УХВАЛА

18 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 925/869/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.

перевіривши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Коваль Галини Василівни

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2020

та рішення Господарського суду Черкаської області від 20.11.2019

у справі № 925/869/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Коваль Галини Василівни

до:

1) Уманської міської ради;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "Уманська зоря"

про визнання договору оренди нерухомого майна укладеним,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.07.2020 касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коваль Галини Василівни залишено без руху з підстав недодержання заявником вимог п. 5 ч. 2 ст. 290, ст. 291 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надано скаржнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, вказано на необхідність зазначити передбачену (передбачені) ст. 287 ГПК України підставу (підстави) подання цієї скарги та надати Суду докази надсилання копії касаційної скарги та доданих до неї документів відповідачам у справі: Уманській міській раді, Товариству з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "Уманська зоря".

Зазначену ухвалу від 27.07.2020 скаржник отримав 31.07.2020, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог вказаної ухвали скаржником 30.07.2020 подано касаційну скаргу (отримана Верховним Судом 31.08.2020), до якої додано докази направлення копії касаційної скарги та доданих до неї документів відповідачам у справі: Уманській міській раді, Товариству з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "Уманська зоря" та у якій останній посилається на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку), зазначаючи, що судами попередніх інстанцій порушено положення ст. 55 Конституції України, ст. ст. 236, 282 ГПК України. Також скаржник стверджує, що при винесенні оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції невірно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 10.02.2009 у справі № 10/33/08, від 23.09.2015 у справі № 914/2846/14, від 06.07.2016 у справі № 914/4540/14, у постанові Вищого господарського суду України від 03.06.2008 у справ № 16/140-ПД-07, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №910/6356/19, від 06.11.2018 у справі № 926/3397/17.

Здійснивши перевірку поданої касаційної скарги, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Таким чином, із огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, касаційна скарга має містити: формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також покликання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах.

Частиною 1 ст. 300 ГПК України передбачено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.

Проте посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 10.02.2009 у справі № 10/33/08, від 23.09.2015 у справі № 914/2846/14, від 06.07.2016 у справі №914/4540/14, та постановах Касаційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/6356/19, від 06.11.2018 у справі № 926/3397/17 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України та п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, оскільки скаржник не зазначає сам висновок, який, на його думку, не був врахований судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови та норму права, яку на думку скаржника, суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні без врахування висновку щодо застосування саме цієї норми права (частини статті) та чи подібні ці правовідносини.

Крім того, посилання скаржника на неврахування висновку викладеного в постанові Вищого господарського суду України від 03.06.2008 у справі № 16/140-ПД-07 не приймаються Судом до уваги, оскільки п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою подання касаційної скарги передбачає неврахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених саме в постановах Верховного Суду.

Частиною 4 ст. 174 ГПК України встановлено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Приписами ч. 5 ст. 292 ГПК України, зокрема, визначено, що питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Оскільки скаржником не усунуто недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 27.07.2020 щодо визначення передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав) у спосіб, встановлений п. 5 ч. 2 ст. 290 цього Кодексу, касаційна скарга Фізичної особи-підприємця Коваль Галини Василівни підлягає поверненню скаржнику.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 174, 234, 235, 292 ГПК України, Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коваль Галини Василівни на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2020 та рішення Господарського суду Черкаської області від 20.11.2019 у справі №925/869/19 не приймати до розгляду і повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.