РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.09.2020Справа № 910/8811/20
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Транспорт"

про стягнення 29 568,00 грн. та зобов`язання здійснити поставку

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Транспорт" про стягнення 29 568,00 грн. та зобов`язання здійснити поставку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.03.2019 року між сторонами укладено договір поставки №Л/НХ-1983/НЮ на поставку 60 комплектів вкладишів моторновісьового підшипника на загальну суму 633 600,00 грн.

Проте, відповідачем поставлено товар частково.

У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача штраф в розмірі 29 568,00 грн. та зобов`язання здійснити поставку вкладишів моторновісьового підшипника у кількості 49 комплектів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов. Зобов`язано позивача надати суду у строк до 24.07.2020 пояснення щодо кількості поставлених та не поставлених комплектів вкладишів моторновісьового підшипника.

Вищезазначена ухвала суду отримана позивачем 09.07.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №018, відповідачем - 15.07.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №016.

27.07.2020 через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву та заява про залишення позову без руху.

Позивач, у встановлений судом строк не подав письмові пояснення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

20.03.2019 між Акціонерним товариством "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Транспорт" (Постачальник) укладено договір поставки №Л/НХ-1983/НЮ (Далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. - 1.3. Договору Постачальник зобов`язується у 2019 році поставити Покупцеві товар, зазначений в Специфікації №1 (Додаток №1 до даного договору), а Покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару: Запасні частини до електровозів ВЛ Код ДК 021:2015 - 34630000-2 (Частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху), код УКТЗЕД : 8483.

Кількість товару: 60 комплектів, (визначається в Специфікації №1 (Додаток №1).

Відповідно до Специфікації №1 сторони погодили найменування товару - вкладиш моторновісьового підшипника, технічні характеристики - 8ТН.263.028/029, матеріал - латунь, одиниця виміру - комплект.

Відповідно до п. 3.2. Договору та Специфікації №1 ціна за 1 комплект з ПДВ - 10 560,00 грн. Сума цього Договору на момент його підписання становить 633 600,00грн.

Відповідно до п. 5.1. - 5.4. Постачальник здійснює поставку товару на умовах DAP/DDP за правилами «ІНКОТЕРМС-2010», за реквізитами, зазначеними в заявці Покупця (реквізити виробничого структурного підрозділу регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця").

Поставка товару проводиться на протязі не більше 15 днів з дати відправлення заявки Покупцем (Структурний підрозділ «Служба закупівель і постачання» регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця"), електронна адреса Покупця () на електронну адресу Постачальника (електронна адреса: ).

Місце поставки товару: зазначено в Специфікації №1 (Додаток №1 до цього договору).

Датою поставки товару вважається дата підписання Сторонами акту приймання - передачі товару.

Відповідно до Специфікації №1 вантажоотримувач - (НХ) Служба закупівель і постачання - код філії 124, 79025, м. Львів, вул. Широка, 2.

29.05.2019 на електронну адресу відповідача - відправлено заявку №НХ Льв-1/2894 на поставку товару, а саме: вкладиш моторновісьового підшипника у кількості 60 комплектів за адресою: (НХ) Служба закупівель і постачання - код філії 124, 79025, м. Львів, вул. Широка, 2, що підтверджується скріншотом направлення заявки з електронної адреси позивача.

Поставка товару підтверджується підписанням акту №1 прийому - передачі товару від 04.06.2019 у кількості 20 комплектів на суму 211 200,00 грн., акту №2 прийому - передачі товару від 27.06.2019 у кількості 15 комплектів на суму 158 400,00 грн., акту №3 прийому - передачі товару від 12.12.2019 у кількості 11 комплектів на суму 116 160,00 грн.

Таким чином, всього було поставлено 46 комплектів Товару на загальну суму 485 760,00 грн.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують поставку решти 14 комплектів Товару на загальну суму 147 840, 00 грн.

В своєму відзиві б/н від 24.07.2020 відповідач заперечує проти позовних вимог позивача, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що скріншот направлення заявки з електронної адреси позивача є паперовою копією відповідного електронного доказу. При подачі даного доказу позивач не дотримався порядку подачі електронних доказів, встановленого ст. 96 ГПК України, а саме, не подав або безпосередньо електронний доказ, або його електронну копію, або засвідчену електронним цифровим підписом паперову копію електронного документа, а також не зазначив про наявність у нього або в іншої особи оригіналу електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Правовий аналіз положень ст. 96 ГПК України свідчить, що оригінал електронного доказу - це первинна інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, та яка є основою для відтворення і копіювання.

Чинним законодавством визначено поняття оригіналу електронного документа.

Оригіналом електронного документа згідно зі ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 - 5 ГПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Чинним законодавством не визначено порядку засвідчення електронних доказів, зокрема поданих у паперових копіях, ураховуючи також те, що деякі з таких доказів (відео-, звукозаписи) не можуть бути відображені у паперовому виді.

Відповідно до п. 56 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі 922/788/19 від 28.12.2019 роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі 924/242/18 від 27.11.2018 з огляду на положення статей 74, 91 ГПК України, докази, надані позивачем (скріншоти (знімки з екрану комп`ютера), слід розглядати як письмові докази.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду у справі № 904/2882/18 від 11.06.2019, у справі № 922/1151/18 від 24.09.2019.

Відповідно до п. 18 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі 914/2505/17 від 27.11.2018 обмін сторонами інформацією при виконанні договірних зобов`язань шляхом надіслання електронних листів уже давно став частиною ділових звичаїв в Україні. Відповідно до статей 3, 5, 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронні документи вже давно стали частиною ділового обороту та юридична сила електронного документа, як доказу, не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Таким чином, оскільки скріншоти (знімки з екрану комп`ютера) не є електронними доказами в розумінні ст. 96 ГПК України, Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", тому доводи відповідача про те, що скріншот (знімок з екрану комп`ютера) направлення заявки з електронної адреси позивача є паперовою копією відповідного електронного доказу, а також незазначення позивачем про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказує є необґрунтованими.

Відповідно до акту №1 прийому передачі товару від 04.06.2019, відповідно до умов Договору №Л/НХ-1983/НЮ від 20.03.2019 Постачальником були передані, а Вантажоодержувачем прийнято вкладиш моторновісьового підшипника 8ТН.263.028/029 у кількості 20 комплектів на загальну суму 211 200,00 грн.

Відповідно до акту №2 прийому передачі товару від 27.06.2019, відповідно до умов Договору №Л/НХ-1983/НЮ від 20.03.2019 Постачальником були передані, а Вантажоодержувачем прийнято вкладиш моторновісьового підшипника 8ТН.263.028/029 у кількості 15 комплектів на загальну суму 158 400,00 грн.

Відповідно до акту №3 прийому передачі товару від 12.12.2019, відповідно до умов Договору №Л/НХ-1983/НЮ від 20.03.2019 Постачальником були передані, а Вантажоодержувачем прийнято вкладиш моторновісьового підшипника 8ТН.263.028/029 у кількості 11 комплектів на загальну суму 116 160,00 грн.

Судом встановлено, що відповідачем фактично частково виконано умови Договору №Л/НХ-1983/НЮ від 20.03.2019: всього було поставлено 46 комплектів Товару на загальну суму 485 760,00 грн., що підтверджується та визнається відповідачем.

Тому, доводи відповідача щодо неотримання заявки №НХ Льв-1/2894 від 29.05.2019 спростовується матеріалами справи та частковим виконанням заявки №НХ Льв-1/2894 від 29.05.2019 за договором поставки №Л/НХ-1983/НЮ від 20.03.2019.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 7.1., 7.2. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором.

За прострочення поставки товару Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

Відповідно до ч. 1, 2 ст 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг)

Відповідно до Договору та Специфікації №1 Сторони погодили кількість Товару: 60 комплектів та загальну суму 633 600,00 грн.

Всього було поставлено 46 комплектів Товару на загальну суму 485 760,00 грн.

Вартість непоставленого товару становить: 633 600,00 грн. - 485 760,00 грн.=147 840,00 грн.

Сума штрафу становить: 147 840,00 грн. Ч 20% = 29 568,00 грн.

Таким чином, розрахунок суми штрафу позивача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ГК України сплата штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання не звільняє боржника від виконання зобов`язання в натурі, крім випадків, передбачених у частині третій статті 193 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до матеріалів справи, судом встановлено, що відповідачем недопоставлено позивачеві 14 комплектів Товару на загальну суму 147 840,00 грн.

Тому вимога позивача щодо поставки 49 комплектів Товару є необґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір покладається на відповідача у розмірі 4 204,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 123, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Транспорт" (01011, м. Київ, вулиця Рибальська, будинок 13, офіс 4, ідентифікаційний код 41069886) на користь Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03680, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (вул. Гоголя, 1, м. Львів, 79007, ідентифікаційний код 40081195) штраф в розмірі 29 568 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн. 00 коп., та 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 00 коп. судового збору.

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Транспорт" (01011, м. Київ, вулиця Рибальська, будинок 13, офіс 4, ідентифікаційний код 41069886) поставити Акціонерному товариству "Укрзалізниця" (вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03680, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (вул. Гоголя, 1, м. Львів, 79007, ідентифікаційний код 40081195) 14 (чотирнадцять) комплектів вкладишів моторновісьового підшипника 8ТН.263.028/029, матеріал - латунь за договором поставки №Л/НХ-1983/НЮ від 20.03.2019.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий