ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Харків Справа № 913/126/20
Провадження №14/913/126/20
Господарський суд Луганської області у складі судді Лісовицького Є.А.,
за участі секретаря судового засідання Романенко Т.М.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради, м. Золоте, Попаснянський район Луганської області
про стягнення 2579379 грн 79 коп.
У засіданні брали участь:
від позивача: представник не прибув;
від відповідача: представник не прибув.
Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради (далі відповідач) заборгованість за Договором № 5148/1718-ТЕ-20 від 18.09.2017 постачання природного газу в загальній 2579379 грн 79 коп., в тому числі:
- 2122461 грн 51 коп. - основний борг;
- 162813 грн 15 коп. - пеня;
- 107688 грн 59 коп. - 3% річних;
- 186416 грн 54 коп. - інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору № 5148/1718-ТЕ-20 від 18.09.2017 постачання природного газу, укладеним між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради. Зокрема, позивач посилається на те, що на виконання умов вказаного договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 3295404 грн 67 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Проте, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору, що стало підставою для звернення до суду.
Як зазначив позивач, сума простроченого та несплаченого відповідачем основного боргу складає 2122461 грн 51 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 162813 грн 15 коп., 3% річних в сумі 107688 грн 59 коп. та інфляційні втрати в сумі 186416 грн 54 коп.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2020 позовну заяву передано на розгляд судді Лісовицькому Є.А.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 04.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 913/126/20. Суд ухвалив розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання суд призначив на 31.03.2020.
Від відповідача 24.03.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені, з огляду на наступне. Зокрема, відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив, що відповідно до укладеного між ПАТ НАК «Нафтогаз України» та КП «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради договору №5148/1718-ТЕ-20 від 18.09.2017 про постачання природного газу у березні 2018 році відповідачем було отримано 555,680 тис. куб. м. газу на суму 2746170,56 грн. Вказана сума була частково сплачена та станом на 17.03.2020 основний борг за поставлений газ за вказаним договором становить 2122461,51 грн. За порушення строку виконання зобов`язань за договором постачання природного газу позивачем пред`явлено вимоги щодо стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Проте, відповідач не погоджується з вимогою позивача щодо стягнення пені за неналежне виконання грошового зобов`язання. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на те, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція. Тому, на думку відповідача, до спірних правовідносин, пов`язаних із стягненням пені, на період проведення антитерористичної операції (з 07.02.2015 р.) розповсюджується дія мораторію, встановленого частиною другою статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси». Враховуючи вищевикладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 31.03.2020 відкладено підготовче засідання на 22.04.2020.
07.04.2020 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив № 14/4-2216-20 від 01.04.2020, з якої вбачається, що позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з огляду на наступне.
Так, позивач посилається на те, що пеню за порушення грошових зобов`язань по договору було нараховано у відповідності до норм чинного законодавства та згідно з умовами Договору (п. 7.2. Договору).
Крім того, позивач зазначив, що Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є суб`єктом господарювання, що на підставі ліцензії здійснює постачання природного газу безпосередньо споживачам згідно з укладеними договорами. Тобто, у відповідності до пункту 27 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» є постачальником природного газу. Отже, на думку позивача, відповідач неправомірно застосовує норми Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» до спірних правовідносин, оскільки позивач не був і не є енергопостачальною компанією, а тому норми вказаного Закону не можуть бути застосовані до нього.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.04.2020 закрито підготовче провадження у справі № 913/126/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.04.2020.
Від позивача на електрону пошту суду надійшло клопотання №14/4-2794-20 від 26.04.2020 про відкладення розгляду справи. Клопотання обґрунтовано тим, що на всій території України з 12.03.2020 до 11.05.2020 введено карантин, у зв`язку з чим позивач просив суд відкласти підготовче засідання у справі № 913/126/20 та призначити судове засідання на іншу дату, не раніше ніж строк карантину.
При розгляді вказаного клопотання судом враховувалось, що підготовче провадження у справі № 913/126/20 вже було закрито про що зазначено в ухвалі суду від 22.04.2020. Також вказаною ухвалою призначено справу до судового розгляду по суті на 27.04.2020 о 10 год. 30 хв. Отже, станом на 27.04.2020, суд вже перейшов до розгляду справи по суті.
В той же час судом враховувалось, що відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 (з наступними змінами) на всій території України з 12 березня 2020 року до 11 травня 2020 року було встановлено карантин.
При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, розділ X «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 4 такого змісту: « 4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.
Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Оскільки судовий розгляд справи продовжується на строк дії карантину та враховуючи необхідність запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, ухвалою Господарського суду Луганської області від 27.04.2020 було відкладено розгляд справи № 913/126/20. Суд ухвалив, що про місце, дату і час розгляду справи учасники справи будуть повідомлені ухвалою додатково.
В подальшому карантин було неодноразово продовжено. Наразі карантин продовжено до 31 жовтня 2020 року (постанова Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 № 760 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України»).
Проте, відповідно до розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону №540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06.08.2020.
Відповідно до наказу голови Господарського суду Луганської області суддя Лісовицький Є.А. з 13.07.2020 по 01.09.2020 перебував у відпустці.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 02.09.2020 повідомлено учасників справи про призначення судового засідання з розгляду справи № 913/126/20 по суті на 14.09.2020.
Сторони правом на участь в судовому засіданні 14.09.2020 своїх повноважних представників не скористались.
Від позивача на електрону адресу суду надійшла заява № 39/5-1771-20 від 11.09.2020, в якій позивач просить розглянути справу № 913/126/20 за відсутності його представника за наявними у справі доказами. Вказане клопотання обґрунтовано епідеміологічною ситуацією, яка склалася в Україні із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), оголошеним карантином. Разом з тим, в заяві позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги.
Вказана заява судом розглянута та долучена до матеріалів справи.
Крім того, на електрону адресу суду надійшов електронний лист, в якому міститься заява від імені відповідача - Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради № 300 від 11.09.2020, в якій відповідач просить розгляд справи, призначений на 14.09.2020, провести без участі його представника.
Вказана заява не засвідчена електронним цифровим підписом, про що було складено акт від 11.09.2020 та відправнику надіслано повідомлення про те, що документи отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису не належать до офіційних та запропоновано надіслати документи у встановленому порядку або надати оригінали документів в паперовій формі.
Відповідач у встановленому порядку документи не надіслав, оригінали документів в паперовій формі до суду не надійшли.
Враховуючи те, що подана в електронній формі заява не скріплена електронним цифровим підписом уповноваженої особи, вона не може вважатися оригіналом електронного документа, у зв`язку з чим не приймається судом до розгляду, проте долучається до матеріалів справи.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.
Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 змінило тип публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство (надалі постачальник), та Комунальним підприємством «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради (надалі споживач) укладено договір постачання природного газу № 5148/1718-ТЕ-20 від 18.09.2017 (надалі договір).
За умовами п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору.
Згідно п. 1.2. договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
У відповідності до п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 р. по 31 березня 2018 р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 3180,759 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис. куб. м): жовтень - 156,262, листопад - 482,220, грудень 651,057 (всього в ІV кв. 2017 р. - 1289,539), січень 724,577, лютий 631,128, березень 535,515 (всього в І кв. 2018 р. - 1891,220).
Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюються актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.7. договору).
Згідно п. 5.2. договору, ціна за 1000 куб. м газу на дату укладання договору становить 4942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн.
Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. 5.4. договору).
В пункті 6.1. договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
У відповідності до п. 8.1. договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.
За умовами пункту 8.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Згідно п. 12.1 договору, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 р. до 31 березня 2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.
Як свідчать матеріали справи, сторонами вносилися зміни до договору постачання природного газу № 5148/1718-ТЕ-20 від 18.09.2017, шляхом укладання додаткових угод № 1 від 15.01.2018 та № 2 від 02.04.2018.
Так, додатковою угодою № 2 від 02.04.2018 сторони додали пункт 2.1. розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» договору абзацом у наступній редакції: «Постачальник передає споживачу в період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 162,829 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (тис. куб. м): квітень 162,829, травень 0.
Крім того, додатковою угодою № 2 від 02.04.2018 розділ 12 «Строк дії договору» викладено в наступній редакції: « 12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 р. по 31 травня 2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».
На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу природний газ в обсязі 555,680 тис. куб. м на суму 3295404 грн 67 коп., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу (на території підконтрольній українській владі) б/н від 31.03.2018, складеного та підписаного представниками постачальника та споживача.
Відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлений природний газ в сумі 1172943 грн 16 коп., внаслідок чого за ним виникла заборгованість в сумі 2122461 грн 51 коп.
Вказане підтверджено матеріалами справи, зокрема виписками Державної казначейської служби України по рахункам Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», а також визнано відповідачем у відзиві на позовну заяву.
У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань, позивачем відповідно до п. 8.2 договору, нараховано пеню за зобов`язаннями березня 2018 року за період з 26.04.2018 по 23.10.2019 в сумі 162813 грн 15 коп.
Відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем нараховано 3% річних за зобов`язаннями березня 2018 року за період з 26.04.2018 по 23.10.2019 в сумі 107688 грн 59 коп. та інфляційні втрати за період з травня 2018 року по вересень 2019 року в сумі 186416 грн 54 коп.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 ГК України.
У відповідності з п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Договір № 5148/1718-ТЕ-20 від 18.09.2017, що укладений сторонами у даній справі, за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Загальні положення про купівлю-продаж визначені главою 54 ЦК України.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За правилами ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до пункту 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Як вже було зазначено, відповідач отриманий газ оплатив частково в сумі 1172943 грн 16 коп., що підтверджується матеріалами справи. Факт прострочення сплати спожитого природного газу відповідачем не заперечується. Заборгованість складає 2122461 грн 51 коп.
За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за поставлений природний газ в сумі 2122461 грн 51 коп. обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Згідно п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.
Штрафними санкціями відповідно до ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Частиною 1 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Позивач відповідно до п. 8.2 договору нарахував пеню в сумі 162813 грн 15 коп.
Водночас, суд звертає увагу, що 13.01.2015 прийнято Закон України № 85-VIІІ «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» (надалі Закон № 85-VIII).
Статтею 1 Закону № 85-VIII визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2020 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.
Згідно статті 2 Закону № 85-VIII встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 № 705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.
У пункті 5 Статуту Акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.
Пунктом 6 Статуту Акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (у зазначеній редакції) встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.
Законом України від 01.04.1994 № 74/94-ВР «Про енергозбереження» визначено, що: «енергозбереження» це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; «паливно-енергетичні ресурси» це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.
Відповідно до п. 1.5 ст. 1 Закону України від 23.06.2005 № 2711-IV «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» енергоносії це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.
Тобто, природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.
Отже, з урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства, позивач є енергопостачальною компанією в розумінні ст. 2 Закону № 85-VIII.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.01.2019 у справі № 913/66/18, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.05.2019 у справі № 905/1882/18, від 15.05.2019 у справі № 905/1308/18, від 02.07.2019 у справі № 905/303/18, від 25.07.2019 у справі № 913/647/18, від 13.02.2020 у справі № 913/230/19, від 03.03.2020 у справі № 913/408/19.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент прийняття Закону № 85-VIII) житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.
Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (п. 1 ч. 1 ст. 13 вказаного Закону в зазначеній редакції).
В пункті 1.1. Статуту Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради зазначено, що Комунальне підприємство «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради (надалі Підприємство) створено рішенням Первомайської міської ради № 5/18 від 28.08.2002 р., є комунальним підприємством, заснованим на власності територіальної громади м. Первомайська.
Відповідно до інформації, яка наявна у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача, є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.
За змістом пунктів 2.1, 2.2 Статуту відповідача, основною метою діяльності підприємства є, зокрема надання послуг з централізованого опалення споживачам; видами діяльності відповідача є, зокрема вироблення, транспортування і постачання теплової енергії; надання послуг з централізованого опалення споживачам; подача теплової енергії в квартири жителів міста, організаціями і підприємствами. Тобто, відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг.
За умовами п. 1.2 договору природний газ, що постачався за договором від 18.09.2017 № 5148/1718-ТЕ-20, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Тобто, Комунальне підприємство «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.
Відтак, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією, тому положення ст. 2 Закону № 85-VIII розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору № 5148/1718-ТЕ-20 від 18.09.2017 постачання природного газу.
Статтею 3 Закону № 85-VIII передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Офіційне опублікування відповідного Закону відбулось 06.02.2015 у газеті «Голос України» (№ 21).
Отже, з урахуванням викладеного, нарахування позивачем пені за несвоєчасну оплату отриманого природного газу за зобов`язаннями березня 2018 року є безпідставним на даний час, а тому у цій частині вимог слід відмовити за необґрунтованістю.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За прострочення відповідачем оплати за одержаний природний газ позивач нарахував 3% річних за зобов`язаннями березня 2018 року за період з 26.04.2018 по 23.10.2019 в сумі 107688 грн 59 коп. та інфляційні втрати за період з травня 2018 року по вересень 2019 року в сумі 186416 грн 54 коп.
Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Судом було перевірено розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, надані позивачем, та встановлено, що вони є арифметично правильними, зробленими у відповідності до умов договору та даних первинних документів, з огляду на що вимоги позивача про стягнення 3% річних в 107688 грн 59 коп. та інфляційних втрат в сумі 186416 грн 54 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі.
З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню частково.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 129, 233, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд
1. Позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради про стягнення 2579379 грн 79 коп. задовольнити частково.
3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 18.09.2020.

Суддя Є.А. Лісовицький