ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

21.09.2020 м.Дніпро Справа № 904/8122/17

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича про відвід судді Мороза В.Ф.

при розгляді апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2018 (суддя Бєлік В.Г.), повний текст якого складено 22.11.2018, у справі № 904/8122/17

за позовом Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

до відповідача Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

про визнання неправомірним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального апеляційного господарського суду перебуває апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Штефан В.О. на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2018 у справі № 904/8122/17, згідно якої останній просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, з урахуванням уточнень позовної заяви від 19.06.2018.

На підставі розпорядження керівника апарату щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Білецької Л.М., та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2020р., для розгляду апеляційної скарги у справі визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чередко А.Є., судді - Мороз В.Ф., Кузнецов В.О.

27.08.2020р. Фізичною особою-підприємцем Штефаном Владиславом Олександровичем подано заяву про відвід судді Мороза В.Ф.

В обґрунтування поданої заяви апелянт зазначає, що за участі судді Мороза В.Ф. неможливо здійснити належний та об`єктивний розгляд апеляційної скарги у даній справі, оскільки суддя Мороз В.Ф. вже має сформовану думку та позицію щодо вирішення питання про застосування нечинного акту органу місцевого самоврядування при розгляді спору про поновлення дії договору оренди земельної ділянки, зокрема, надання правової оцінки доказам у справі № К/800/1643/17 (категорія справи № 2а-423/10/0408), що, на думку заявника, матиме негативні наслідки для позивача, тобто наведені обставини викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.

Так, суддя Мороз В.Ф. в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.01.2017р. у справі № 2а-423/10/0408 дійшов тих висновків, що задоволення заяви про роз`яснення на користь землекористувачів міста буде суперечити усталеній практиці Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ, і тому інших роз`яснень на його думку ніж ті що були наведені в ухвалі від 26.02.2013р. не може бути.

Внаслідок вищевикладених обставин мають місце багаточисельні випадки коли на підставі протиправного та визнаного у судовому порядку нечинним акту суб`єкта владних повноважень (органу місцевого самоврядування) - рішення Криворізької міської ради від 14.05.2010 №3884 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу" із землекористувачів міста Кривого Рогу та Позивача у тому ж числі нараховується і стягується у судовому порядку заборгованість із орендної плати за землю.

Більше того, нарахування заборгованості на підставі протиправного рішення орган місцевого самоврядування стало причиною для відмови у подальшому у продовженні дії договорів оренди та підставою для примусового звільнення орендованих земельних ділянок, що додатково ускладнює перебіг відновлення порушених прав землекористувачів.

Протягом певного періоду таку судову практику, яка була сформована при розгляді справи №2а-423/10/0408 за участі судді Мороза В.Ф. було досить складно виправити. Значна частина землекористувачів міста зазнала чисельних порушень їх прав, свобод та інтересів, для відновлення яких до цього часу необхідно докласти значних зусиль для виправлення такої суддівської помилки.

З цих підстав, Верховний Суд у постановах 2018 - 2019 років висловив єдину та однозначну позицію про те, що "норми законів та норми підзаконних нормативно-правових актів, які не відповідають Конститунії України та законам, не допустимо застосовувати судам" при розгляді будь-яких судових справ.

Саме така позиція була викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.05.2019 у справі № 910/5098/18, від 18.03.2019 у справі № 910/5244/18, від 20.03.2019 у справі №910/7715/18, від 18.04.2019 у справі №910/5105/18, від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, у яких Верховний Суд наголошує, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. Тобто, згідно з цією правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними.

Станом на сьогоднішній день, існує усталена практика, яка базується на позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеній у постанові від 04.12.2018 справі №816/52/17, яка зводиться до того, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта, застосування до осіб фінансових санкцій на підставі скасованого (визнаного протиправним та нечинним) судовому порядку нормативного акту є протиправним.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду і в інших подібних справах - постанови від 04.12.2018 у справі №П/811/658/16 від 03.06.2019 у справі №817/622/16.

Додатковим підтвердженням актуальності такої позиції є постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладена в постанові від 10.03.20р. у справі № 160/1088/19, в якій Верховний Суд розглянув питання щодо правомірності застосування податковим органом при обчисленні суми податку з орендної плати положень рішення міської ради, визнаного у судовому порядку протиправним і нечинним та дійшов, зокрема висновку щодо неможливості зобов`язати платника податків виконати положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, передбачені законом.

Розглянувши подану Фізичною особою-підприємцем Штефаном Владиславом Олександровичем заяву колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу, у зв`язку з чим вирішення питання про відвід судді Мороза В.Ф. передано на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2020 вирішення питання про відвід судді Мороза В.Ф. у даній справі передано на розгляд судді Чус О.В.

Розглянувши доводи заяви про відвід судді Мороза В.Ф. від розгляду апеляційної скарги у даній справі, суд приходить до висновку про її необґрунтованість з огляду на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Реалізації гарантій, встановлених статтею 6 Конвенції, слугує запровадження у національному законодавстві процедур, що забезпечують безсторонність судового розгляду. Такими є, зокрема, передбачені статтею 35 Господарського процесуального кодексу України підстави для відводу (самовідводу) судді та заборона повторної участі суддів розгляді справи (стаття 36 Господарського процесуального кодексу України).

Так, відповідно до частини 1, 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Зазначені скаржником підстави для відводу судді Мороза В.Ф. не передбачені ст. ст. 35, 36 ГПК України. Тобто розгляд тим же суддею іншої справи не є підставою для відводу судді, оскільки не є належним і вмотивованим підтвердженням існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів під час розгляду даної справи.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення відводу зазначеному судді.

За таких обставин, керуючись статтями 35, 36, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича про відвід судді Мороза В.Ф. від розгляду справи № 904/8122/17 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Чус

Помічник судді О.М. Гаврилов

22.09.2020

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Набрання законної сили - 21.09.2020