ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2020 року Справа № 5009/342/12

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів Чус О.В., Орєшкіної Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бойко Олега Васильовича на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.07.2020 у справі №5009/342/12 за результатами розгляду скарги на дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (суддя Проскуряков К.В., повна ухвала складена 07.07.2020)

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя

до відповідача Приватного підприємця Бойко Олега Васильовича, м. Запоріжжя

про стягнення 15 879,43 грн

ВСТАНОВИВ:

04.04.2020 року Бойко Олег Васильович звернувся до Господарського суду Запорізької області зі скаргою на дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Михайлової Юлії Вадимівни. В подальшому з врахуванням уточненої редакції скарги від 23.04.2020 оскаржував дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та просив:

- визнати неправомірними (протиправними) дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Михайлової Юлії Вадимівни - в частині накладення арешту на грошові кошти Бойко Олега Васильовича, на картковий рахунок, на який зараховується заробітна плата, та на картковий рахунок, на який зараховується пенсія від Головного Управління ПФУ в Запорізькі області, що містяться (відкриті) в Акціонерному товаристві «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», зазначивши номери цих карткових рахунків;

- скасувати постанову про арешт коштів боржника від 22.11.2019 року ВП №52570831, винесену головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Михайловою Юлією Вадимівною - в частині накладення арешту на грошові кошти Бойко Олега Васильовича , що містяться на рахунку в Акціонерному товаристві «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК, на який зараховується заробітна плата та на рахунку, на який зараховується пенсія;

- зобов`язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції усунути порушення прав скаржника по виконавчому провадженню ВП №52570831 року шляхом вчинення всіх процесуальних дій необхідних для зняття арешту з коштів Бойко Олега Васильовича , що містяться на рахунку в Акціонерному товаристві «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», на який зараховується заробітна плата та на рахунку, на який зараховується пенсія від Головного Управління ПФУ в Запорізькі області, що містяться (відкриті) в Акціонерному товаристві «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», зазначивши номери цих карткових рахунків.

Скарга обгрунтована тим, що арешт коштів на цих рахунках є неправомірним, оскільки позбавляє можливості отримувати пенсію та заробітну плату, позбавляє його необхідних коштів на існування та порушує його права, встановлені Конституцією України щодо отримання оплати праці та пенсії.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.07.2020 у справі №5009/342/12 за результатами розгляду скарги на дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (суддя Проскуряков К.В.) в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що рішення суду, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання, відповідач протягом тривалого часу більше восьми років рішення суду не виконав, що є порушенням прав стягувача. Суд також вказує, що скаржником не доведено, що вказані ним рахунки мають спеціальний режим використання, на які законом заборонено накладати арешт, а державний виконавець у своїй постанові зазначив, що арешт накладається на всі кошти, що знаходяться на рахунках боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Скаржник не погодився з цією ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення, яким його скаргу задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що арешт коштів на цих рахунках є неправомірним, оскільки позбавляє можливості отримувати пенсію та заробітну плату, позбавляє його необхідних коштів на існування та порушує його права, встановлені Конституцією України. Судом не враховано, що держава гарантує та захищає законом право на своєчасне отримання винагороди за працю, а відрахування із заробітної плати не можуть перевищувати 20%, та лише в окремих випадках - до 50%. Вказані відрахування систематично здійснюються державним виконавцем, що ніяким чином не порушує права стягувача. Вказує, що виплата заробітної плати має приорітет перед іншими зобов`язаннями боржника.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 27.07.2020 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Чус О.В., Орєшкіної Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.08.2020 означеною колегією суддів відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 23.09.2020.

Представники апелянта доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Позивач (стягувач) надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти її доводів заперечує. Вказує на те, що законом заборонено накладати арешт на кошти, що знаходяться на рахунках зі спеціальним режимом використання, інші заборони законом не визначені. Постанова державного виконавця містить застереження щодо рахунків, на які арешт не може бути накладено, втім банк цю постанову виконавцю не повернув, що свідчить про те, що рахунки, на які накладено арешт не відносяться до рахунків зі спеціальним режимом використання. Суд правомірно відмовив в задоволенні скарги та врахував, що боржник більше восьми років не виконує рішення суду.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Заслухавши пояснення представників апелянта, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.02.2012 у справі №5009/342/12 позов було задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємця Бойко Олега Васильовича на користь Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» основний борг - 15 503,95 грн, 3% річних - 58,07 грн, пеню - 300,09 грн та судовий збір - 1 607,72 грн. В іншій частині позову відмовлено.

На виконання рішення Господарського суду Запорізької області видано наказ №5009/342/12 від 20.02.2012.

Бойко Олег Васильович припинив підприємницьку діяльність за власною ініціативою з 13.12.2019, що підтверджується даними ЄДРПОУ.

04.10.2016 постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження №52570831 з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області №5009/342/12 від 20.02.2012 про стягнення з ПП Бойко О.В на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» заборгованості та судового збору у загальній сумі 17 469,83 грн.

Постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 24.12.2019 ВП №52568390 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження встановлено, що на виконанні у відділі перебуває декілька виконавчих проваджень щодо одного боржника Бойко О.В., у зв`язку з чим виконавчі провадження №52567366, №52568390, №52568684, №52570729, №52570831 об`єднані у зведене виконавче провадження №60937041.

Матеріали справи також містять звіти АТ «Харківобленерго» №14-724 від 12.02.2019 та №14-768 від 15.02.2019 про здійснені відрахування та виплати щодо утримання 20% з доходів та перерахування їх на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» в січні та лютому 2019 року.

Головним державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області винесено постанову ВП №52570831 від 22.11.2019 про арешт коштів боржника, згідно якої накладно арешт на грошові кошти Бойко О.В., що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 23.01.2020 по ВП № 52570831, у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Харківській області, наказ Господарського суду Запорізької області від 20.02.2012 № 5009/342/12 передано до правонаступника - Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

23.01.2020 Міжрайонним ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про прийняття виконавчого провадження №52570831 з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 20.02.2012 за №5009/342/12.

Скаржником надано довідку Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» від 13.01.2020 за №HRC3RTG4BLGPS31Q про те, що клієнту Бойко О.В. на картку для виплат (вказано номер) зараховується пенсія від Головного управління ПФУ у Запорізькій області та на картку для виплат (вказано номер) зараховується заробітна плата від ТОВ «Запоріжжяелектропостачання».

13.03.2020 скаржник звернувся до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про отримання копії постанов про відкриття виконавчих проваджень, постанов про арешт коштів боржника, у зв`язку з їх не отриманням. Додатково просив вирішити питання про зняття арешту з рахунків, на яких обліковується його пенсія та заробітна плата.

25.03.2020 року на вищевказане звернення Бойко О.В. отримав відповідь від Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відмову у знятті арештів з рахунків. Заявнику також було надіслано копії постанов, зокрема і оскаржуваної.

Заявник вважає постанову про накладення арешту на його карткові рахунки незаконною, що і є підставою скарги Бойко О.В. на дії державного виконавця.

У відповідності до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з п. а ч. 1 ст. 341 ГПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Оскаржувана постанова була прийнята 22.11.2019, втім державним виконавцем не надано доказів її надіслання боржнику. Та як зазначає боржник, цю постанову він отримав 25.03.2020 разом з відповіддю державного виконавця, до суду зі скаргою звернувся 04.04.2020, тобто визначений ст. 341 ГПК України строк для подання скарги ним дотримано.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Положеннями частини першої статті 18 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У п. 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» міститься заборона звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №905/361/19 зроблені наступні правові висновки, які є обов`язковими для суду в силу положень ст. 236 ГПК України.

«Судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до оскаржуваної постанови державним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти Бойко О.В., що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Отримавши вказану постанову АТ КБ «Приватбанк», на яке нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконав, самостійно наклавши арешти на карткові рахунки боржника, постанову державному виконавцю не повернув та не повідомив, що вказані грошові кошти мають спеціальний режим використання, на які не може бути накладено арешт та звернено стягнення.

Таких відомостей не містить і видана Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» довідка від 13.01.2020 за №HRC3RTG4BLGPS31Q, в якій лише зазначено про те, що клієнту Бойко О.В. на картку для виплат зараховується пенсія від Головного управління ПФУ у Запорізькій області та на картку для виплат зараховується заробітна плата від ТОВ «Запоріжжяелектропостачання».

Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що виокремлення рахунку зі спеціальним режимом використання належить до повноважень виконавчої служби та рахунки для виплати заробітної плати та пенсії є рахунками із спеціальним режимом використання, що не відповідає вище наведеному правовому висновку Верховного Суду.

Апелянтом не надано жодних інших доказів, які б підтверджували, що вказані карткові рахунки мають спеціальний режим використання і на кошти, що знаходяться на них, не може бути накладено арешт.

З наведеного вбачається, що державний виконавець в оскаржуваній постанові визначив, що кошти, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, не підлягають арешту. Та саме банк повинен був визначити режим спірних рахунків та грошових коштів на них, про що повідомити державного виконавця.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем в межах його компетенції та вище наведених положень чинного законодавства.

Апеляційний суд також враховує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України). Згідно із частиною п`ятою статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Крім того, як зазначено вище, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначено у розділі IX Закону України «Про виконавче провадження», та відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 68 встановлено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Частиною 1 ст. 69 розділі ІX Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника встановлений ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та становить 20 відсотків.

Державним виконавцем була винесена постанова щодо щомісячного стягнення на користь стягувача заборгованості у розмірі 20% пенсії та 20% заробітної плати Бойко О.В .

Посилання апелянта на те, що судове рішення виконується належним чином, не підтверджено доказами, оскільки ним до скарги додані тільки відомості щодо сплати частини коштів стягувачеві тільки в січні та лютому 2019 року. Також не доведено, що на вказаних рахунках знаходяться лише кошти заробітної плати та пенсії. Скаржник не звертався до державного виконавця щодо часткового зняття арешту зі спірних коштів в межах сум заробітної плати та пенсії за вирахуванням встановлених розмірів відрахувань - 20%.

Відповідно до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на встановлені обставини справи та вище наведені положення законодавства скарга на дії державного виконавця є безпідставною та задоволенню не підлягає, дії державного виконавця не можуть розцінюватись як неправомірні, оскільки вони спрямовані на виконання законного рішення суду з метою захисту та реалізації прав стягувача.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції як така, що прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги відносяться на апелянта.

Керуючись ст. 269, 276, 282-284, 339, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бойко Олега Васильовича на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.07.2020 у справі №5009/342/12 за результатами розгляду скарги на дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.07.2020 у справі №5009/342/12 за результатами розгляду скарги на дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта - Бойко Олега Васильовича .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної ухвали, відповідно до положень ст. 287 ГПК України.

Повна постанова складена 28 вересня 2020 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя О.В. Чус

Суддя Е.В. Орєшкіна