ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2020 р. Справа№ 911/1137/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури

на ухвалу Господарського суду Київської області від 07.05.2019 про повернення позовної заяви

у справі № 911/1137/19 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Служби автомобільних доріг у Київській області

до Приватного підприємства «Автомагістраль»

про стягнення 766 017,63 грн збитків

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури (далі також - прокурор) в інтересах держави в особі Служби автомобільних доріг у Київській області (далі - САД у Київській області, позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства «Автомагістраль» (далі - ПП «Автомагістраль», відповідач) про стягнення 766 017,63 грн збитків, завданих державі у зв`язку із невідповідністю узгодженій проектно-кошторисній та фінансово-звітній документації обсягів та вартості виконаних відповідачем робіт за договором №410М-16 від 07.11.2016 на поточний середній ремонт автомобільної дороги О101316 Крюківщина-Лісники на ділянці км +320 - км 5-985.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.05.2019 у справі № 911/1137/19 позовну заяву та додані до неї матеріали повернуто Заступнику керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив з недоведеності прокурором наявності підстав до звернення з даним позовом до суду в інтересах держави саме в особі визначеного у позовній заяві позивача, оскільки їх наявність визначається не лише обґрунтованістю у позові інтересів держави, а сукупністю наявності таких інтересів з обґрунтованими (документально підтвердженими) представницькими функціями; звертаючись з позовом в інтересах держави, прокурор фактично просить стягнути збитки, які виникли за договором, укладеним між самостійними суб`єктами господарської діяльності; прокурором не доведено обставин нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень; у даному випадку у прокуратури відсутні законні підстави для представництва інтересів держави, що свідчить про наявність підстав для повернення даної позовної заяви прокурору без розгляду.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, Керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник посилався на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, оскільки судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення ч.ч. 5, 6 ст. 162 ГПК України в сукупності з іншими приписами процесуального права, а саме,ч.ч. 3-5 ст. 53 ГПК України та нормами матеріального права, визначеними в ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»; САД у Київській області є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України, яке є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України; саме в особі вказаного органу - САД у Київській області державі завдано збитків внаслідок завищення вартості будівельних ремонтних робіт; САД у Київській області, яка є стороною спірного договору та є неприбутковою організацією, одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, здійснює реалізацію єдиної транспортної політики у дорожньо-транспортному комплексі стосовно розвитку та утримання існуючої мережі автомобільних доріг загального користування в регіоні в межах фінансових ресурсів, що направляються на дорожнє господарство згідно з законодавством, жодних заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави та стягнення з відповідача завданих збитків до цього часу не вжила, у зв`язку із чим вказане у позові порушення вимог законодавства і на даний час залишається не усунутим, а збитки не відшкодованими.

Крім того, апелянт вказував на безпідставність посилань суду в оскаржуваній ухвалі на постанову Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №922/901/17, оскільки правовідносини, щодо яких судом викладено правову позицію не є аналогічними спірним правовідносинам у даній справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 поновлено Керівнику Києво-Святошинської місцевої прокуратури пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 07.05.2019 у справі № 911/1137/19, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги призначено на 04.09.2019, встановлено САД у Київській області та ПП «Автомагістраль» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на те, що прокурором не доведено наявність підстав для звернення з даним позовом до суду в інтересах держави саме в особі визначеного у позовній заяві позивача; САД у Київській області є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю та наділена правом на здійснення захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку; Законом України «Про прокуратуру» заборонено здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній; сама по собі обставина незвернення позивача з позовом протягом певного періоду не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави, а відтак, безпідставними є доводи прокурора про необхідність звернення з даним позовом до суду з огляду на те, що посадовими особами САД у Київській області на даний час не вжито жодних заходів щодо стягнення з відповідача завданих збитків; прокурором не доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень, що свідчить про наявність підстав для повернення даної позовної заяви прокурору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2019 зупинено апеляційне провадження у справі №911/1137/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц, зобов`язано сторони повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

17.01.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури надійшло клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку з усуненням обставин, що викликали його зупинення.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/213/20 від 21.02.2020 у зв`язку з прийняттям рішення Вищою радою правосуддя від 12.12.2019 про звільнення судді ОСОБА_1 , яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/1137/19.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2020 апеляційну скаргу у справі №911/1137/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Дикунської С.Я., Агрикової О.В.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 апеляційну скаргу Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Київської області від 07.05.2019 у справі №911/1137/19 прийнято до провадження вищевказаним складом суду, поновлено апеляційне провадження у справі №911/1137/19 та призначено до розгляду на 26.02.2020.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли: 23.01.2020 - клопотання про поновлення провадження у справі; 19.02.2020 - клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 зупинено апеляційне провадження у справі №911/1137/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18, зобов`язано сторін повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.

29.07.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку з усуненням обставин, що зумовили його зупинення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 поновлено апеляційне провадження у справі №911/1137/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.09.2020.

У судове засідання прокурор та позивач не з`явилися, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що прокурор та позивач не повідомили суд про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції, заслухавши думку представника відповідача, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними та необґрунтованими, просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні скарги, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

16.09.2020 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 3,5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 ГПК України.

Так, згідно з п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру», відповідно до ч. 3 ст. 23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

У кожній окремій справі, суд зобов`язаний з`ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» для представництва інтересів держави у суді прокурором і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому, з огляду на приписи ч. 4 ст. 236 ГПК України, суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, у тому числі, стосовно того, що повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, а тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру).

У постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи наявність підстав для звернення з даним позовом в інтересах держави в особі САД у Київській області прокурор вказував на те, що державі саме в особі вказаного органу завдано збитків внаслідок завищення вартості будівельних ремонтних робіт, виконаних відповідачем за договором №410М-16 від 07.11.2016.

При цьому, як зазначає прокурор, посадовими особами САД у Київській області, яка є замовником робіт за вказаним договором, на даний час не вжито жодних заходів щодо стягнення з відповідача завданих збитків.

Разом з тим, за приписами ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з імперативними вимогами абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Отже, зазначеним законом прямо заборонено здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позов прокурором подано в інтересах держави у спірних правовідносинах, які виникли з господарського договору, укладеного між відповідачем та САД у Київській області.

Як встановлено судом першої інстанції, за своїм статусом САД у Київській області є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор), яка у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України, постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами профільного міністерства, нормативно-правовими актами Укравтодору, рішеннями органів місцевого самоврядування, прийнятими в межах їх компетенції, а також Положенням про Службу автомобільних доріг у Київській області (далі - Положення).

Згідно з п. 1.3 Положення САД у Київській області є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Водночас, САД у Київській області, яка входить до сфери управління засновника - Укравтодор, на відміну від останнього не має статусу органу державної влади, до сфери управління якого належать автомобільні дороги загального користування (п. 5.1 Положення), у тому числі автомобільна дорога О101316 Крюківщина-Лісники, на якій виконувались спірні роботи за договором №410М-16 від 07.11.2016.

Відповідно до пункту 3.1.6 Положення САД у Київській області має право, зокрема, представляти і захищати свої інтереси у державних, громадських, кооперативних, підприємницьких та інших органах.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно зазначив, що САД у Київській області є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю та наділена правом на здійснення захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку, у тому числі шляхом подання до відповідача позову про стягнення збитків.

Враховуючи викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, звертаючись з даним позовом до суду, в порушення вимог статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» не зазначив у позовній заяві орган, уповноважений державою здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, обмежившись зазначенням в якості позивача Служби автомобільних доріг у Київській області, яка відповідного правового статусу не має.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 911/3153/16.

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, прокурором у позовній заяві не зазначено в чому саме полягає неможливість позивача звернутися з відповідним позовом про стягнення збитків, завданих відповідачем у зв`язку з завищенням вартості та обсягів виконаних робіт за укладеним між ними договором.

При цьому, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини здійснення ним повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом з тим, прокурором не було доведено наявність підстав до звернення з даним позовом до суду в інтересах держави саме в особі визначеного у позовній заяві позивача, оскільки їх наявність визначається не лише обґрунтованістю у позові інтересів держави, а сукупністю наявності таких інтересів з обґрунтованими (документально підтвердженими) представницькими функціями.

Також прокурором не доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах відповідним суб`єктом владних повноважень.

За наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що у даному випадку у прокуратури відсутні законні підстави для представництва інтересів держави у даній справі.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність прокурором у даній справі передбачених законом виключних підстав для звернення до суду за захистом інтересів держави, а відтак, позовна заява Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури та додані до неї документи правомірно повернуті судом на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

При цьому, ч. 8 ст. 174 ГПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків. А відтак, порушення права на доступ до суду в сенсі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997, судова колегія не вбачає.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарським судом Київської області від 07.05.2019 у справі № 911/1137/19 прийнята з правильним застосуванням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253-255, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Київської області від 07.05.2019 у справі № 911/1137/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 07.05.2019 у справі № 911/1137/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/1137/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.09.2020.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

С.Я. Дикунська