ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2020 р. Справа №907/12/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Бойко С.М.

Бонк Т.Б.

сторони в судове засідання не з`явилися.

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.11.2019 (суддя І.Г. Ушак, повний текст рішення складено та підписано 10.09.2019)

у справі №907/12/19

за позовом Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Грицик Лариси Олексіївни, м. Ужгород

про визнання укладеними у редакції позивача пункту 14 та абзацу 1 пункту 30 додаткової угоди від 30.10.2018 до договору оренди землі від 18.02.2014 №169/1 (договір оренди землі в новій редакції від 30.10.2018)

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Грицик Лариси Олексіївни, м. Ужгород

до відповідача: Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород

про визнання недійсними п.п. 5, 10, 11 додаткової угоди від 30.10.2018 до договору оренди землі від 18.02.2014 № 169/1 (договір оренди землі в новій редакції від 30.10.2018)

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

Департамент міського господарства Ужгородської міської ради звернувся до суду з позовом (первісний позов) до ФОП Грицик Л.О. про визнання укладеними у редакції позивача п.14 та абз. 1 п. 30 додаткової угоди від 30.10.2018 до договору оренди землі від 18.02.2014 № 169/1 щодо встановлення штрафних санкцій у разі невнесення орендної плати у строки визначені договором та несвоєчасного здійснення реєстрації права оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що вказані пункти додаткової угоди відповідають типовій формі договору, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220 «Про затвердження Типового договору оренди землі» з урахуванням змін до неї внесених 22.12.2017 постановою Кабінету Міністрів України № 890, а також на п.п. 12.5, 12.6 затвердженого рішенням Ужгородської міської ради від 30.08.2016 № 356 Тимчасового положення «Про порядок надання земельних ділянок, що знаходяться в розпорядженні Ужгородської міської ради, в оренду фізичним та юридичним особам».

ФОП Грицик Л.О. подано зустрічний позов про визнання недійсними п.п. 5, 10, 11 додаткової угоди від 30.10.2018 до договору оренди землі від 18.02.2014 № 169/1 (договір оренди землі в новій редакції від 30.10.2018) щодо визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 2018 рік, встановлення вартості орендної плати на рік та щомісячних орендних платежів, залишивши зазначені пункти договору оренди у редакції договору оренди землі № 1691/1 від 18.02.2014.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що Департаментом з порушенням чинного законодавства визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки, і відповідно - суму річної орендної плати та щомісячних орендних платежів, чим порушено права позивача за зустрічним позовом як орендаря. Посилається при цьому, зокрема, на те, що на момент укладення додаткової угоди від 30.10.2018 до договору оренди землі не було виготовлено технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Ужгорода, а затверджена рішенням Ужгородської міської ради № 1398 від 14.07.2014 технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Ужгорода не може бути законною підставою для визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки переданої в оренду ФОП Грицик Л.О., оскільки така не отримала позитивного висновку державної експертизи і в будь-якому випадку втратила свою чинність зі спливом трьох років від дати видачі висновку.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25.11.2019 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. Зустрічний позов задоволено: визнано недійсними п.п. 5, 10, 11 додаткової угоди від 30.10.2018 до договору оренди землі від 18.02.14 № 169/1 (договір оренди землі в новій редакції від 30.10.2018)

Рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову обґрунтоване тим, що

умовами договору оренди землі у даній справі і в попередній і в новій редакції врегульовано питання відповідальності орендаря за прострочення внесення орендної плати шляхом справляння пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення, а тому позовна вимога про визнання укладеним у редакції договору позивача п. 14 договору про оренду землі у новій редакції від 30.10.2018 щодо встановлення додаткової відповідальності орендаря за несвоєчасну сплату орендної плати за земельну ділянку шляхом сплати штрафу у розмірі 100 % річної орендної плати, яка становить 415781,88 грн., є несправедливою, суперечить принципам розумності, добросовісності, її задоволення призведе до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін за спірним договором на шкоду орендаря - відповідача за первісним позовом.

Рішення в частині задоволення зустрічного позову обґрунтоване тим, що зміст додаткової угоди від 30.10.2018 до договору оренди землі в частині оспорюваних за зустрічним позовом пунктів 5, 10, 11 суперечить закону, з її укладенням порушено права позивача.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних вимог. У своїй апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 №220 «Про затвердження Типового договору оренди землі» затверджений типовий договір оренди землі, в подальшому до якої внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України №890 від 22.12.2017. Так, згідно п.п.14, 30 вказаного типового договору передбачено встановлення відповідальності за несвоєчасну сплату орендної плати у вигляді штрафу у розмірі 100 % річної орендної плати за цим договором, та відповідальності за несвоєчасну реєстрацію права оренди. Враховуючи, що укладення спірного договору на підставі типової форми є обов`язковим, позивачем правомірно при підготовці проекту відповідної додаткової угоди застосовано вищезазначену постанову як основу для визначення умов правочину.

В частині зустрічного позову апеляційна скарга обґрунтована тим, що 14.07.2014 Ужгородською міською радою прийнято рішення №1398, яким затверджено нову технічну документацію з нормативно-грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгорода по базовій вартості 1 м кв. забудованої території в розрізі економічно-планувальних зон та грошової оцінки сільськогосподарських угідь населеного пункту. На сьогоднішній день, зазначає апелянт,не існує жодного судового рішення або ж рішення іншого компетентного органу щодо скасування зазначеного рішення чи визнання його таким, що втратило чинність. А відтак розмір орендної плати, визначений в п.п.5, 10, 11 додаткової угоди є правомірним, оскільки визначений згідно затвердженої та чинної нормативної грошової оцінки та витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку, який є обов`язковим до застосування.

Щодо раніше поданого ФОП Грицик Л.О. відзиву на апеляційну скаргу б/н від 15.02.2020, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

ФОП Грицик Л.О. зазначає, що у визначений судом строк не змогла подати відзив на апеляційну скаргу у зв`язку з тим, що ухвалу про відкриття провадження у справі від 20.01.2020 нею отримано лише 03.02.2020. Однак, вказані покликання судом відхиляються як такі, що не підтверджені належними доказами. Судом також не беруться до уваги покликання ФОП Грицик Л.О. на те, що представник адвоката Сковородько І.Ф. перебував за межами області, як такі, що є безпідставними та не можуть слугувати для поновлення встановленого судом строку для подання відзиву.

ФОП Грицик Л.О. повторно подано клопотання б/н від 02.09.2020 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у справі №807/1533/15 Закарпатського окружного адміністративного суду.

Щодо зазначеного клопотання суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність оскаржуваного рішення суду на момент його прийняття. Враховуючи те, що клопотання про зупинення провадження у справі стосується рішення окружного суду, яке буде прийняте у майбутньому, таке рішення та встановлені у ньому обставини можуть слугувати нововиявленою обставиною у розумінні ст.320 ГПК України для перегляду рішення у вказаній справі.

Окрім цього, ФОП Грицик Л.О. не зазначено у поданих вище клопотаннях причини неподання таких під час вчинення підготовчих дій, як це передбачено ст.268 ГПК України.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні поданого клопотання.

На адресу суду надійшло клопотання від апелянта б/н від 10.09.2020 про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому засіданні, на підтвердження чого подав копію ухвали Господарського суду Закарпатської області.

Розглянувши вищезазначене клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на те, що розгляд справи неодноразово відкладався, строки для відкладення розгляду справи відсутні, при цьому, Департамент міського господарства Ужгородської міської ради не обмежений наявністю одного представника, а відтак вправі забезпечити явку в судове засідання в обох справах.

Інших клопотань, заяв в порядкуст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції 18.02.2014 Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради як орендодавцем та ФОП Грицик Л.О. як орендарем укладено договір оренди № 1691/1 земельної ділянки площею 1,2617 га у м. Ужгороді по вул. Електрозаводській, 35, кадастровий номер :34:001:0228 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Відповідно до п.п.5,10,11,13 вказаного договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2222989,23 грн.

Орендна плата за рік встановлена у сумі 66689,68 грн, що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Розмір щомісячних орендних платежів - 5557,47 грн.

Розмір орендної плати переглядається щороку у разі, зокрема, зміни нормативно-грошової оцінки землі.

Приписами п.п.8, 9 вказаного договору встановлено строк договору до 24.10.2018. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Рішення про продовження договору оренди приймає Ужгородська міська рада у відповідності до чинного законодавства.

Як підтверджується матеріалами справи, 30.10.2018 рішенням Ужгородської міської ради № 1354 «Про поновлення, припинення та відмову у поновленні дії договорів оренди земельних ділянок» дію договору оренди зазначеної земельної ділянки ФОП Грицик Л.О. поновлено строком на 5 років до 30.10.2023.

В подальшому 23.11.2018 Департамент надіслав ФОП Грицик Л.О. пропозицію щодо укладення договору оренди землі, посилаючись на зміну порядку укладення договорів оренди землі у зв`язку з прийняттям Ужгородською міською радою рішення від 30.08.2016 № 356 «Про Тимчасове положення про порядок надання земельних ділянок, що знаходяться в розпорядженні Ужгородської міської ради, в оренду фізичним та юридичним особам».

В додатку до зазначеної пропозиції департамент надіслав проект додаткової угоди до договору оренди землі від 18.02.2014, якою викладено договір оренди землі у новій редакції від 30.10.2018, та запропоновано внести зміни до п.п. 5, 8, 10, 11, 14 договору оренди землі від 18.02.2014 щодо нормативної грошової оцінки землі, строку дії договору, розміру орендної плати на рік та на місяць, відповідальності за невнесення орендної плати у встановлені строки, доповнити п. 30 договору щодо обов`язків орендаря.

Так, п. 5 встановлюється нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на 2018 у сумі 13859395,99 грн., п. 8 - строк дії договору встановлено до 30.102023; розмір орендної плати на рік та на місяць - відповідно 415781,88 грн. та 34648,49 грн. (п.п. 10,11).

Пункт 14 договору департаментом запропоновано в такій редакції: «У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором: у 10-ти денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати встановленої цим договором; справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення».

Пункт 30 договору «Обов`язки орендаря» у новій редакції доповнено абзацом 1 наступного змісту «…здійснити у 20-ти денний термін державну реєстрацію права оренди у відповідності до вимог чинного законодавства. У разі несвоєчасного здійснення права оренди справляється пеня у розмірі визначеному п. 14 даної угоди».

ФОП Грицик Л.О. 11.12.2018 повернула орендодавцю підписану додаткову угоду з протоколом розбіжностей щодо п.п. 14,30 договору, за змістом якого відповідач запропонував виключити абзац 1 п. 14 щодо сплати штрафу у розмірі 100 відсотків річної орендної плати та власну редакцію абзацу 1 п. 30 договору, згідно якої запропонував виключити з нього друге речення щодо справляння пені.

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовними вимогами: визнати укладеними у редакції позивача пункту 14 та абзацу 1 пункту 30 додаткової угоди від 30.10.2018 до договору оренди землі від 18.02.2014 №169/1.

Вважаючи додаткову угоду від 30.10.2018 укладеною, ФОП Грицик Л.О. подано зустрічний позов про визнання недійсними п.п. 5, 10, 11 додаткової угоди від 30.10.2018 до договору оренди землі від 18.02.2014 № 169/1 (договір оренди землі в новій редакції від 30.10.18)

Оцінка суду.

Згідно ст. ст.13, 14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї з сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з аналізу наведених норм, укладення договору оренди землі у даних правовідносинах є обов`язковим; такий договір повинен бути укладений на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, при чому, сторони не можуть відступати від його змісту, але мають право конкретизувати його умови.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено порядок поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Так, ч.6 ст.33 вказаного Закону врегульовано поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця з дня закінчення строку договору заперечення орендодавця проти поновлення договору (що можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору).

При цьому, такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди, а орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк.

Тобто, договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у ч. 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

А отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що незважаючи на прийняте 30.10.2018 рішення Ужгородської міської ради № 1354 про поновлення ФОП Грицик Л.О. договору оренди земельної ділянки, договір оренди землі від 18.02.2014 № 169/1, укладений між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ФОП Грицик Л.О. не є поновленим, оскільки між сторонами не укладено додаткової угоди, як це передбачено ч.8 Закону України «Про оренду землі».

Суд апеляційної інстанції зазначає також таке.

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору здійснюється за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

При цьому ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки.

За змістом зазначених норм, змінено може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

А отже, оскільки укладення додаткової угоди по своїй суті є зміною укладеного договору, а на момент звернення до суду строк дії договору оренди землі від 18.02.2014 № 169/1 закінчився, такі обставини виключають можливість укладення додаткової угоди до цього договору 30.10.2018.

А відтак рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити, у задоволенні первісного позову відмовити з вищезазначених підстав, проте не тих, якими обґрунтоване рішення суду першої інстанції у цій частині.

Щодо зустрічного позову колегія суддів зазначає також таке.

З огляду на вищевикладене, поновлення договору оренди землі від 18.02.2014 № 169/1, укладений між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ФОП Грицик Л.О. фактично не відбулося, так як не було укладено додаткової угоди на виконання ч.8 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

А отже, усі дії, які вчинялися сторонами щодо погодження істотних умов договору в частині орендної плати та відповідальності сторін здійснювались з метою укладення нового договору оренди землі.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом та підтверджується сторонами у позовній заяві та зустрічній заяві сторонами не узгоджено істотних умов нового договору оренди землі від 30.10.2018.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Враховуючи те, що визнати недійсним можна лише пункти того правочину, який укладений, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

А відтак у цій частині рішення суду підлягає скасуванню, а в зустрічному позові необхідно відмовити.

В контексті розгляду як первісного, так і зустрічного позовів суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Закриття провадження у справі на підставі ст. 231 ГПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина може зумовлювати відмову в позові, а не закриття провадження у справі (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №13/51-04).

Щодо підписання акту приймання-передачі земельної ділянки від 30.10.2018, то апеляційний господарський суд зазначає таке.

Як вбачається з первісного та зустрічного позовів та встановлено судом апеляційної інстанції, предметом як договору оренди землі від 18.02.2014 № 169/1, так і проекту нового договору від 30.10.2018 є одна і та ж земельна ділянка.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Докази реєстрації права оренди в матеріалах справи відсутні.

Докази повернення вказаної земельної ділянки орендодавцю згідно договору від 18.02.2014 № 169/1 в матеріалах справи відсутні, а отже земельна ділянка по факту передана 30.10.2018 від орендодавця до орендаря не була, оскільки не була повернута з оренди після припинення договору оренди від 18.02.2014 № 169/1, що не заперечується сторонами.

При цьому, такий акт приймання-передачі підписаний ФОП Грицик Л.О. із застереженням - «підписано з протоколом розбіжностей», тобто за умови погодження протоколу розбіжностей з Департаментом.

Враховуючи вищезазначене, підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки не має правового значення для кваліфікації даних правовідносин, а саме: неукладеного договору оренди землі від 30.10.2018.

Відповідно до ст. 277 ГПК України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції здійснив неправильне тлумачення вищенаведених норм Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду землі».

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду в частині первісного позову - змінити в мотивувальній частині, виклавши в редакції цієї постанови.

В частині зустрічного позову - рішення суду необхідно скасувати, в позові відмовити.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що апеляційна скарга задоволена частково, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 881,50 грн підлягає стягненню з ФОП Грицик Л.О. на користь Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради задовольнити частково.

2. Рішення суду в частині первісного позову - змінити в мотивувальній частині, виклавши в редакції цієї постанови.

Рішення суду в частині зустрічного позову - скасувати. Прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Грицик Л.О. ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (88000 м. Ужгород, вул. Поштова, 3 ) судовий збір у розмірі 2 881,50 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Господарському суду Закарпатської області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.09.2020

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді С.М. Бойко

Т.Б. Бонк