ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Справа № 918/503/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної-особи підприємця Каваса Віктора Степановича на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 03.06.2020 р. у справі № 918/503/20 (суддя Заголдна Я.В., повний текст ухвали складено 03.06.2020 р.)

за позовом фізичної-особи підприємця Каваса Віктора Степановича

до відповідачів: 1) виробничого структурного підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця"; 2) акціонерного товариства "Українська залізниця"

про визнання договору оренди державного індивідуально визначеного (нерухомого та іншого) майна, що належить до державної власності № 582 від 20.12.2010 р. поновленим на той самий строк, на тих самих умовах

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - 1 - не з`явився;

відповідача - 2 - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична-особа підприємець Кавас Віктор Степанович звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до виробничого структурного підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" та акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому просить визнати договір оренди державного індивідуально визначеного (нерухомого та іншого) майна, що належить до державної власності № 582 від 20.12.2010 р., укладений між ПАТ "Українська залізниця" (АТ "Українська залізниця") та фізичною особою-підприємцем Кавасом Віктором Степановичем поновленим на строк, який був раніше ним встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені цим договором, тобто на 2 роки 364 дні - до 29.06.2021 р.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. ст. 530, 759, 764, 785 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 193, 283, 284, 291 ГК України, ст. 4, 5, 12, 20, 27, 123, 129, 162, 164 ГПК України та нормами Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.06.2020 р. матеріали позовної заяви (єдиний унікальний номер судової справи № 918/503/20) передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Волинської області.

Приймаючи дану ухвалу, місцевий господарський суд, враховуючи предмет та підставу позову, здійснивши аналіз умов договору оренди № 582 від 20.12.2010 р., дійшов висновку, що даний позов подано з приводу нерухомого майна, місцезнаходження якого: Волинська обл., м. Ковель, бульвар Л. Українки, 39-Б, а відтак позивачем пред`явлено позов з порушенням правил виключної підсудності, передбачених ч. 3 ст. 30 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, фізична-особа підприємець Кавас Віктор Степанович звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Рівненської області; здійснити розподіл судових витрат.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що спір у даній справі виник не з приводу нерухомого майна, оскільки предметом позову є вимога немайнового характеру про визнання договору оренди поновленим на той самий строк та на тих самих умовах. Суд першої інстанції неправомірно застосував до даних правовідносин положення ч. 3 ст. 30 ГПК України, оскільки виключна підсудність, за змістом даної норми, у вказаній справі відсутня, а отже пред`явлення позову та розгляд справи має проводитись за загальними правилами підсудності.

Суд першої інстанції, в порушення п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України, передав до іншого суду не справу, а матеріали позовної заяви.

Листом від 24.06.2020 р. № 918/503/20/3469/20, Північно-західний апеляційний господарський суд витребував матеріали справи № 918/503/20 з Господарського суду Рівненської області.

02.07.2020 р. до апеляційного суду надійшли матеріали справи № 918/503/20 з суду першої інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 р. скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали суду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, зупинено дію оскарженої ухвали та призначено розгляд апеляційної скарги на 22.07.2020 р. об 14:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2020 р. розгляд справи відкладено на 30.07.2020 р. об 12:00 год.; зобов`язано відповідача-1 надати суду Положення про Виробничий структурний підрозділ "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" та Положення про філію "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом.

На виконання вимог ухвали суду від 22.07.2020 р., виробничий структурний підрозділ "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" надіслав до суду супровідний лист в додатках до якого міститься Положення про Виробничий структурний підрозділ "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" та Положення про філію "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця", у відповідних редакціях.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 р. розгляд справи відкладено на 16.09.2020 р. об 14:30 год.

Відповідачі правом, передбаченим ст. 263 ГПК України не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу суду не подали.

В судовому засіданні 30.07.2020 р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить задоволити її вимоги, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для розгляду до Господарського суду Рівненської області.

Представники сторін в судове засідання 16.09.2020 р. не з`явилися, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія апеляційного суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника в судовому засіданні 30.07.2020 р., зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, 20.12.2010 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Кавасом Віктором Степановичем (орендар) було укладено договір оренди державного індивідуально визначеного (нерухомого та іншого) майна, що належить до державної власності від 20.12.2010 р. № 582, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове оплатне користування державне окреме індивідуально визначене майно: будівлю кафе № 4 площею 188,8 кв. м (реєстровий номер 01059900.30041.АААВВИ346) з благоустроєм (площадка площею 138,425 кв. м, металева огорожа довжиною 21,7 м., площадка площею 81,7 кв. м.), ВП "Станція Ковель" ДТГО "Львівська залізниця", що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Ковель, бульвар Л. Українки, 39-Б та перебуває на балансі ВП "Станція Ковель" (код за ) ДТГО "Львівська залізниця" (код за ЄДРПОУ р1059900) (далі - балансоутримувач).

Позивач у даній справі звернувся до суду першої інстанції з позовом до відповідачів про визнання договору оренди державного індивідуально визначеного (нерухомого та іншого) майна, що належить до державної власності № 582 від 20.12.2010 р., який укладений між ПАТ "Українська залізниця" (АТ "Українська залізниця") та ФОП Кавасом В.С. поновленим на той самий строк та на тих самих умовах.

Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи предмет та підставу позову та здійснивши аналіз умов договору оренди № 582 від 20.12.2010 р., суд першої інстанції дійшов висновку, що даний позов подано з приводу нерухомого майна, що свідчить про те, що позивачем пред`явлено позов з порушенням правил виключної підсудності, передбачених ч. 3 ст. 30 ГПК України, що стало підставою для направлення матеріалів позовної заяви (єдиний унікальний номер судової справи № 918/503/20) за територіальною підсудністю до Господарського суду Волинської області.

Надавши оцінку даним обставинам у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Приписи ст. 30 ГПК України встановлюють правила виключної підсудності господарських спорів.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

ЦК України при класифікації речей як об`єктів цивільних прав поділяє речі на рухомі і нерухомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У розумінні частини другої вказаної статті ЦК України житлові будинки, будівлі, споруди тощо охоплюються поняттям "нерухоме майно". Однак вказаний перелік об`єктів нерухомого майна не є вичерпним.

Так, зокрема, відповідно до статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" об`єктами нерухомого майна є житлові будинки; квартири; будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення.

Таким чином, нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення.

Особливістю правового режиму нерухомого майна є те, що у процесі створення воно може набувати статусу як незавершеного будівництвом нерухомого майна, так і завершеного нерухомого майна.

Виходячи з аналізу чинного законодавства, вбачається, що до нерухомого майна можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Спеціальні норми, що регулюють відносини з оренди державного майна, містяться у Законі України "Про оренду державного та комунального майна", за статтею 4 якого об`єктами оренди за цим Законом є нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Згідно із ч. 1 ст. 2 цього Закону, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

За статтею 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Майнове право, що є предметом спірного договору оренди, - це обумовлене право користування нерухомим майном (будівлею кафе № 4 з благоустроєм). Таким чином, майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав.

Колегія суддів вказує, що у ч. 3 ст. 30 ГПК України йдеться про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, тобто, перелік спорів цієї категорії розширено.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном. Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 р. у справі № 910/10647/18.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про визнання договору оренди державного індивідуально визначеного (нерухомого та іншого) майна, що належить до державної власності від 20.12.2010 р. № 582 поновленим на той самий строк та на тих самих умовах.

В свою чергу, предметом договору оренди № 582 від 20.12.2010 р. є майнове право позивача на користування нерухомим майном (будівлею кафе № 4 з благоустроєм), яке знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Ковель, бульвар Л. Українки, 39-Б.

Отже, беручи до уваги те, що даний спір стосується майнових прав на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Ковель, бульвар Л. Українки, 39-Б, тому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 30 ГПК України має розглядатися Господарським судом Волинської області, за місцезнаходженням даного майна.

Тобто, судом першої інстанції надано правильну оцінку характеру спору як спору, що виник з приводу нерухомого майна, та вірно, у даному випадку, застосовано ч. 3 ст. 30 ГПК України до даного спору.

Доводи скаржника, як підставу для скасування ухвали суду, про порушення судом першої інстанції п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України, оскільки місцевий господарський суд передав до іншого суду не справу, а матеріали позовної заяви, колегія суддів вважає безпідставними, так як в резолютивній частині ухвали чітко вказано, що за підсудністю передається судова справа з єдиним унікальний номером 918/503/20.

Доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі колегія суддів апеляційного господарського суду вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому, судом звертається увага на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини (справа Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 р.) зазначено, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що ухвалу Господарського суду Рівненської області від 03.06.2020 р. у справі №918/503/20 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної-особи підприємця Каваса Віктора Степановича - без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної-особи підприємця Каваса Віктора Степановича на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 03.06.2020 р. у справі № 918/503/20 - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Матеріали справи направити до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2020р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.