від Орендодавця Орендарю складається у 2 (двох) примірниках та підписується двома Сторонами.

Пунктом 5.2 розділу 5 Сторони домовилися, що Орендар при підписанні Договору сплачує страховий внесок в розмірі 200 000 гривень або 7 500 доларів США. По закінченню даного Договору, ця сума повертається Орендарю за умови, що Орендар здав об`єкт Орендодавцю в такому стані, як і приймав відповідно до актів здачі до цього Договору.

За доводами позивача, підписання Сторонами Договору оренди від 30.07.2019 свідчить про передачу Орендарем та прийняття Орендодавцем страхового внеску.

Водночас, Акту передачі об`єкту оренди від Орендодавця Орендарю між Сторонами оформлено не було, і відповідно не передано об`єкту оренди.

Користуючись правом на розірвання Договору, що погоджено Сторонами у п. 2.4 цього Договору, позивач, шляхом направлення відповідного Повідомлення від 30.03.2020, повідомив відповідача про своє бажання розірвати Договір оренди від 30.07.2019 р. через 30 днів, тобто з 01.05.2020. Також у повідомленні позивач висунув свої вимоги відповідачу щодо повернення у термін, який не перевищуватиме 1 (один) календарний день після розірвання даного Договору (01.05.2020) сплачений страховий внесок у розмірі 200 000 грн. або 7 500 доларів США.

Проте, у відведений для цього термін, позивач не отримав від відповідача ані відповіді щодо розірвання Договору оренди від 30.07.2019, ані страхового внеску , що стало підставою звернення до суду для відновлення свого порушеного права.

Представник відповідача в засідання суду заперечив проти позову. Суть заперечень відповідача зводиться до того, 30 липня 2019 року між ФОП Войтко М.Д. (орендодавцем) та ФОП Поліщуком М.А. (орендарем) був підписаний текст Договору оренди нежитлових приміщень. З невідомих відповідачу причин, позивач обмежився виключно підписанням тексту Договору оренди і не перейшов до наступних кроків реалізації умов такого Договору. Об`єкт оренди в користування Орендарем не приймався, відповідно Акти приймання - передачі Сторонами по Договору не підписувалися.

Відповідач наголошує, що жодний пункт підписаного Договору оренди від 30.07.2019 Сторонами не виконувався, тому вважає його неукладеним.

Заперечує відповідач доводи позивача щодо передачі останнім страхового внеску в розмірі 200 000 грн., посилаючись на відсутність доказів сплати такого внеску.

За таких обставин відповідач вважає, що оскільки акт приймання-передачі Об`єкта оренди Сторонами не підписувався, орендна плата та інші обов`язкові платежі, встановлені Договором, Орендарем не сплачувались, Об`єкт оренди Орендарем не використовувався відповідач вважає Договір оренди від 30.07.2019 року неукладеним (таким що не відбувся).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2019 року між Фізичною особою - підприємцем Войтко Михайлом Дмитровичем (відповідач, за Договором Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Поліщуком Максимом Анатолійовичем (позивач, за Договором Орендар) укладено договір оренди (надалі Договір)

Згідно з предметом Договору Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в строкове платне користування Об`єкт оренди на умовах цього Договору, а Орендар зобов`язаний прийняти Об`єкт оренди та сплачувати Орендодавцю орендну плату за користування ним.

Об`єктом оренди, відповідно до п. 1.2. Договору, є кафе «Вікторія» в с. Зарванці по вулиці Мирна 45 . Кількість приміщень і їх схема додаються в Акті передачі додатки № 1, 2.3.4., до цього Договору.

Відповідно до п 1.3. Об`єкт оренди передається в тимчасове платне користування (оренду) від Орендодавця Орендарю на умовах визначених положеннями цього Договору та Додатками до нього.

Орендодавець виступає власником приміщення та володіє ним на підставі Свідоцтва про право власності від 27 грудня 2013 року №15590794. (п. 1.5. Договору)

Згідно з п. 2.2. Об`єкт оренди надається в строкове платне користування з дати підписання Сторонами Акту передачі в строкове платне користування Об`єкта оренди строком на 12 місяців, тобто з 01 2019 серпня року до - 01 серпня 2020 року.

Про своє бажання на укладання нового Договору Орендар повинен повідомити Орендодавця не пізніше , ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору оренди. (п. 2.3. Договору)

Про своє бажання на розірвання даного Договору Орендар повинен повідомити Орендодавця не пізніше, ніж за 30 календарних днів до розірвання даного Договору оренди. (п. 2.4. Договору)

Розділом 3 Договору Сторони узгодили порядок передачі та повернення Об`єкта оренди.

Об`єкт оренди передається Орендодавцем та приймається на підставі Акту передачі Об`єкту оренди від Орендодавця Орендарю в якому мають бути зазначені технічний стан Об`єкту оренди на момент його передачі, перелік і стан обладнання та майна, якими укомплектовано Об`єкт оренди. Акт передачі Додаток № 2 до цього Договору. (п. 3.1. Договору)

Акт передачі Об`єкту оренди від Орендодавця Орендарю складається у 2 (двох) примірниках та підписується двома Сторонами. (п. 3.2. Договору)

Ризик випадкового знищення чи пошкодження Об`єкту оренди переходить до Орендаря в момент підписання Акту передачі Об`єкту оренди. (п. 3.3. Договору)

Орендар зобов`язаний повернути Об`єкт оренди протягом 2 (двох) календарних днів після закінчення строку оренди. Таке повернення оформляється Актом приймання-передачі Об`єкта оренди в якому Сторонами мають бути зазначені технічний стан Об`єкта оренди на момент його повернення, перелік і стан обладнання майна, яким укомплектовано Об`єкт оренди. Фактичною датою повернення Об`єкта оренди є дата підписання представниками Сторін Акту повернення. (п.п. 3.4., 3.5. Договору)

За користування Об`єктом оренди протягом одного календарного місяця (надалі - Розрахунковий місяць) Орендарем сплачується щомісячна орендна плата, яка становить в 2019 році - серпень, вересень і жовтень по 200 000 (двісті тисяч гривень) 00 коп. За місячну орендну плату з листопада 2019 року і до 30 квітня 2020 року сторони домовляються до 09 жовтня 2019 року і складається додаткова угода, яка є невід`ємною частиною цього Договору. (п. 5.1. Договору)

Відповідно до п. 5.2. Договору, в період його дії орендна плата сплачується Орендарем Орендодавцеві авансовим платежем до 15 числа кожного місяця. Також Орендар при підписані Договору сплачує страховий внесок в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн. або 7500 доларів США. По закінченню даного Договору, ця сума повертається Орендарю повністю за умови, що Орендар здає об`єкт Орендодавцю в такому стані, як і приймав, відповідно до актів здачі до цього Договору.

Нарахування орендної плати починається з дня місяця визначеного цим Договором з серпня, та його підписання. (п. 5.3. Договору)

Визначена у п. 5.1 цього Договору орендна плата не включає плату за електроенергію, прибирання приміщень Об`єкта оренди. За використану електроенергію Орендар сплачує по лічильнику відповідно до діючих тарифів України. Орендар до 15 числа кожного місяця зобов`язаний сплатити плату за використану електроенергію Орендодавцю. (п.п. 5.4., 5.5. Договору)

Позивач вказує, що всупереч вимогам закону та положенням Договору, відповідач, підписавши Договір та прийнявши страховий платіж, не передав Об`єкт оренди за Актом приймання-передачі.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за Договором Позивач звернувся до відповідача з повідомленням про розірвання Договору та повернення страхового внеску, яке останнім залишено без задоволення.

Посилаючись на вищенаведені обставини позивач звернувся до Господарського суду Вінницької області з відповідним позовом з метою відновлення свого порушеного права

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1, 4 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Згідно ст. 759, 760 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 765, 767, 776 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт провадиться у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк. Якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право: 1) відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю, або вимагати відшкодування вартості ремонту; 2) вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Пунктом 2.2. Сторони погодили, що Об`єкт оренди надається в строкове платне користування з дати підписання Сторонами Акту передачі в строкове платне користування Об`єкта оренди строком на 12 місяців, тобто з 01 серпня 2019 року до - 01 серпня 2020 року.

За наявними матеріалами справи Об`єкт оренди Орендодавцем не передавався Орендарю, відповідного Акту приймання Сторонами за Договором не складалось та не підписувалось. Відтак, виконання Договору в частині передачі-приймання Об`єкту оренди Сторонами не виконано, про що останні вказують в позові та відзиві на позов.

Відповідно до положень статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частинами першою і другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ст. 784 ЦК України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; наймодавець не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі.

На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).

Користуючись правом на розірвання Договору (п. 2.4. Догвоору) позивач направив відповідачу повідомлення від 30.03.2020, яким повідомив останнього про своє бажання розірвати Договір оренди від 30.07.2019 через 30 днів, тобто з 01.05.2020. Також у повідомленні позивач висунув свої вимоги відповідачу щодо повернення у термін, який не перевищуватиме 1 (один) календарний день після розірвання даного Договору (01.05.2020) сплачений страховий внесок у розмірі 200 000 грн. або 7 500 доларів США.

За інформацією з офіційного сайту Укрпошта означене повідомлення вручено отримувачу (відповідачу) 03.04.2020. (долучено судом до матеріалів справи)

Вищезазначені дії були вчинені позивачем з дотриманням вимог ст. 188 ГПК України. Проте сторони не досягли згоди щодо розірвання Договору.

Виходячи з положень п.п.2.2. та 2.3. Договору Сторони погодили строк дії оренди до 01.08.2020, без можливості її продовження.

Враховуючи наведене, суд зазначає про закінчення строку дії Договору 01.08.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Відповідний висновок також міститься у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17, від 18 листопада 2019 року у справі № 910/16750/18.

Приймаючи до уваги, що розірвано може бути лише чинний договір та встановлення судом факту припинення договору у зв`язку із закінченням строку його дії, провадження у справі в частині розірвання договору підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача страхового внеску в розмірі 200 000,00 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 5.2. Договору сторони погодили, що при підписання Договору Орендар сплачує страховий внесок в розмірі 200 000,00 грн або 7500 доларів США. По закінчення даного Договору, ця сума повертається Орендарю повністю за умови, що Орендар здає обєкт Орендодавцю в такому тсані, як і приймав, відповідно до актів здачі до цього Договору.

Заяляючи вимогу про стягнення з відповідача 200 000,00 грн страхового внеску позивач стверджує, що сума страхового внеску була передана відповідачу готівкою при підписанні Договору, і підписання сторонами Договору, на його переконання, свідчить про сплату страхового внеску.

Суд не може погодитись з такими договорами, виходячи з наступного.

Так, п.5.2. Договору передбачено зобов`язання Орендаря по сплаті страхового внеску в розмірі 200 000,00 грн або 7 500 доларів США при підписанні Договору.

При цьому, положення наведеного пункту Договору не дають підстав стверджувати, що підписавши Договір Орендар сплатив суму страхового внеску, позаяк не визначають факту сплати при його підписанні.

Згідно з пунктами 1 -3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 74 та ч. 2 ст. ГПК України).

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Отже, враховуючи правила доказування в господарському процесі, позивач, звертаючись з позовом про стягнення страхового внеску за Договором, має довести факт сплати ним такого внеску. Суд під час розгляду справи за такими позовними вимогами має відповідно до ст. 237 Господарського процесуального кодексу Україн встановити з достовірністю такі обставини.

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постанова Правління Національного банку України 29 грудня 2017 року № 148, це Положення розроблено відповідно до Закону України "Про Національний банк України" і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами. (надалі - Положення)

Згідно з пунктом 5 Положення суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

У відповідності до пункту 23 Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, електронними розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки.

Згідно пункту 26 Положення видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки підписуються керівником і головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. До видаткових ордерів додаються заяви на видачу готівки, розрахунки. видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями.

Згідно пункту 33 прибуткові та видаткові касові ордери до передавання в касу реєструються бухгалтером у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів (додаток 4), який ведеться окремо за прибутковими та видатковими операціями. Видаткові касові ордери, оформлені на підставі видаткових відомостей, реєструються в такому журналі після здійснення виплат, зазначених у видатковій відомості.

Таким чином, факт передачі готівки може бути підтверджений наступними документами: видатковим ордер про видачу суми страхового внеску з каси ФОП Поліщука М.А. на користь ФОП Войтка М.Д.; прибутковим ордером ФОП Войтка М.Д. та квитанцією з підписом головного бухгалтера або уповноваженої особи; записом у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів ФОП Поліщука М.А. та ФОП Войтка М.Д.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Проте, до позовної заяви ФОП Поліщуком М.А. не додано жодних вищезазначених документів, що можуть підтверджувати факт передачі суми страхового внеску на користь ФОП Войтка М.Д.. Таких документів не надано також на вимогу суду.

Окрім того, здійснення ФОП Поліщуком М.А. господарської операції по передачі готівкою страхового внеску на користь ФОП Войтка М.Д., ФОП Поліщук М.А. зобов`язаний був відобразити по податковому обліку. Проте, відповідних доказів матеріали справи не містять.

Враховуючи наведені умови Договору, відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження сплати ФОП Поліщуком М.А. на користь ФОП Войтка М.Д. страхового внеску в сумі 200 000,00 грн визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного.

Звертаючись з позовом до суду з вимогами про розірвання Договору оренди від 30.07.2019 та стягнення страхового внеску у розмірі 200 000,00 грн позивачем за квитанціями № 0.0..1 від 30.04.2020 на суму 3000,00 грн та № 0.0..1 від 12.05.2020 на суму 2 102,00 грн сплачено 5 102,00 грн судового збору.

Згідно з п.2 ч. 1ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на закриття провадження у справі в частині вимоги про розірвання Договору оренди від 30.07.2019, витрати на судовий збір з означеної вимоги підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України в сумі 2 102,00 грн. Решта суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, залишаються за позивачем.

Окрім того, відповідно до орієнтовного розрахунку суми судових витрат, наведеного в позовній заяві, позивач, у зв`язку з розглядом справи, очікує понести витрати на правову допомогу, розмір яких не перевищуватиме 30 000,00 грн, які просить стягнути з відповідача.

Відповідачем у відзиві також виявлено до стягнення з позивача витрати на правничу допомогу розмір яких, за попереднім розрахунком, складає 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Водночас до матеріалів справи як позивачем, так і відповідачем не додано ані договору про надання правової допомоги, з якого можливо було б встановити розмір гонорару адвоката, ані акту виконаних робіт в межах справи № 902/431/20, ані доказів понесення позивачем/відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Доказів сплати позивачем послуг адвоката у встановлений ч.8 ст. 129 ГПК України строк матеріали справи не містять. При цьому заяв представників сторін про намір подати такі докази після ухвалення рішення також до суду не надійшло.

З огляду викладене, беручи до уваги відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про відшкодування таких витрат за рахунок відповідача. З аналогічних підстав суд відмовляє в задоволенні вимоги відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі в частині розірвання Договору оренди, укладеного 30.07.2019 між Фізичною особою-підприємцем Войтко Михайлом Дмитровичем як Орендодавцем, з одного боку та Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Максимом Анатолійовичем, як Орендарем, з іншого боку, закрити.

В позові в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Войтко Михайла Дмитровича на користь Фізичної особи - підприємця Поліщука Максима Анатолійовича сплачений ним страховий внесок у розмірі 200 000,00 грн відмовити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Войтко Михайла Дмитровича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Поліщука Максима Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Решта заявлених до стягнення судових витрат залишити за сторонами.

Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 21 вересня 2020 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (просп. Коцюбинського, 78, офіс 2 (прим. Ельдорадо), м. Вінниця, 21009)

3 - відповідачу (вул. Лялі Ратушної, 12, с. Зарванці, Вінницький район, Вінницька область, 23223)