УХВАЛА

м. Київ

24.09.2020Справа № 910/2221/17

За заявою Приватного акціонерного товариства "Росава"

Про поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання та видачу дублікату наказу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Росава" (Київська область, м. Біла Церква)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Гобарт" (м. Київ)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (м. Київ)

Про стягнення 914.834,00 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники учасників справи:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: Мартиновський О.В.

Від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.17. у справі № 910/2221/17 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гобарт" на користь Приватного акціонерного товариства "Росава" 914.834 (дев`ятсот чотирнадцять тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 00 коп. заборгованості та 13.722 (тринадцять тисяч сімсот двадцять дві) грн. 51 коп. судового збору.

10.05.17. на виконання вищевказаного рішення було видано відповідний наказ (строк пред`явлення до виконання - до 10.05.20.).

15.09.20. до суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Росава" про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/2221/17 та видачу дублікату вказаного наказу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.20. заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 24.09.20.

18.09.20. позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи копі відповіді попереднього арбітражного керуючого позивача.

В судовому засіданні 24.09.20. відповідач заперечував проти прийняття до розгляду клопотання про долучення доказу та заперечував проти задоволення заяви.

Означений доказ прийнято судом з підстав обґрунтування заявником неможливості їх подання разом із заявою, поданою до суду 15.09.20., а саме: означений доказ було отримано заявником 16.09.20. (після подання заяви) як відповідь на запит від 27.08.20.

Позивач та третя особа явку своїх повноважних представників в судове засідання 24.09.20. не забезпечила.

Неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку (ч. 2 ст. 329 ГПК України).

Розглянувши заяву, суд встановив наступне.

У разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 329 ГПК України).

10.05.17. на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.17. у справі № 910/2221/17, яке набрало законної сили 10.05.17., видано наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гобарт" на користь Приватного акціонерного товариства "Росава" 914.834,00 грн заборгованості та 13.722,51 грн судового збору.

Строк пред`явлення до виконання встановлено до 10.05.20.

Строк пред`явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.05.17. № 910/2221/17 не закінчився.

При цьому суд виходить з наступного.

13.03.20. постановою від 13.03.20. старшим державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 61537897 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.05.17. № 910/2221/17.

Постановою від 22.04.20. у ВП № 61537897 наказ Господарського суду міста Києва від 10.05.17. № 910/2221/17 повернуто стягувачу за заявою останнього про повернення виконавчого документа без виконання.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 37 вказаного Закону).

Отже, строк пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва від 10.05.17. № 910/2221/17 переривався пред`явленням до виконання та наразі не закінчився і становить з 23.04.20. по 23.04.23.

За таких обставин, підстави для задоволення заяви стягувача про поновлення строку пред`явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.05.17. № 910/2221/17 у суду відсутні.

Положеннями п. 19.4 Перехідних положень ГПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З наданих до матеріалів справи доказів (лист № 01-34/518 від 10.09.20., № 02-31/1375 від 27.08.20.) вбачається, що наказ Господарського суду міста Києва від 10.05.17. № 910/2221/17 було втрачено.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Отже, у вирішенні питання про видачу дубліката судового наказу суди повинні враховувати правові принципи, визначені Конвенцією, які знаходять своє розширене тлумачення в рішеннях Європейського суду.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим пунктом статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Таким чином, виконання рішення є обов`язковим елементом права на справедливий суд, та сума заборгованості, яка присуджена судом є підґрунтям для "законного сподівання" позивача на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи.

З огляду на вказане судом встановлено, що оскільки наказ Господарського суду міста Києва від 10.05.17. № 910/2221/17 втрачено, а строк його пред`явлення до виконання не закінчився, то заява про видачу дубліката вказаного наказу підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 334, п. 19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства "Росава" задовольнити частково.

2. Видати дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 10.05.17. № 910/2221/17 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гобарт" на користь Приватного акціонерного товариства "Росава" 914.834 (дев`ятсот чотирнадцять тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 00 коп. заборгованості та 13.722 (тринадцять тисяч сімсот двадцять дві) грн. 51 коп. судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили 24.09.20. та її може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Ващенко