09.09.2020Справа № 910/1277/20
Господарський суд міста Києва, у складі судді Баранов Д.О., за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 910/1277/20
за позовом Фізичної особи-підприємця Хрипти Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )
про стягнення 7 619, 33 грн,
Представники сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: Шевченко І.В.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 відмовлено у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Хрипти Володимира Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" про стягнення 7 619, 33 грн.

14.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 910/1277/20, в якій останній просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 37 000, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 910/1277/20 призначено до розгляду на 09.09.2020.

14.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 09.09.2020 розглядалась заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 910/1277/20.

Представник відповідача надав пояснення по суті поданої заяви про ухвалення додаткового рішення та просив суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про місце, дату та час розгляду заяви повідомлявся належним чином.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та заслухавши пояснення представника відповідача, суд вказує наступне.

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Отже, за приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України слідує, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У судовому засіданні 08.07.2020 до закінчення судових дебатів представник відповідача під фіксацію повідомив, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу буде подана протягом п`яти днів після оголошення рішення.

Так, згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При тому, суд вважає за необхідне зазначити, наступне, в п. 6.5. постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 закріплено правову позицію та відповідно вказано наступне: "Об`єднана палата не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового стягнення спірних витрат на професійну правничу допомогу, вважає, що ухвалюючи рішення і постанову у справі в оскарженій частині (щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу) суди допустили неправильне застосування норм процесуального права, зокрема статті 126 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до прийняття судами попередніх інстанцій незаконних судових рішень у відповідній частині.

Так, господарські суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Натомість положеннями пункту 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат".

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що витрати, які підлягають сплаті відповідачем за надану йому професійну правничу допомогу в розмірі 37 000, 00 грн, підлягають відповідному розподілу з огляду на підтвердження їх обсягу відповідним актом приймання-передачі наданих послуг № 1/2020 від 13.03.2020 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 29.04.2020.

Водночас в п. 6.1. вказаної вище постанови від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 закріплено, що за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Об`єднана палата зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, представником відповідача на підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 37 000, 00 грн надано наступні докази: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 29/04-20 від 29.04.2020, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" та адвокатом Шевченко І.В., акт приймання-передачі наданих послуг № 1/2020 від 29.04.2020 на суму 37 000, 00 грн.

Дослідивши вказаний вище акт та проаналізувавши його зміст при вирішенні питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судом встановлено, що вказаний вище акт підписаний уповноваженими сторонами, а відтак, підтверджує факт виконання адвокатом Шевченко І.В. умов договору № 29/04-20 від 29.04.2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги.

Так, із поданого відповідачем акту приймання-передачі наданих послуг № 1/2020 від 29.04.2020 на суму 37 000, 00 грн, вбачається, що адвокатом Шевченко І.В. були надані наступні послуги:

1. Зустріч з клієнтом, консультація адвоката щодо правової позиції по справі № 910/1277/20 - к-сть год. - 1, вартість 2 000, 00 грн;

2. Аналіз судової практики щодо договірних відносин транспортного експедирування - к-сть год. - 4, вартість 8 000, 00 грн;

3. Збір доказів, вивчення переписки із узгодженням умов домовленості між сторонами, оформлення електронного доказу - eml файлу листування - к-сть год. - 1,5 вартість 3 000, 00 грн;

4. Написання відзиву по справі № 910/1277/20 - к-сть год. - 5, вартість 10 000, 00 грн;

7. Підготовка копій доказів для суду та позивача по справі № 910/1277/20 - к-сть год. - 1, вартість 2 000, 00 грн;

8. Формування додаткових пояснень щодо заявки по справі № 910/1277/20 для подання по суду - к-сть год. - 3, вартість 6 000, 00 грн;

10. Підготовка трьох клопотань про участь у справі в режимі відеоконференції - к-сть год. - 1, вартість 1 000, 00 грн;

Участь у підготовчому засіданні в приміщені Господарського суду м. Києва - к-сть год. - 1, вартість 2 000, 00 грн;

Участь у судовому засіданні від 08.07.2020 - к-сть год. - 1, вартість 2 000, 00 грн.

Що стосується наданих адвокатом послуг правничої допомоги, що визначені в п. 2 акту - аналіз судової практики щодо договірних відносин транспортного експедирування - к-сть год. - 4, вартість 8 000, 00 грн, то суд вказує, що з огляду на те, що послуги надаються саме адвокатом, то останній має бути обізнаний із судовою практикою, в тому числі щодо договірних відносин транспортного експедирування.

Крім того, суд вказує, що для того, щоб надати консультацію клієнту, щодо правової позиції в даній справі (п. 1 акту), означене має включати в себе зокрема й аналіз судової практики щодо договірних відносин транспортного експедирування. Разом з тим, аналіз судової практики здійснюється й під час написання відзиву по справі (п. 4 акту).

Відтак, суд вважає вид послуг, що визначений в п. 2 акту є не обґрунтованим, а отже, таким, що не підлягає покладенню на Фізичну особу-підприємця Хрипту Володимира Івановича.

Щодо наданих послуг визначених в п. 7 акту - підготовка копій доказів для суду та позивача по справі № 910/1277/20 - к-сть год. - 1, вартість 2 000, 00 грн, то суд вказує, що такий вид послуг є недоречним по відношенню до інших послуг, що були надані та містяться в акті. Адже послуги, що були надані та відповідно містяться в акті, фактично включають в себе та "поглинають" послугу визначену в п. 7. - підготовка копій доказів для суду та позивача по справі № 910/1277/20. За таких обставин, суд вважає нерозумним покладати на Фізичну особу-підприємця Хрипту Володимира Івановича визначену в п. 7 акту послугу.

При тому, суд вважає за необхідне зауважити, що під час вирішення питання розподілу судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, судом враховувалося, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути обґрунтований та пропорційний до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, з огляду на викладені вище обставини та наведені норми процесуального законодавства, суд вважає, що подана представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" адвокатом Шевченко І.В. про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 910/1277/20 підлягає частковому задоволенню.

За висновком суду, витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню та відповідно обґрунтованою сумою витрат на професійну правничу допомогу, що зокрема, пов`язані з розглядом даної справи, та що належить стягнути з Фізичної особи-підприємця Хрипти Володимира Івановича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" є 27 000, 00 грн.

Керуючись статтями 123, 129, 221, 237 та 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" адвокатом Шевченко І.В. про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 910/1277/20 - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Хрипти Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28А; ідентифікаційний код 25270048) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 27 000 (двадцять сім тисяч) грн 00 коп.

3. В іншій частині заяви - відмовити.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 21.09.2020

Суддя Д.О. Баранов