ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року м.Дніпро Справа № 904/4016/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мороза В.Ф.,

суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 (суддя Фещенко Ю.В.)

у справі №904/4016/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги, м. Дніпро, про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ілющенко Валерії Русланівни заборгованості за поставлену електричну енергію у загальному розмірі 6 463 грн. 85 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 24.07.2020 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ілющенко Валерії Русланівни 6 463,85грн., з яких:

- 4 950,99 грн. - заборгованість за спожиту активну електричну енергію;

- 1 238,71 грн. - пеня;

- 101,93 грн. - інфляційні втрати;

- 172,22 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 у справі №904/4016/20 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" у задоволенні заяви про видачу судового наказу від 24.07.2020 б/№ за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ілющенко Валерії Русланівни заборгованості за поставлену електричну енергію у загальному розмірі 6 463 грн. 85 коп.

Не погодившись із зазначеною ухвалою Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" подано апеляційну скаргу, згідно якої останнє просить скасувати дану ухвалу та направити справу для розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що докази, додані до заяви про видачу судового наказу, не були досліджені та оцінені судом, що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а відповідно і висновки суду не відповідають обставинам справи. Так апелянт посилається на Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ринок електричної енергії», в яких зазначено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунку постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Тому апелянт вважає, що приєднання відбулося шляхом споживання боржником електричної енергії.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 у справі №904/4016/20 у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною другою статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що у даній справі оскаржується ухвала суду, зазначена в пункті 1 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 у справі №904/4016/20 здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу, в якій просило видати судовий наказ про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ілющенко Валерії Русланівни 6 463,85 грн., з яких: 4 950,99грн. заборгованість за спожиту активну електричну енергію за період квітень-липень 2019; 1 238,71 грн. пеня; 101,93 грн. інфляційні втрати; 172,22 грн. 3% річних.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на порушення фізичною особою-підприємцем Ілющенко В.Р. умов публічного Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах публічної комерційної пропозиції постачальника електричної енергії ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» «Універсальна», який був укладений шляхом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг.

Відмовляючи у видачі судового наказу господарський суд зазначив, що заявлені вимоги не підтверджені належними доказами, заявником в матеріали справи не надано тексту вищевказаного договору в редакції, яка діяла станом на 01.01.2019, як не надано і доказів приєднання фізичної особи підприємця Ілющенко В.Р. до договору саме на умовах комерційної пропозиції «Універсальна».

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду з огляду на наступне.

Наказне провадження, відповідно до частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду заяв в наказному провадженні врегульовано розділом II Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Відповідно до ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Наявність спору про право в наказному провадженні, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи з характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Норми Господарського процесуального кодексу України передбачають можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог, відповідно заявник/стягувач, крім іншого, має надати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових вимог.

Таким чином безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України наведено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, зокрема, пунктами 3, 4 ч. 3 зазначеної статті передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Отже судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору; заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відповідно до пункту 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг не потребує підпису сторін, а укладається шляхом вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначаються Законом України "Про ринок електричної енергії" та ПРРЕЕ.

Згідно з пунктом 2.1.2 глави 2.1 ПРРЕЕ, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем.

Відповідно до п.2.1.4. ПРРЕЕ Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою договору, що є додатком 3 до цих Правил.

Аналогічні положення містяться і в п.1.1, 1.2 Договору про постачання електричної енергії доданого до заяви про видачу судового наказу, зокрема щодо порядку укладення такого договору з урахуванням ст. статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до цього Договору, згідно із заявою-приєднання, яка є додатком 1 до цього Договору.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що умови надання універсальних послуг споживачу визначаються комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього Договору.

Датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, якщо інша дата не визначена комерційною пропозицією, але в будь-якому випадку не раніше строку початку дії Договору (п.3.4 Договору).

Відповідно до п. 13.1 Цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, якщо інше не встановлено комерційною пропозицією. Умови цього Договору починають виконуватися з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні.

В пункті п.10 додатку 3 до вищевказаного договору Комерційна пропозиція «Універсальна» встановлено термін дії договору: Для споживачів, у яких є чинний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, постачання електричної енергії на умовах даної комерційної пропозиції здійснюється з 01.07.2019. Для інших споживачів договір набирає чинності з наступного дня після подання споживачем заяви-приєднання, в якій повідомляється про обрання Комерційної пропозиції «Універсальна», якщо протягом трьох робочих днів споживачу не буде повідомлено про невідповідність його критеріям обраної комерційної пропозиції.

Отже з тексту Договору на постачання електричної енергії та Додатку 3 до Договору вбачається, що саме у заяві-приєднанні споживач зазначає на яких саме умовах та до якої саме комерційної пропозиції останній приєднується.

ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» зазначає, що приєднання до публічного договору відбулося шляхом споживання електричної енергії споживачем, проте заявником не надано в матеріали справи доказів приєднання споживача до публічного договору саме на умовах комерційної пропозиції «Універсальна» та саме у редакції, яка додана до заяви про видачу судового наказу.

Колегія зазначає, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони самого позивача, який може вносити в односторонньому порядку зміни як до умов договору так і до умов комерційної пропозиції.

Як вбачається з тексту комерційної пропозиції «Універсальна», розміщеного на сайті заявника, в умови зазначеної пропозиції неодноразово вносилися зміни, при цьому редакції комерційної пропозиції різняться, що унеможливлює встановити на яких саме умовах споживач приєднався до договору.

Окрім того згідно заяви стягувач просить видати судовий наказ про стягнення заборгованості, яка виникла за період квітень-липень 2019, разом з тим копія комерційної пропозиції додана до заяви роздрукована в редакції 2020 року.

Таким чином з правовідносин, що склалися між сторонами не вбачається безспірності, що є передумовою видачі судового наказу в межах наказного провадження, з огляду на що, господарський суд дійшов правильного висновку про відмову у видачі судового наказу.

За змістом пунктів 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

З огляду на зазначене, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду про недоведеність вимог, викладених у заяві про видачу судового наказу та наявністю підстав для відмови у видачі такого наказу.

Відповідно до ч.1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

При цьому заявник не позбавлений права звернутися з такими самими вимогами у позовному порядку.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не навів вмотивованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 у справі №904/4016/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 у справі №904/4016/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є.Чередко