РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.09.2020Справа №903/390/20

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Айс Тім"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо"
простягнення 1 126 250,44 грн.
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:Лавренчук О.В.
від відповідача:не з`явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" про стягнення 1 126 250,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" вказує, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" наявна заборгованість з оплати поставленого позивачем згідно Договору поставки №245/011218-3/1г від 01.12.2018 товару у розмірі 1 112 961,81 грн.

Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 733,30 грн. та пені у розмірі 11 555,33 грн., нарахованих за неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" своїх грошових зобов`язань у період з 26.03.2020 по 13.04.2020.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 02.06.2020 у справі №903/390/20 постановлено передати позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс тім" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" про стягнення 1 126 250,44 грн. з доданими до неї матеріалами за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

14.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №903/390/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 відкрито провадження у справі №903/390/20; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2020 призначено підготовче засідання по справі №903/390/20 на 01.09.2020.

25.08.2020 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" надійшов відзив на позов, в якому відповідач частково заперечує проти позовних вимог. Так, відповідач вказує, що станом на 09.04.2020 вартість отриманого Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" товару становила 1 112 729,11 грн. та його оплата не була прострочена відповідачем, так як сторонами було погоджено відтермінування оплати товару, яке підлягає обрахуванню з дати реалізації товару. В свою чергу, відповідач вказує, що одержаний від позивача товар є нереалізованим, а відтак строк його оплати не почав свій перебіг. Також Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіппо" зазначає, що станом на дату подання даного відзиву його зобов`язання з оплати товару в частині 4 346,38 грн. припинилися шляхом вчинення відповідачем правочинів зарахування однорідних зустрічних вимог, а також у зв`язку з тим, що ним було здійснено оплату товару в частині 2 054,70 грн. та повернуто товар Товариству з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" на суму 20 917,69 грн. Крім того, відповідач вказує, що сторонами у договорі не було погоджено базу для нарахування пені та не встановлено її нарахування за порушення покупцем п.п. 5.4.1 та 5.4.2 спірного договору. У своєму відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіппо" просило суд відстрочити виконання рішення суду, посилаючись на своє скрутне матеріальне становище та накладення арешту на кошти у розмірі 2 776 772,42 грн. ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 у справі №910/11151/20 про вжиття заходів забезпечення позову.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 продовжено строк на подання відзиву на позов; прийнято відзив на позов до розгляду; відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання; закрито підготовче провадження у справі, встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення в матеріалах справи та призначено справу до розгляду по суті на 15.09.2020.

В судове засідання, призначене на 15.09.2020 з`явився представник позивача, надав пояснення та докази погодження із відповідачем термінів придатності товарів, які поставлялись Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" за спірним договором, із доказами їх направлення відповідачу. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач явку свого представника в судове засідання 15.09.2020 не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №275, у відповідності до якого ухвала суду від 01.09.2020 про повідомлення місця, дати та часу судового засідання була вручена Товариству з обмеженою відповідальністю "Гіппо" 08.09.2020.

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Керуючись вказаними приписами господарського процесуального закону та приймаючи до уваги відсутність будь-яких повідомлень відповідача про причини неявки його представника в судове засідання 15.09.2020, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи №903/390/20 за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо".

В судовому засіданні 15.09.2020 судом завершено розгляд справи №903/390/20 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (покупець) укладено Договір поставки №245/011218-03/1г (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язався приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлення покупця, яка (і) є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 Договору).

У пункті 4.3 Договору погоджено, що передача товару постачальником і його прийняття покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленням покупця.

Пунктом 4.5.2 Договору передбачено, що безпосередньо після приймання товару покупець направляє постачальнику через EDI-провайдера електронний документ "накладна" (COMDOC). Документ COMDOC відображає факт приймання товару покупцем, сформований в обліковій системі покупця, завіряється ЕЦП покупця (підпис відповідальної особи і печатка покупця) і відправляється постачальнику через EDI-провайдера. Постачальник зі свого боку завіряє "накладну" ЕЦП (підпис відповідальної особи і печатку підприємства) і відправляє покупцю через EDI-провайдера. У разі обміну з покупцем "накладною" COMDOC з використанням ЕЦП, постачальник може не надавати паперовий примірник накладної покупцеві за фактом відвантаження.

Відповідно до пункту 5.4 Договору (з врахуванням доповнень, внесених Договорами про внесення змін №1 від 01.12.2018, №2 від 01.12.2018, №3 від 01.12.2018, №б/н від 15.01.2019, №4 від 24.04.2019, №б/н від 02.12.2019) оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений п. 5.5 Договору, здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника кожні 21 календарний день після його реалізації.

5.4.1 Оплата за поставлений товар ТМ "Левада" (заморозка), ТМ "Економка" (заморозка), ТМ "Легка страва" (заморозка), ТМ "Колосся" (заморозка) сум у розмірах понад ліміт, встановлений п. 5.5 даного Договору, здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 30 календарних днів після його реалізації.

5.4.2 Оплата за поставлений товар ТМ "Рудь" (масло) сум у розмірах понад ліміт, встановлений п. 5.5 даного Договору, здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 21 календарний день після його реалізації.

5.4.3 Оплата за поставлений товар ТМ "Данон" (молочка) сум у розмірах понад ліміт, встановлений п. 5.5 даного Договору, здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 7 календарних днів з дати поставки даного товару.

5.4.4 Оплата за поставлений товар ТМ "Олком" сум у розмірах понад ліміт, встановлений п. 5.5 даного Договору, здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 45 календарних днів з дати поставки даного товару.

5.4.4 Оплата за поставлений товар ТМ "Данон" сум у розмірах понад ліміт, встановлений п. 5.5 даного Договору, здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 12 календарних днів з дати поставки товару.

5.4.5 Оплата за поставлений товар ТМ "Концерн Хлібпром" (н/ф заморожені) здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 35 календарних днів з дати поставки товару.

У пункті 5.5 Договору сторони погодили, що заборгованість покупця за поставлений постачальником товар, яка зберігається за покупцем без застосування до нього відповідальності за невиконання зобов`язань по договору та складає суму (ліміт заборгованості) в розмірі ____________(______________) грн. в т. ч. ПДВ. Вказаний ліміт заборгованості повинен бути погашений (сплачений) у випадку розірвання договору або закінчення терміну дії даного договору після підписання сторонами акту звірки.

Відповідно до п. 8.2.1 Договору за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4 Договору, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія Договору продовжується на один рік якщо жодна із сторін не заявить письмову вимогу про його розірвання не пізніше ніж за 5 днів до закінчення дії Договору (п. 9.1 Договору).

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що у відповідача наявна заборгованість з оплати поставленого позивачем згідно Договору поставки №245/011218-3/1г від 01.12.2018 товару у розмірі 1 112 961,81 грн. Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 733,30 грн. та пені у розмірі 11 555,33 грн., нарахованих за неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" своїх грошових зобов`язань у період з 26.03.2020 по 13.04.2020.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Також, з аналізу умов Договору вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, тощо) кожного окремого зобов`язання з поставки товару (партії товару) погоджується сторонами, зокрема, у видаткових накладних.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з п. 9.1 Договору даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія Договору продовжується на один рік якщо жодна із сторін не заявить письмову вимогу про його розірвання не пізніше ніж за 5 днів до закінчення дії Договору.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про припинення дії Договору (в порядку п. 9.1 Договору), суд дійшов висновку, що Договір був чинним у спірний період.

Позивач стверджує, що на виконання своїх зобов`язань за Договором здійснював постачання відповідачу товарів, а відповідач зобов`язаний був оплачувати поставлений йому товар на умовах відтермінування оплати.

Так, за твердженнями Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Тім", станом на дату звернення до суду із даним позовом відповідачем не було здійснено оплату товару вартістю 1 112 961,81 грн.

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіппо" у своєму відзиві визнає обставини постачання Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" товару вартістю 1 112 729,11 грн., однак вважає, що строк його оплати не настав.

З метою доведення вартості поставленого позивачем товару представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" в судовому засіданні було надано суду для огляду підписані представниками та скріплені печатками сторін видаткові накладні, електронні копії яких були долучені позивачем до позовної заяви на CD-дисках.

З огляду на надання представником позивача у засіданні видаткових накладних у паперовому вигляді та фактичне визнання відповідачем у відзиві обставин здійснення постачання Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" товару та його прийняття Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (вартістю 1 112 729,11 грн.), а також враховуючи умови п. 4.5.2 Договору, яким передбачено електронну форму обміну сторонами первинними документами, суд відхиляє доводи відповідача щодо неналежності наданих на CD-дисках доказів.

Отже, суд приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується здійснення позивачем поставки відповідачу товару загальною вартістю 1 112 961,81 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із пункту 5.4 Договору (з врахуванням доповнень, внесених Договорами про внесення змін №1 від 01.12.2018, №2 від 01.12.2018, №3 від 01.12.2018, №б/н від 15.01.2019, №4 від 24.04.2019, №б/н від 02.12.2019) сторонами було погоджено різні строки та порядок їх обрахунку для певних категорій товару - як від дати поставки товару (п.п. 5.4.5, 5.4.4 (ТМ "Данон"), 5.4.4 (ТМ "Олком"), 5.4.3), так від дати реалізації товару (п.п. 5.4, 5.4.1, 5.4.2).

Проте, відповідач вказує, що строк оплати товару не настав в цілому, оскільки поставлений Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" товар не реалізований.

Щодо доводів відповідача про ненадання позивачем доказів реалізації товару, поставленого за вказаними накладними суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події

Відповідно до положень ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, зокрема укладають господарський договір, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Отже, строк (термін) виконання зобов`язання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. В такому випадку зобов`язання підлягає виконанню з настанням цієї події або протягом певного періоду (через певний період) після настання такої події. Подія, яка може бути мірилом визначення строку, має бути такою, що неминуче настане.

У договорі сторони погодили строк оплати товару з вказівкою на подію - "з дати реалізації товару", тобто обумовили настання у відповідача обов`язку оплатити товар обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України - договір з відкладальною обставиною). При цьому відкладальна обставина вважається такою, що настала, якщо її настанню недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно (ч. 3 ст. 212 Цивільного кодексу України).

Таким чином, дослідивши умови договору поставки, судом встановлено, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки з відстроченням платежу (відкладальна умова).

В пункті 14.1.202 Податкового кодексу України визначено, що продаж (реалізація) товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Загальні умови виконання господарського зобов`язання з оплати товару встановлені статтею 692 Цивільного кодексу України.

Так, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, враховуючи предмет спору у цій справі та правило розподілу тягаря доказування між сторонами, відповідач, для звільнення себе від обов`язку оплатити вартість товару, має довести належними та допустимими доказами, що отриманий ним товар ще не реалізований.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №910/4846/17.

В той же час, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що поставлений Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" товар, є таким, що нереалізований.

Крім того, у своєму відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіппо" стверджує, що ним було повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" товар на суму 20 917,69 грн., на підтвердження чого відповідачем надано складений ним же в односторонньому порядку акт звірки взаємних розрахунків за період з 09.04.2020 по 10.08.2020.

Проте, представник позивача заперечує як обставини одержання акту звірки взаємних розрахунків за період з 09.04.2020 по 10.08.2020, так і обставини повернення товару, в той час як відповідачем не надано доказів направлення такого акту позивачу.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження нереалізації спірного товару, а також враховуючи погоджені сторонами строки придатності товару, при тому, що поставка спірного товару позивачем відповідачу мала місце більш ніж за 3 місяці (частина такого товару була поставлена понад 7 місяців) до звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" до суду із даним позовом про стягнення заборгованості з його оплати), в той час як матеріали справи не містять жодних доказів повернення товару (його частини) постачальнику, суд приходить до висновку, що станом на дату звернення позивача до суду покупець взятих на себе зобов`язань за Договором в повному обсязі не виконав, вартість переданого йому товару у визначений Договором строк не сплатив.

Щодо посилань відповідача на зарахування однорідних зустрічних вимог, то Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" хоч і було надано текст відповідних заяв, проте не надано жодних доказів їх направлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Айс Тім".

В силу ст. 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно частини 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог, здійснене за заявою однією із сторін є одностороннім правочином, момент вчинення якого пов`язується виключно з моментом вчинення такою стороною відповідної дії, тобто вчинення відповідної заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Більше того, Верховний Суд України у своїй постанові №3-255гс15 від 24.06.2015 вказав, що зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двохсторонніх правовідносин.

З наведеного правового висновку вбачається, що правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог є вчиненим з моменту волевиявлення однієї із сторін. При цьому, про волевиявлення сторони на припинення взаємних зобов`язань свідчить вчинення нею всіх необхідних дій для настання правових наслідків на підставі такого правочину. В даному випадку необхідними діями однієї із сторін, які свідчать про волевиявлення суб`єкта правочину на зарахування зустрічних однорідних вимог, є складення відповідної заяви та направлення її іншій стороні.

Відтак, саме з моменту направлення відповідної заяви зобов`язання вважається припиненим.

Відповідач вказує, що ним було складено заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 4 346,38 грн. та направлено їх Товариству з обмеженою відповідальністю "Айс Тім".

Водночас, представник позивача заперечував проти тверджень відповідача щодо направлення таких заяв, стверджував, що не одержував від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 4 346,38 грн., в той час як матеріали справи не містять жодних доказів направлення таких заяв.

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язок сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість відповідачем не надано жодних належних доказів вчинення односторонніх правочинів зарахування однорідних зустрічних вимог, а відтак у суду відсутні правові підстави для висновку, що сума заборгованості за поставлений товар зменшилась на 4 346,38 грн.

До того ж, відповідач стверджує, що частково оплатив товар за платіжним дорученням №13331 від 09.04.2020 на суму 2 054,70 грн., однак представник позивача заперечує обставини оплати, в той час як наданий Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" документ (платіжне доручення) не містить жодних відміток банку, які б свідчили про його достовірність. Тобто, поданий відповідачем документ є непідписаним (незавізованим) уповноваженими особами банку та фактично являється документом формату Word, який може бути складений будь-якою особою, що має навички користування зазначеною програмою.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Непослідовність доводів відповідача (зокрема, заперечення обставин настання строку оплати товару в цілому з огляду на його нереалізацію, в той час як умови Договору також передбачають обрахунок строку на оплату товару з дати його поставки; заперечення факту наявності простроченої заборгованості із одночасним викладенням у змісті відзиву клопотання про відстрочення виконання рішення суду) свідчить про спрямованість доводів Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" виключно на ухилення від виконання своїх грошових зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Тім".

При цьому, представник позивача в судовому засіданні повідомив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіппо" повелося недобросовісно із багатьма постачальниками припинивши здійснювати розрахунки за поставлені товари та з представниками відповідача був втрачений зв`язок, що стало підставою для численних звернень до суду.

Наведені пояснення представника позивача підтверджуються інформацією з автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду", згідно якої у період з 01.08.2020 по 14.09.2020 до Господарського суду міста Києва було подано 121 позов та заяв про видачу судового наказу з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо".

Крім того, судом враховано, що клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, яке мотивоване відрядженням директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" у період з 01.09.2020 по 04.09.2020 до м. Івано-Франківська та неможливістю відповідача забезпечити явку свого уповноваженого представника в засідання, було подано нарочно представником відповідача до відділу діловодства Господарського суду міста Києва 01.09.2020 (тобто, в день підготовчого засідання).

Попри зазначення у відповідному клопотанні про необхідність обов`язкової участі представника відповідача у засіданнях по справі №903/390/20, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіппо" не лише не забезпечило явку свого представника у засідання, призначене на 15.09.2020, а й не повідомило про причини такої неявки.

Наведені обставини у їх сукупності дають суду підстави для сумніву як у добросовісності Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" стосовно виконання своїх зобов`язань перед контрагентами, так і у добросовісному користуванні відповідачем своїми процесуальними правами та виконанні процесуальних обов`язків, зокрема, в частині сприяння суду у своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

У зв`язку з наведеним, суд керуючись приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" докази на підтвердження своїх позовних вимог є більш вірогідними, ніж подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" докази на підтвердження своїх заперечень.

Таким чином, відповідачем не спростовано тверджень позивача щодо прострочення Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" своїх грошових зобов`язань, в той час як доказів оплати товару в повному обсязі, поставленого позивачем за Договором, відповідачем суду не надано.

Отже, відповідачем не спростовано належними, достовірними, допустимими доказами наявність у нього простроченого зобов`язання з оплати на користь позивача товару вартістю 1 112 961,81 грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіппо" не навело обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" за Договором у розмірі 1 112 961,81 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 733,30 грн. та пені у розмірі 11 555,33 грн., нарахованих за неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" своїх грошових зобов`язань у період з 26.03.2020 по 13.04.2020.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого грошового зобов`язання не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 8.2.1 Договору за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4 Договору, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіппо", заперечуючи проти нарахування позивачем пені, вказувало, що сторонами не погоджено бази для нарахування пені, оскільки не встановлено у п. 5.5 Договору ліміту заборгованості, за який не підлягають нарахуванню штрафні санкції, а також вказує, що п. 8.2.1 Договору не підлягає застосуванню до п.п. 5.4.1, 5.4.2 Договору.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки п. 8.2.1 Договору визначає таку базу - сума заборгованості та визначає порушення, за яке підлягає нарахуванню пеня - порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4 Договору.

Водночас, як вбачається з Договорів про внесення змін №1 від 01.12.2018, №2 від 01.12.2018, №3 від 01.12.2018, №б/н від 15.01.2019, №4 від 24.04.2019, №б/н від 02.12.2019 пункт 5.4 Договору був доповнений пунктами 5.4.1, 5.4.2, 5.4.3, 5.4.4 (ТМ "Данон"), 5.4.4 (ТМ "Олком"), 5.4.5.

Тобто, пункти 5.4.1, 5.4.2, 5.4.3, 5.4.4 (ТМ "Данон"), 5.4.4 (ТМ "Олком"), 5.4.5 є складовими пункту 5.4 Договору, а відтак їх порушення має наслідком нарахування пені згідно пункту 8.2.1 Договору.

Крім того, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо неможливості застосування пункту 8.2.1 Договору з підстав непогодження сторонами у п. 5.5 вказаного Договору розміру заборгованості, за яку не застосовується до покупця відповідальність за невиконання зобов`язань, оскільки п. 5.5 є спеціальним по відношенню до пункту 8.2.1 Договору та у разі погодження його умов - встановлював би виключення щодо загального правила про нарахування пені за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4 Договору.

Оскільки даний пункт (5.5) Договору не був погоджений сторонами, то відповідно із загального правила, передбаченого п. 8.2.1 Договору, щодо нарахування пені за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4 Договору, немає виключень.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З пункту 8.2.1 Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ), порядок нарахування пені (на суму заборгованості за кожен день прострочення), проте не визначено строк такого нарахування, а відтак в силу приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України період нарахування штрафних санкцій обмежено піврічним терміном.

Перевіривши розрахунок пені та враховуючи відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку, суд дійшов висновку про правомірність вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" пені у розмірі 11 555,33 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, викладений позивачем у позовній заяві, та враховуючи відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" 3% річних у розмірі 1 733,30 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" підлягає задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Щодо викладеного у відзиві клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" про відстрочення виконання рішення суду, то суд відмовляє у задоволенні такого клопотання, оскільки, по-перше, відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Принципи підприємницької діяльності визначено ст. 44 Господарського кодексу України, а саме: підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Таким чином, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

По-друге, частиною 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, який ухвалив рішення, відстрочення його виконання, а не обов`язок.

Натомість відповідачем не наведено жодних поважних причин та обставин (окрім тих, які є наслідком господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо") неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог та не надано жодних доказів на підтвердження таких причин та обставин.

В свою чергу, постановлення судом ухвали про вжиття заходів забезпечення позову в межах справи №910/11151/20 та накладення арешту на кошти у розмірі 2 776 772,42 грн. не може слугувати єдиною достатньою підставою для висновку про неможливість виконання рішення суду з огляду на обсяг контрагентів Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" та здійснюваних відповідачем господарських операцій.

По-третє, з огляду на встановлені під час розгляду даної справи обставини (викладені у змісті даного рішення) у суду наявні підстави для сумніву у добросовісності Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо".

Водночас, суд звертає увагу відповідача, що останній не позбавлений можливості звернутись до суду із клопотанням про відстрочення виконання рішення суду у даній справі у порядку ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, однак з огляду на недостатність наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" доказів для вирішення даного клопотання на стадії прийняття рішення суду по суті у даній справі, суд відмовляє у його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 79, 129, 233, 238, 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, кабінет 33; ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Тім" (12430, Житомирська обл., Житомирський р-н, сільрада Станишівська, за межами населених пунктів комплекс будівель і споруд №4; ідентифікаційний код 31133719) заборгованості у розмірі 1 112 961 (один мільйон сто дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят один) грн. 81 коп., пеню у розмірі 11 555 (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 33 коп., 3% річних у розмірі 1 733 (одна тисяча сімсот тридцять три) грн. 30 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 22.09.2020.

Суддя Р.В. Бойко