ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року Справа № 923/564/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Мальцевій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м.Київ

до відповідача: ОСОБА_1 , смт.Чаплинка Херсонської області

про стягнення заборгованості в сумі 25084,57 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до господарського суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 25084,57 грн. заборгованості, в тому числі 2162,36 грн. заборгованості за кредитом, 6057,97 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 12872,90 грн. пені та 3991,34 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору банківського обслуговування №б/н від 30.12.2013р.

Ухвалою суду від 15.06.2020р. відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Частиною 3 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч. 1 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Відзиву на позов від відповідача не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Судом також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненням), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу встановлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020 на усій території України.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 22.05.2020 до 22.06.2020 із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни, зокрема, до постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", якою з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 22.05.2020 до 31.07.2020, установлено карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Окрім того, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, внесено, зокрема, зміни до Господарського процесуального кодексу України.

Так, у відповідності до п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, в редакції вищевказаного Закону, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

17.07.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №731-ІХ від 18.06.2020.

Відповідно до вказаного закону пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону від 18 червня 2020 року №731-ІХ встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився в межах розумного строку, та з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України.

14.08.2020р. від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про закриття провадження у справі обґрунтована тим, що Чаплинським районним судом Херсонської області було розглянуто аналогічний позов Акціонерного товариства КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.12.2013р. та рішенням суду від 08.10.2019р. у справі №665/1507/18 позовні вимоги банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 2162,36 грн., у задоволенні решти позову відмолено.

У зв`язку із перебування головуючого у справі судді у щорічній основній відпустці в період з 20.07.2020р. по 31.08.2020р. (наказ голови суду від 25.06.2020р. №01.02-03/32) означена заява передана на розгляд судді 01.09.2020р.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяву відповідача про закриття провадження у справі, суд, з метою з`ясування фактичних обставин справи, дійшов висновку про необхідність розгляду даної справи з повідомленням (викликом) сторін та призначення судового засідання із визнанням обов`язковою участі представника позивача, у зв`язку з чим ухвалою від 01.09.2020р. було призначено судове засідання на 15.09.2020р. та визнано обов`язковою участь представника позивача.

В судове засідання представники сторін, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились.

Як слідує з трекінгу Укрпошти, ухвала суду від 01.09.2020р. отримана позивачем 09.09.2020р., тобто завчасно до судового засідання.

Разом з тим, останній явку уповноваженого представника не забезпечив, у зв`язку з чим справа розглянута за відсутності сторін за наявними у ній доказами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до господарського суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 25084,57 грн. заборгованості, в тому числі 2162,36 грн. заборгованості за кредитом, 6057,97 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 12872,90 грн. пені та 3991,34 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору банківського обслуговування №б/н від 30.12.2013р.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 30.12.2013р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 30.12.2013р. та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

25.05.2016 року відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач посилається на те, що відповідно до п. 3.18.1.16. Умов - при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/ інтернет клієнт- банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі). Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно - цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Згідно п. 3.18.1.1. Умов - кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта.

Відповідно до п. 3.181.3 Умов - кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Відповідно до п. 3.18.1.8. Умов - Проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода").

Відповідно до п. 3.18.1.6. Умов, Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

Таким чином, як стверджує позивач, АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 10000,00 грн., про що свідчить відповідна довідка.

Відповідно до розділу 3.18.4. Умов, яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (надалі -"період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.18.4.1.1. Умов).

Позивач вказує, що при необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню (п. 3.18.4.1.2).

Також у випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов`язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.18.4.1.3. Умов). Під непогашенням кредиту мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.18.4.1.3. Умов).

Позивач зазначає, що розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

Пунктом 3.18.4.4. Умов визначено розмір винагороди за використання ліміту, яку позичальник сплачує Банку 1-го числа кожного місяця. При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими.

Відповідно до п. 3.18.2.3.4. Умов, Банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі.

У зв`язку із порушенням зобов`язань за договором відповідач, за твердженням позивача, станом на 08.05.2020р. має заборгованість в сумі 25084,57 грн., яка складається з наступного: 2162,36 грн. заборгованість за кредитом; 6057,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3991,34 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 12872,90 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, в провадженні Чаплинського районного суду Херсонської області перебувала справа №665/1507/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Як зазначено в рішенні Чаплинського районного суду у справі №665/1507/18 від 08.10.2019р., яке набрало законної сили 07.11.2019р., позивач в особі акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30.12.2013 року ОСОБА_1 , будучи фізичною особою підприємцем, отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, який є договором приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом в повному обсязі не сплатив, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 07.06.2018 року становить 19752.00 грн., яка складається з наступного: 2162,36 грн. - заборгованість за кредитом; 5055,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3785,09 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 8748,09 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.

Рішенням Чаплинського районного суду від 08.10.2019р. у справі №665/1507/18 позовні вимоги банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 2162,36 грн., у задоволенні решти позову в частині 5055,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3785,09 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 8748,09 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи наведені обставини, господарський суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині вимог позивача, що складаються з 2162,36 грн. заборгованості за кредитом, 5055,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3785,09 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 8748,09 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, що нараховані станом на 07.06.2018р., виходячи з наступного.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Перелік підстав закриття провадження у справі визначений у статті 231 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Однією з цілей застосування цих норм процесуального права законодавець визначив, зокрема, уникнення можливості формування різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Отже, передумовою для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, та, як наслідок, застосування пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами.

При цьому, для закриття провадження у справі необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - сторін, предмету, підстав звернення до суду з позовною заявою.

Звертаючись до суду позивач у позовній заяві викладає предмет і підставу позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема, факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Предметом позову у цій справі №923/564/20 є позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором від 30.12.2013р. №б/н в сумі 25084,57 грн., яка складається з 2162,36 грн. заборгованості за кредитом, 6057,97 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3991,34 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 12872,90 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, що нараховані станом на 08.05.2020р.

В якості правових підстав позову позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов договору в частині повернення наданих в кредит коштів, сплати процентів.

Разом з тим судом встановлено, що в 2018 році позивач звернувся до Чаплинського районного суду Херсонської області із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останнього заборгованість за договором від 30.12.2013р. №б/н в сумі 19752,00 грн., яка складається з 2162,36 грн. заборгованості за кредитом, 5055,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3785,09 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 8748,09 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, що нараховані станом на 07.06.2018р., посилаючись на невиконання відповідачем умов договору в частині повернення одержаних в кредит коштів, сплати процентів за користування кредитом.

За наслідками розгляду даного позову Чаплинським районним судом Херсонської області ухвалено рішення від 08.10.2019р. у справі 665/1507/18, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача 2162,36 грн. основної заборгованості, у задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду від 08.10.2019р. у справі №665/1507/18 набрало законної сили, сторонами не оскаржено.

З огляду на викладене суд констатує, що, фактично, позов у цій праві №923/564/20 в частині вимог, що складаються з 2162,36 грн. заборгованості за кредитом, 5055,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3785,09 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 8748,09 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, був поданий за наявності такого, що набрало законної сили, рішення суду у справі №665/1507/18 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і у цій справі, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 та пункт 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішення судом спору у цій частині у справі №923/564/20 фактично полягатиме у переоцінці обставин, встановлених рішенням суду у справі №665/1507/18, яке набрало законної сили.

Подання позивачем нового позову про той же предмет і з тих же підстав, з яких прийнято рішення у справі №665/1507/18, яке набрало законної сили, фактично свідчить про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, господарський суд закриває провадження у справі в частині вимог, що складаються з 2162,36 грн. заборгованості за кредитом, 5055,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3785,09 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 8748,09 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, що нараховані станом на 07.06.2018р., з огляду на встановлення під час розгляду цієї справи факту існування рішення суду у справі №665/1507/18, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет, з наданням правової оцінки у такому рішенні обставинам та підставам позову, заявленим у цій справі.

При цьому судом враховується, що в межах провадження у справі №923/564/20 заявлено позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором від 30.12.2013р. №б/н в сумі 25084,57, яка складається з 2162,36 грн. заборгованості за кредитом, 6057,97 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3991,34 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 12872,90 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, що нараховані станом на 08.05.2020р.

Отже, з урахуванням закриття провадження у справі в частині вимог, в межах провадження у даній справі підлягають розгляду вимоги з 1002,37 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 206,25 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 4124, 81 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, нараховані станом на 08.05.2020р. (різниця між заявленими вимогами у цій справі та справі №665/1507/18).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 30.12.2013р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було підписано заяву у АТ КБ "Приватбанк" про відкриття поточного рахунку, згідно якої відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 30.12.2013р. та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Відповідно до Договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, банк виконав свої зобов`язання в частині надання кредитних коштів, визначених умовами укладеного між сторонами договору, а відповідач кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до ч.1ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

У заяві від 30.12.2013 року, підписаної відповідачем, процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, тощо.

На підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.12.2013 року, позивач надав суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, якими визначені відповідні умови, а саме проценти за користування кредитом, пеня та комісія.

При цьому, слід зазначити, що вказаний Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідачем не підписаний. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк", то без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17.

Так Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того слід зазначити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Також, як зазначено вище, рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області розглянуто позов АТ КБ "Приватбанк" до відповідача ОСОБА_1 від 08.10.2019р. у справі №665/1507/18 про стягнення заборгованості за договором від 30.12.2013р. №б/н позовні вимоги задоволено частково, стягнуто 2162,36 грн. заборгованості за кредитом, у задоволенні решти вимог в частині 5055,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3785,09 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 8748,09 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, що нараховані станом на 07.06.2018р., відмовлено.

При цьому суд зауважує, що позивач був обізнаний про наявність рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 08.10.2018р. у справі №665/1507/18, зазначене рішення сторонами у встановленому порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

Проте, при зверненні до суду із даним позовом позивачем, в тому числі, заявлено до стягнення вимоги про стягнення 1002,37 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 206,25 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 4124, 81 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором станом на 08.05.2020р., що не були заявлені в межах провадження у справі №665/1507/18.

Як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості, означені суми нараховані з урахуванням тіла кредиту в розмірі 2162,36 грн., що було стягнуто рішенням суду від 08.10.2018р. у справі №665/1507/18.

Разом з тим, в даному випадку позивачем не подано жодних доказів щодо погашення/не погашення відповідачем суми основної заборгованості в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у справі №665/1507/18; при посиланні позивача у позові лише на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору АТ КБ "Приватбанк" не наведено жодних правових підстав щодо нарахування заборгованості по процентам за користування кредитом, по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором після стягнення основної заборгованості на підставі рішення суду.

Про необхідність забезпечення участі уповноваженого представника позивача в судовому засіданні для з`ясування фактичних обставин справи у зв`язку із повідомленням відповідачем про наявність судового рішення у справі №665/1507/18 було викладено в ухвалі суду від 01.09.2020р., проте своїм правом на захист інтересів позивач скористався на власний розсуд.

Крім того, суд наголошує, що, з огляду на приписи п.10 ч.3 ст.162 ГПК України, позивачем надано суду недостовірні відомості відносно того, що ним не подано іншого позову до цього самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог АТ КБ "Приватбанк" про стягнення 1002,37 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 206,25 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 4124, 81 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором станом на 08.05.2020р., що не були заявлені в межах провадження у справі №665/1507/18, за необґрунтованістю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі, суд зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.3 ч.5 ст.129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Враховуючи обставини справи, подання позивачем нового позову про той же предмет і з тих же підстав, з яких прийнято рішення у справі №665/1507/18, подання позивачем суду недостовірних відомостей відносно того, що ним не подано іншого позову до цього самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав, суд ухвалює про покладення судових витрат зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн. на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76-80, 86, 129, п. 3 ч. 1 ст. 231, п. 2 ч. 1 ст. 175, ст.ст. 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Провадження у справі в частині вимог, що складаються з 2162,36 грн. заборгованості за кредитом, 5055,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3785,09 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 8748,09 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, закрити.

2. У задоволенні решти вимог відмовити.

3. Судові витрати в сумі 2102, 00 грн. покласти на позивача.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 22.09.2020.

Суддя М.Б. Сулімовська