ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2020 р. Справа№ 910/3137/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 14.09.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 (повний текст підписано 17.02.2020)

апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 (повний текст рішення підписано 05.06.2020)

у справі №910/3137/18 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик"

про стягнення 2 768 441, 64 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" (далі - відповідач) про стягнення 2 768 441, 64 грн., з яких 2 732 733, 65 грн. заборгованості за договором та 35 707, 99 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов договору № 03/258-2013 від 29.04.2013, в редакції додаткової угоди № 8 від 01.12.2015, щодо надання послуг з організації перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані послуги. Позивач вказав, що відповідно до п. 3.9 договору здійснено донарахування неврахованої плати за послуги, що надавались за періоди з січня по травень 2017, внаслідок чого складено коригування № 11/1 від 30.11.2017, згідно з якого сума донарахувань склала 2 659 794, 11 грн. Крім того, до суми основного боргу позивач додав заборгованість за послуги, що надавалися у грудні 2017 відповідно до акту наданих послуг № 12 від 31.12.2017 у розмірі 219 035,24 грн.

Короткий зміст рішень господарських судів та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" на користь позивача 219 035, 24 грн. заборгованості.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25.06.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 у справі № 910/3137/18 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у справі №910/3137/18 відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" про стягнення 2 768 441, 64 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4 928 грн. 31 коп., витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в сумі 6 571 грн. 08 коп.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2018 у справі № 910/3137/18 задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" 219 035 грн. 24 коп. заборгованості та 3 285 грн. 53 коп. судового збору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення вартості коригування провізної плати у сумі 2 513 698,41 грн, суд вказав, що позивач безпідставно в односторонньому порядку здійснив донарахування вартості наданих послуг за перевезення вагонів в транзитному сполученні та застосовував норми Тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частини стягнення заборгованості за надані послуги у грудні 2017 в сумі 219 035, 24 грн. суд дійшов висновку, що вказана заборгованість була сплачена відповідачем у повному обсязі. Крім того, суд вказав, що позивач безпідставно здійснював зарахування коштів не в рахунок оплати наданих у грудні 2017 послуг, а в рахунок оплати здійсненого позивачем коригування № 11/1 від 30.11.2017 та нарахованої пені.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд вказав, що позовна давність не може бути застосована до спірних правовідносин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у справі № 910/3137/18 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

На думку апелянта, суд першої інстанції помилково вказав, що між сторонами укладено договір перевезення, в той час, як між сторонами укладено договір транспортного експедирування.

Скаржник стверджує, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач правильно визначив тариф на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги. На думку позивача, відповідач відображав в накладних дані, що не відповідали дійсній меті перевезення, а саме, у графі "15" накладної СМГС "Найменування вантажу" не зазначив, що вантаж - вагон на власних осях є "після вивантаження транзитного вантажу", що призвело до застосування більш меншого тарифу. У графі "20" накладної, що оформлюється у внутрішньому сполученні, відповідач повинен був зазначити, що направляється вантаж - вагони на власних осях "після вивантаження транзитного вантажу". В той же час, працівник станції позбавлений можливості перевірити достовірність відмітки, передбаченої пунктом 14.7 розділу ІІ Збірника тарифу, фактичній меті направлення порожнього вагону. Таким чином, графа 48 накладної СМГС була заповнена на підставі даних, заповнених відповідачем, які не відповідали меті навантаження вагонів вантажем. Скаржник наголошує, що відповідач при оформленні накладних (для внутрішнього переміщення вантажу та накладних СМГС), з метою застосування більш низького тарифу вказав, що вагони йдуть під навантаження без наміру здійснення такого, оскільки у випадку вірного зазначення вантажу, провізна плата була б нарахована відповідачу згідно з п. 3.2 Тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні, за всю відстань перевезення по території України, а саме: окремо за відстань від прикордонної (припортової) станції до станції першого призначення (навантаження) та від цієї станції до вихідної прикордонної станції залізниць України. За таких обставин, скаржник вважає, що дії відповідача свідчить про удаваність правочину.

Апелянт зазначає, що на підставі 3.9 договору залізницею донараховано відповідачу невраховану плату за період січень-травень 2017, що відображено в коригуванні наданих послуг №11/1 від 30.11.2017, підписаним відповідачем без зауважень, переліку наданих послуг, виписці з особового рахунку відповідача за 17.01.2018, в якій відображено вартість наданих послуг у розмірі 2 659 794,11 грн. Апелянт наголошує, що, оскільки коригування було направлено на адресу відповідача, однак останній його не підписав, зауважень не надіслав, а тому відповідно до пункту 3.8 договору акт вважається затвердженим обома сторонами на суму 2 513 698,41 грн. та є підставою для стягнення коштів з відповідача. Більш того, до моменту підписання коригування №11/1 від 30.11.2017, між сторонами підписувались інші коригування в порядку, передбаченому п. 3.8 договору.

Скаржник звертає увагу, що обов`язок замовника оплатити послуги виникає з факту їх надання виконавцем, який підтверджується накладною, а не з факту передачі послуг на підставі акту приймання-передачі наданих послуг. Крім того, залізницею надано суду всі належні докази для донарахування неврахованої плати за період з січня-травень 2017, а саме: переліки № 20171009 від 09.10.2017, № 20171019 від 19.10.2017, № 20171018 від 18.10.2017; акти наданих послуг № 001 від 31.01.2017 (за період з 01.01.2017 по 31.01.2017) , № 002 від 28.02.2017 (за період з 01.02.2017 по 28.02.2017) , № 003 від 31.03.2017 (за період з 01.03.2017 по 31.03.2017), № 004 від 30.04.2017 (за період з 01.04.2017 по 30.04. 2017), № 5 від 31.05.2017 (за період з 01.05.2017 по 31.05.2017), які підписані сторонами без зауважень до суми наданих послуг за накладними; виписку з особового рахунку відповідача за 17.01.2018; акт коригування наданих послуг № 11/1 від 30.11.2017 на суму 2 659 794, 11 грн.; претензії від 01.12.2017 № ЦТЛ-22/616 та від 31.01.2018 № ЦТЛ-22/28.

Залізниця вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо оплати відповідачем у повному обсязі послуг наданих у грудні 2017 на суму 219 035,24 грн.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 23.06.2020, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач вказує, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу відносин між сторонами саме як відносини за договором перевезення. Доводи скаржника про існування відносин щодо транспортного експедирування є безпідставними, оскільки позивач не надавались інші послуги, крім як перевезення, а саме: укладання від імені відповідача договорів перевезення; забезпечення відправки та одержання вантажу; перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження; сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта; зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення; одержання необхідних для експорту та імпорту документів; виконання митних формальностей.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" зазначає, що оплату тарифів за перевезення в експортно-імпортному сполученні було здійснено в повному обсязі із застосуванням Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, що підтверджується накладними СМГС та підписаними актами наданих послуг за період з січня по травень 2017. Відповідач звертає увагу, що згідно з розділом 2 додатку 1 СМГС графу "15" заповнює відправник, а графи з "37" по "65" заповнює залізниця. Відповідно до внесення даних у графу "48" накладної нараховується тариф на перевезення на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги. Разом з тим, згідно з абз. 5 ст. 31 СМГС провізні платежі та неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством, в якому здійснювалась плата.

Стосовно тверджень апелянта про удаваність правочину, відповідач вказує, що скаржник не надав суду доказів на підтвердження удаваності правочинів, а саме судових рішень про визнання цих договорів (правочинів) недійсними (удаваними).

Відповідач звертає увагу, що коригування № 11/1 від 30.11.2017 складене до акта наданих послуг №10 за жовтень 2017, водночас позивач посилається на наявність заборгованості за послуги, надані у січні-травні 2017. Крім того, коригування не підписано (не затверджено) відповідачем. На думку відповідача, у сторін відсутні підстави підписувати коригування № 11/1 від 30.11.2017, оскільки воно стосується послуг з транзитного перевезення. Послуги з транзитного перевезення згідно з Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення позивачем відповідачу не надавались. Матеріали справи містять накладні СМГС, які підтверджують, що позивачем надавались послуги саме в режимі імпорту-експорту, в той час, як доказів надання послуг з транзитного перевезення матеріали справи не містять.

Посилання апелянта на п. 3.8 договору є помилковим, оскільки зазначене положення договору стосується акту наданих послуг, а не коригування до акту наданих послуг. Відтак, оскільки з матеріалів справи не вбачається наявність в коригуванні № 11/1 від 30.11.2017 до акту наданих послуг підпису уповноваженої особи відповідача, таке коригування № 11/1 не може вважатись затвердженим обома сторонами. Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" наголошує, що твердження скаржника про те, що інші коригування раніше підписувалися сторонами, не доводить того, що коригування № 11/1 від 30.11.2017, з яким не погоджується відповідач, за аналогією має застосовуватися п. 3.8 договору. Відповідач, підписуючи попередні коригування, погоджувався з їхнім змістом. Відсутність підпису під коригуванням № 11/1 від 30.11.2017 свідчить про те, що відповідач не надав згоди на спірне коригування тарифу у зв`язку з чим і виник даний спір.

Відповідач звертає увагу, що в повному обсязі сплатив 219 035,24 грн. за послуги, надані у грудні 2017, однак сплачені кошти були списані апелянтом у рахунок безпідставно нарахованої заборгованості за коригуванням №11/1. Отже, здійснені оплати у грудні 2017 та лютому 2018, мали бути зараховані в рахунок оплати послуг за грудень 2017, а тому борг за надані послуги відсутній.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" про розподіл судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 276 844 грн. 16 коп.

В іншій частині заяви відмовлено.

Додаткове рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 228 823,88 грн. не є співмірним із ціною позову, складністю справи та виконаних адвокатом і його помічником обсягом робіт (наданих послуг), стягнення адвокатських витрат у зазначеній відповідачем сумі не відповідає критеріям розумності, необхідності, співрозмірності, справедливості і становить надмірний тягар для позивача, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню за представництво інтересів відповідача складає 276 844,16 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" на додаткове рішення та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020, пункти 1 і 2 резолютивної частини у справі № 910/3137/18 викласти в такій редакції: 1. Заяву ТОВ "ТК-Логістик" про розподіл судових витрат задовольнити повністю. 2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 228 823, 88 грн.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про непідтвердження часу, витраченого представником відповідача на відвідування судових засідань.

На думку скаржника, висновок суду є помилковим про те, що комунікація клієнта та адвоката, присутність помічника адвоката в судових засіданнях, подання письмових заяв та клопотань до канцелярії суду, комунікація із судом не являється неминучими та необхідними.

Апелянт стверджує, що регулярний аналіз судової практики та підготовка до кожного судового засідання є невід`ємними складовими якісного захисту інтересів адвокатом клієнта, а тому судові витрати за надання таких послуг є співмірними.

Скаржник наголошує, що суд необгрунтовно зменшив розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Акціонерного товариста "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Акціонерне товаристо "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі № 910/3137/18 в частині часткового задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" про розподіл судових витрат та стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 276 844 грн. 16 коп. Ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" в задоволенні заяви про розподіл судових витрат в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Скаржник стверджує, що в матеріалах справи відсутні повідомлення про збільшення ставок та докази зміни договору у визначений сторонами спосіб. На думку залізниці, довідка АО "Василь Кісіль і Партнери" від 06.02.2020 не являється належним доказом зміни умов вартості послуг.

Укрзалізниця зазначає, що відповідач застосовував для розрахунку середній курс 38,81 грн. за 1 євро, в той час, як в період виставлення рахунків, надання послуг, курс НБУ коливався від 25.77 грн. до 32,6 грн. за 1 євро.

Скаржник звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази повноваження помічника адвоката, на представництво інтересів відповідача. Відвідування та представництво в судовому засіданні помічником адвоката не передбачено процесом, крім того, вказані обставини не підтверджені відповідними доказами у справі, оскільки подання письмових заяв наділені учасники справи, які діють через своїх представників.

Апелянт вказує про невідповідність часу витраченого адвокатом на візит до судів та участь у судових засіданнях до заявленого часу в описі наданого відповідачем. Крім того, наголошує, що підготовка адвоката до судового засідання фактично є дублюванням вже включених послуг.

Укрзалізниця стверджує, що відповідачем не надано банківських виписок з особового рахунку АО «ЮФ «Василь Кісіль і Партнери», які мали б підтвердити операції щодо надходження коштів від відповідача за юридичні послуги згідно із договором №1410-18-1 від 03.09.2018.

На думку апелянта, сума судових витрат не підлягає відшкодуванню в розмірі, що перевищує попередній розрахунок відповідача, оскільки останнім не заявлено під час розгляду справи про понесення таких витрат, а також не було доведено про неможливість передбачити такі витрати на час подання попереднього розрахунку.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

08.01.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" подано відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" АТ "Українська залізниця", в якому вказує, що доводи залізниці щодо необґрунтованого завищення та перевищення вартості послуг є безпідставним, оскільки товариство прийняло виконану АО «ЮФ «Василь Кісіль і Партнери» роботу з юридичного обслуговування ТОВ «ТК-Логістик» без зауважень та оплатило прийнятий обсяг робіт (послуг). У п. 1 додаткової угоди №2 до договору про юридичні послуги № 1410-18-1 від 09.09.2019 сторони домовились, що максимальна сума гонорару за надані юридичні послуги не може перевищувати 1 300 000,00 грн. (з ПДВ). Станом на 07.02.2020 розмір витрат, які відповідач поніс та сплатив у зв`язку з наданням йому правової допомоги у даній справі, становив 1 228 823,88 грн., тобто не перевищував максимальної суми гонорару.

Відповідач вказує, що АО «ЮФ «Василь Кісіль і Партнери» в рахунках застосовувся курс НБУ станом на дату виставлення відповідного рахунку, середній курс якого становив 29,9 грн. за 1 євро. Сума гонорару, розрахована на підставі п. 5 договору про юридичні послуги, не враховує суму ПДВ. У п. 6 договору («Спеціальні умови») сторони вказали, що юридична фірма включатиме ПДВ у рахунки.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" наголошує, що виконання помічником адвоката окремих доручень адвоката, зокрема, подання процесуальних документів до суду, відповідає вимогам закону та умовам укладеного із відповідачем договору про правничу допомогу. Залучення помічника адвоката до вчинення окремих процесуальних дій спрямоване на зменшення витрат клієнта на професійну правничу допомогу.

Відповідач зазначає, що надані документи є належними та достатніми доказами для підтвердження фактичної суми витрат товариства на правничу допомогу. Вимога позивача стосовно необхідності надання банківської виписки з особового рахунку юридичної фірми є надуманою, оскільки наданих документів достатньо для підтвердження відповідних обставин, а надання виписки за рахунком за період надання послуг було би наслідком розкриття банківської таємниці про інші фінансові операції, які не стосуються даної справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" звертає увагу, що подало заяву про відшкодування судових витрат до закінчення судових дебатів, в якому вказало, що надасть докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки кожне нове судове засідання спричиняє нові витрати на професійну правничу допомогу і до прийняття рішення відповідач не міг надати всі докази щодо розміру судових витрат. Відповідно до вимог процесуального законодавства, відповідач подав заяву про відшкодування судових витрат, в межах строку, передбаченого ГПК України, надав докази, а тому доводи позивача про недотримання процедури є безпідставними.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2020 справу №910/3137/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Гаврилюк О.М.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2020, у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у справі №910/3137/18 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2020 справу №910/3137/18 направлено до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. Встановлено строк для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення до 22.05.2020.

23.04.2020 представником позивача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" подано заяву про усунення недоліків, до якої додано оригінали платіжного доручення № 2662896 на суму 43 000, 00 грн. та № 2664688 на суму 19 289, 93 грн.

15.06.2020 від Господарського суду міста Києва повернулась справа №910/3137/18 для розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 у справі №910/3137/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у справі №910/3137/18 та призначено розгляд апеляційної скарги на 06.07.2020.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2020, у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М. у відпустці,для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 прийнято справу №910/3137/18 до провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020. Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у справі № 910/3137/18 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі № 910/3137/18. Повідомлено учасників справи, що апеляційні скарги розглядатимуться в судовому засіданні 06.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 відкладено розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 та Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 на 02.09.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020. Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у справі № 910/3137/18, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 та апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 02.09.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 оголошено перерву у розгляді справи №910/3137/18 до 14.09.2020.

Позиції учасників справи

Представник Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" в судовому засіданні 14.09.2020 апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Підтримав доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 та просив її задовольнити, оскаржуване додаткове рішення в частині часткового задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" про розподіл судових витрат та стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 276 844 грн. 16 коп. скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" в задоволенні заяви про розподіл судових витрат в повному обсязі.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" в судових засіданнях апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін. Підтримав доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 та просив її задовольнити, оскаржуване додаткове рішення змінити, пункти 1 і 2 резолютивної частини викласти в такій редакції: "1. Заяву ТОВ "ТК-Логістик" про розподіл судових витрат задовольнити повністю. 2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 228 823, 88 грн.".

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

29.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Українська залізниця" (перейменовано на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" АТ "Українська залізниця") (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" (замовник) укладено договір №03/258-2013 про надання послуг з організації перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані послуги (в редакції додаткової угоди № 8 від 01.12.2015) (т. 1 а.с. 38-46).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що предметом договору є організація перевезення вантажів залізничним транспортом та проведення замовником розрахунків із виконавцем за надані нею послуги з перевезення вантажів у вагонах, які в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів не мають ознаки "УТЛЦ" (надалі - вагонах), порожніх вагонів, а також інші послуги, пов`язані із зазначеними перевезеннями по території України.

Відповідно до пункту 2.2.1 договору замовник зобов`язується здійснювати попередню оплату тарифу та додаткових послуг наданих замовнику, згідно з умовами цього договору, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (далі - Збірник тарифів), Статуту залізниць України (далі - Статут), Правил перевезення вантажів, калькуляцій регіональних філій ПАТ "Укрзалізниця" по наданню послуг замовнику за вільними тарифами.

На виконання умов договору замовнику надано код платника.

За умовами пункту 2.2.2 договору замовник зобов`язується здійснювати попередню оплату за послуги, пов`язані з організацією перевезень вантажів, що замовлені замовником, шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 (трьох) діб, що склалося за поточний місяць) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання виконавця № НОМЕР_1 у ТВБВ № 10026/01 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", МФО 322669, код за ЄДРПОУ №40123465 та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазначений рахунок виконавця.

Замовник зобов`язується проводити оплату за надані послуги, пов`язані з організацією перевезень вантажів та інші послуги, пов`язані з перевезеннями вантажів, які замовлені замовником, відповідно до розділу 3 договору. Забезпечувати належне оформлення перевізних документів із зазначенням коду платника 9800067 (пункти 2.2.4, 2.2.5 договору).

Згідно з пунктом 3.7 договору виконавець надає замовнику не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, акти наданих послуг та виписки з особового рахунку за звітний місяць. Виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих замовником на виконання цього договору, та коштів, витрачених замовником на оплату послуг, наданих виконавцем. При цьому у виписці відображаються дати утворення і розміри заборгованості та пені.

Сторони у пункті 3.8 договору встановили, що акти наданих послуг та виписки з особового рахунку оформлюються сторонами щомісяця, не пізніше останнього дня звітного місяця. Замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання акту наданих послуг зобов`язаний надіслати виконавцю підписаний акт наданих послуг або підписати акт наданих послуг із зауваженнями. У випадку підписання акту наданих послуг із зауваженнями між замовником та виконавцем здійснюється перевірка наданих послуг та за результатами перевірки проводиться коригування, яке відображається в наступних актах. У випадку, якщо акт наданих послуг не підписаний замовником протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня їх складання без письмового обґрунтування - акт наданих послуг вважається затвердженим обома сторонами.

Відповідно до пункту 3.9 договору наявність підписаного акту наданих послуг не позбавляє виконавця права здійснити донарахування неврахованої плати за надані послуги за минулі періоди.

У пункті 4.4 договору встановлено, що у разі виникнення заборгованості за надані послуги з організації перевезення вантажів, замовник сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості, але не більше шести місяців від дня виникнення заборгованості. Моментом виникнення заборгованості у замовника є дата фактичного надання виконавцем послуг за цим договором за умови відсутності грошових коштів на особовому рахунку замовника. Із сум грошових коштів, перерахованих замовником для виконання грошового зобов`язання за цим договором, виконавцем у першу чергу погашається пеня, у другу чергу - основна сума боргу, а залишок коштів зараховується як попередня оплата. Сторони домовились, що стягнення пені здійснюється в межах загального строку позовної давності, встановленого для стягнення заборгованості за надані послуги.

Договір набирає чинності з дати підписання та діє до 29.02.2016, а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажів до повного здійснення розрахунків. Якщо жодна із сторін не звернулася письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до інших сторін про припинення його дії, то цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік (пункт 9.1 договору).

З матеріалів справи вбачається, що за період з січня по травень 2017 відбулось перевезення у вагонах: №№ 60384526, 62970827, 60131620, 61202644, 52927746, 63189237, 64077373, 61629457, 56106123, 59377853, 65622672, 61337200, 61655551, 54693239, 68046507, 67192401, 56083249, 60504024, 61637526, 67760306, 59398578, 64848401, 62844543, 62352174, 61549754, 62378872, 62801188, 66428368, 53092441, 56831399, 61275939, 60425378, 56175656, 61753018, 55831390, 52498888, 63426456, 60219706, 612027776, 55770259, 57853723, 63360333, 60308301, 61860920, 54057062, 60356417, 63420012, 61545422, 61343125, 57948762, 61041224, 61113304, 62105580, 61495644, 60348448, 63481519, 57949828, 64223126, 60568953, 61214417, 63026173, 56066525, 62350582, 62685607, 56020050, 61690558, 55545115, 63847255, 55989990, 60190600, 54065461, 60813672, 60315140, 54470646, 52498268, 60583333, 60200268, 61056628, 59016642, 63578280, 61089074, 56792138, 65117574, 60695970, 61337812, 61263968, 64145105, 61651303, 55639496, 60085016, 61768651, 64347065, 55728042, 63848017, 52828019, 62494836, 61909735, 61322624, 55970198, 60104411, 61942082, 61166757, 64439219, 61202909, 52828621, 60697273, 61903142, 61263208, 61553731, 60331026, 52969367, 57940603, 63857478, 60061843, 61053914, 63381511, 62020342, 60079068, 61845186, 53251617, 54065339, 56218761, 619910780, 62020342, 60079068, 6862921, 60070463, 61267886, 62755988, 68678762, 60820032, 65315723, 61046017, 60459666, 53167433, 59399840, 55767446, 60121316, 61810602, 59709154, 61890752, 6446487, 60394871, 57561375, 59380899, 59380410, 57965487, 64086266, 57935850, 61675732, 62893433, 61465076, 61048435, 64239106, 63882278, 55585566, 63583835, 62370622, 57916108, 61580700, 62936489, 60208709, 61690673, 60240454, 60291465, 635543458, 60890381, 62709910, 64932619, 63440382, 60818481, 56245236, 61929915, 63216352, 53654976, 52170495, 54759360, 55013338, 63312607, 61910675, 62797600, 61790222, 60075678, 55567044, 61343935, 60092822, 60152873, 60180759, 61575080, 55770317, 64067010, 56688393, 60054988, 62972518, 60414729, 63978365, 62236724, 62264213, 60442613, 61690780, 62517529, 59289702, 61351961, 62035852 на підставі накладних №№ 26649351, 22660021, 41179029, 473318464, 22846978, 22854382, 41781337, 47916838, 228599517, 22866854, 41781337, 47916846, 22859517, 41781337, 47916879, 22781848, 2281925, 841825936, 47916846, 22859494, 41725936, 47916838, 22859517, 22860990, 41825936, 47916846, 22860990, 41839192, 47939053, 22860990, 41839192, 47939038, 22859517, 41781337, 47916879, 22744748, 09826, 47453741, 22770644, 06814, 47513544, 22866438, 43721, 45405594,22753372, 22760080, , 47481320, 227553353, 22760014, , 47595897, 22753372, , 47513718, 22753353, , 47529938, 22596206, 40755043, 47243084, 22530274, 22557909, 40996803, 47214218, 22645001, 40856031, 47214168, 22652445, 40861981, 47214085, 22645001, 40856031, 47214184, 22617502, 22648704, 40996803, 47214192, 22626055, 96353875, 46675146, 22643178, 14668, 47213657, 22643034, 14670, 47213764, 22651729, 14665, 47214044, 22652081, 14662, 47213913, 22643100, 14667, 47213756, 22643233, 14669, 47214127, 22653820, 16211, 47213749, 22652101, 14663, 47213640, 22653782, 16213, 47214259, 22653770, 16210, 47213830, 22653747, 16209, 47214010, 22653685, 16212, 47213723, 22653600, 16215, 47213806, 22653565, 16214, 47214234, 22652858, 16254, 47213863, 22652818, 16255, 47214135, 22653833, 16208, 47213673, 22647870, 47213905, 22647895, 16253, 47214242, 22647526, 16429, 47214077, 22647568, 16428, 47214051, 22647741, 16424, 47213814, 22647633, 16426, 47213954, 22647709, 16425, 47213996, 22647604, 16427, 47214143, 22667573, 16458, 47214069, 22667548, 16459, 47213897, 22667518, 16460, 47214267, 22647797, 16422, 47213822, 22647816, 16423, 47214291, 22647780, 16421, 47213921, 22647702, 16457, 47214036, 22647722, 16461, 47214226, 22647139, 15760, 47283833, 22647384, 15762, 47283635, 22647255, 15761, 47283718, 22647537, 15763, 47283494, 22654105, 14821, 47283858, 22653198, 17371, 47243415, 22652937, 17370, 47243423, 22652900, 17369, 47243431, 22652686, 17368, 47243449, 22628357, 09773, 47213681, 22639015, 40876864, 47213947, 22689046, 96388876, 47213889, 22689117, 96388875, 47213707, 22718575, 16297, 47213632, 22718528, 16298, 47213939, 22665697, 17364, 47243480, 22665630, 17367, 47243456, 22665681, 17365, 47243472, 22665668, 17366, 47243464, 22665655, 17363, 47243498, 22689202, 96388528, 47283908, 22692248, 09777, 22692259, 09779, 47283312, 22692272, 09778, 47283288, 22680160, 17268, 47283999, 22680190, 17269, 47283338, 22703337, 17266, 47283874, 22703355, 17265, 47283742, 22680211, 17270, 47283395, 22680278, 17267, 47283932, 22703417, 17263, 47283536, 22703418, 17264, 47283650, 22703443, 17262, 47283551, 22692804, 17277, 47283320, 22692750, 17280, 47283676, 22692740, 17279, 47283569, 22692729, 17272, 47283668, 22692722, 17275, 47283940, 22692704, 17274, 47283882, 22692699, 17273, 47283767, 22692695, 17276, 47284005, 22692688, 17271, 47283544, 22692456, 17281, 47283783, 22692667, 17278, 47283478, 22703342, 17375, 47243373, 22703306, 17373, 47243399, 22703282, 17372, 47243407, 22703323, 17374, 47243381, 22717920, 17971, 47243670, 22717707, 17974, 47243704, 22717912, 17967, 47243621, 22717903, 17966, 47243613, 22717893, 17965, 47243605, 22717925, 17972, 47243688, 22717864, 17970, 47243662, 22717817, 17975, 47243027, 22717800, 17973, 47243696, 22717758, 17976, 47243019, 22717931, 17969, 47243654, 22717876, 17968, 47243639, 22698633, 18029, 47243209, 22698600, 18030, 472443191, 22711002, 34187229, 25278, 47283809, 22709038, 05638, 47283361, 22717054, 09808, 47283692, 22708829, 09804, 47283965, 22717054, 09810, 47283460, 09811, 47283528, 22717054, 09809, 47283593, 22708829, 09812, 47283916, 22708829, 09803, 47284039,09807, 47283791, 22732955, 43511, 47283973, 43510, 47284021, 22727040, 05803, 47130299, 22728120, 05810, 47283726, 22728026, 05807, 47283346, 22728142, 05809, 47283841, 22728167, 05808, 47283353, 22718522, 96391326, 47243506, 22718496, 96391325, 47283890, 22720582, 96391328, 47351358, 22720600, 22720624, 96391327, 47351374, 22718445, 96391336, 47351382, 22718417, 96391337, 47351366, 22718349, 96391338, 47351432, 22734199, 96391372, 47351390, 22734158, 96391371, 47351424, 22679842, 18024, 47243, 22679870, 18023, 47243274, 22679933, 18022, 47243282, 22679970, 18033, 47243118, 22680041, 18021, 47243316, 22680092, 18034, 47243126, 22680115, 18035, 47243134, 22680298, 18020, 47243332, 22680319, 18019, 47243340, 22680360, 18032, 47243092, 22680444, 18,37, 47243159, 22680525, 18038, 47243183, 22680565, 18078, 47243175, 22680600, 18036, 47243142, 47243142, 22675532, 18027, 47243225, 22679757, 18026, 48243233, 22679803, 18025, 47243241, 22692768, 18799, 47385711, 22724306, 41267279, 47283700, 22724306, 41267279, 47289520, 22724306, 41267279, 47283627, 22724306, 41267279, 47283486, 22724306, 41267279, 47283817, 22733012, 22766084, 41304247, 47283577, 22733198, 22742306, 41305384, 47283684, 22742051, 41304247, 47283403, 22742051, 41304247, 47283957, 22742051, 41304247, 47284013, 23075386, 28971, 47050786, 22726760, 19477, 47814728, 22725134, 19467, 47889886, 22725259, 19466, 47889886, 22725372, 19465, 47889886, 22728160, 19469, 22727957, 19468, 47889886, 22745410, 19464, 47904891, 22745594, 20961, 45145984, 22745249, 20965, 45145984, 22745132, 20964, 45145984, 22745047, 20963, 45145984, 22744962, 20962, 45145984, 22744796, 20279, 47855614, 22749113, 23833, 46135349, 22749222, 23832, 46135349, 23248018, 15958, 45146644, 23232760, 15941, 47989504, 23232741, 15942, 47989504, 23248582, 15884, 47947106, 15883, 47947106, 23232695, 15945, 47989504, 23232703, 15944, 47989504, 23232962, 15943, 47989504, 22614955, 40731523, 46423398, що підтверджується актами наданих послуг № 001 за період з 1 по 31 січня 2017 року від 31.01.2017 (т. 1; а.с. 112), № 002 за період з 1 по 28 лютого 2017 року від 28.02.2017 (т. 1; а.с. 113), № 003 за період з 1 по 31 березня 2017 року від 31.03.2017 (т. 1; а.с. 114), № 004 за період з 1 по 30 квітня 2017 року від 30.04.2017 (т. 1; а.с. 115), № 5 за період з 1 по 31 травня 2017 року від 31.05.2017 (т. 1; а.с. 116).

Звертаючись з позовною заявою позивав вказав, що відповідно до пункту 3.9 договору, на виконання пункту 2.3.2 договору, відповідачу було направлено для узгодження коригування наданих послуг №11/1 від 30.11.2017 на суму 2 659 794, 11 грн. (т. 1; а.с. 117), який з боку відповідача підписаний без зауважень.

Факт направлення коригування відповідачу підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від 27.12.2017 (т. 1; а.с. 118).

За твердженнями позивача, підставою для здійснення перерахунку стало те, що, фактично відповідачем здійснено перевезення вагонів у транзитному сполученні, а тому застосуванню підлягають норми Тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні.

У зв`язку з тим, що всупереч пункту 3.8 договору відповідач не надав письмових зауважень до коригування, позивач вважає, що у відповідача виник обов`язок з оплати наданих послуг в сумі 2 659 794, 11 грн., з яких 68 268, 00 грн. списано за рахунок кредитового сальдо станом на 21.11.2017 та сплачено кошти у період з 08.12.2017 по 18.12.2017 в сумі 77 827, 70 грн., внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 2 513 698, 41 грн.

Крім того, на виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з організації перевезення вантажів у грудні 2017 на загальну суму 219 035, 24 грн.: у вагоні № 57429888 відповідно до накладної № 35440858 на суму 3 472, 44 грн. (т. 1; а.с. 48); у вагонах № № 63190466, 63190656, 63190771, 63190912, 63010219, 63190847, 63190854, 63190706, 63190953, 63190433, 63190904, 63190888, 63190821, 63190839, 63190524, 63190532, 63190664, 63190748, 63190870, 63190755, 63190334, 63190359, 63190367, 63010664, 63190482, 63190672, 63190680, 63190714, 63190383, 63190409, 63190417 на підставі накладних № № 46263, 46264, 46265, 46266, 46267, 46268, 46270, 46271, 46272, 46273, 46274, 46275, 46276, 46277, 46278, 46279, 46280, 46281, 46282, 46283, 46284, 46285, 46286, 46287, 46288, 46289, 46290, 46291, 46292, 46293, 46294 (т. 1; а.с. 50-80) на загальну суму 115 214, 60 грн.; у вагонах №№ 63190581, 63010656, 63190920, 63190789, 63190813, 63190946, 63190375, 63190540, 63190557, 63190573 на підставі накладних № № 46269, 46295, 46296, 46297, 46298, 46299, 46300, 46301, 46302, 46303 (т. 1; а.с. 82-91) на загальну суму 37 166, 00 грн.; у вагоні № 63190425 відповідно до накладної № 47462 (т. 1; а.с. 93) на суму 3 716, 60 грн.; у вагонах № № 63190813, 63010656, 63010185, 63190607, 63009963, 63010466, 63010383, 63010516, 63010524, 63190631, 63010177, 63190615 відповідно до накладних № № 48698, 48699, 48984, 48989, 48991, 48992, 48993, 48985, 48986, 48987, 48988, 48990 (т. 1; а.с. 95-106) на загальну суму 44 599, 20 грн.; у вагонах № № 63009955, 63010029, 63010607, 63190730 відповідно до накладних № № 49478, 49479, 49480, 49477 (т. 1; а.с. 108-111) на загальну суму 14 866, 40 грн., про що складено акт наданих послуг № 12 від 31.12.2017 за період з 01.12.2017 по 31.12.2017 на суму 219 035, 24 грн. (т. 1; а.с. 119).

Факт направлення вищевказаного акту відповідачу підтверджується описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком від 26.01.2018 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з трек-номером 285 (т. 1; а.с. 120).

При цьому, позивач нарахував пеню за несвоєчасну оплату наданих послуг, яка з урахуванням часткового погашення складає 35 707, 99 грн.

08.12.2017 позивач направив відповідачу претензію № ЦТЛ-22/616 від 01.12.2017 (т. 1; а.с. 122), в якій просив перерахувати кошти у розмірі 2 659 794, 11 грн. у семиденний строк з дати отримання претензії. Вказану претензію відповідач отримав 12.12.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з трек-номером 061 (т. 1; а.с. 123).

Також, 02.02.2018 позивач направив відповідачу претензію № ЦТЛ-22/28 від 31.01.2018, в якій просив погасити заборгованість у сумі 219 035,24 грн. за надані послуги у період з 01.12.2017 по 17.01.2018 (т. 1 а.с. 125-128).

У зв`язку з тим, що заборгованість в сумі 2 732 733, 65 грн. (2 513 698, грн. за період з січня по травень 2017 + 219 035, 24 грн. за грудень 2017) відповідачем у добровільному порядку оплачена не була, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком ціни позову (т. 1; а.с. 29-35) несплачена сума за надані послуги в період з січня по травень 2017 складає: 2 659 794, 11 грн. - 68 268, 00 грн. (кредитове сальдо станом на 21.11.2017) - 77 827, 70 грн. (сума сплачених відповідачем коштів за період з 08.12.2017 по 18.12.2017 в рахунок погашення основної суми боргу) = 2 513 698, 41 грн., а несплачена сума за надані послуги у грудні 2017 року складає 219 035, 24 грн. Крім того, сума несплаченої пені станом на 16.01.2018 складає: 49 181, 93 грн. (сума пені з 01.12.2017 року по 16.01.2018) - 13 473, 94 грн. (сума сплачених відповідачем коштів за період з 08.12.2017 по 18.12.2017 в рахунок погашення пені).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, договір, укладений між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" АТ "Українська залізниця" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик", за своєю правовою природою відноситься до договорів перевезення.

Посилання апелянта на те, що між сторонами укладено договір транспортного експедирування колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 316 Господарського кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Отже, з вказаної норми вбачається, що експедирування являє собою організацію перевезення, що включає в себе виконання експедитором таких послуг, як укладання від свого імені або від імені клієнта договору перевезення вантажу, забезпечення відправки і одержання вантажу, здійснення перевірки кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, оформлення документів, сплату мит та інших необхідних платежів, забезпечення зберігання вантажу в процесі перевезення і до передачі його одержувачу, а також інші послуги, необхідні від моменту отримання замовлення відправника до моменту передачі вантажу одержувачу.

Проте, дослідивши укладений між сторонами договір, колегія суддів встановила, що предметом вказаного договору є організація перевезення вантажів залізничним транспортом відповідно до залізничних накладних.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази надання апелянтом таких послуг, як укладання від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" договорів перевезення, забезпечення відправки та одержання вантажу, перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей.

З огляду на вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір укладений між позивачем та відповідачем являється договором перевезення.

Положеннями статті 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (частина 5 статті 307 Господарського кодексу України).

Здійснюючи коригування наданих послуг №11/1 від 30.11.2017 до акту наданих послуг № 10 від 31.10.2017, позивач застосував п. 3.2 Тарифної політики залізниць-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні. В обґрунтування застосування вказаного пункту скаржник зазначив, що відповідач складав перевізні документи на відправлення вагону "під навантаження" з прикордонних або припортових станцій на станцію України завідомо без мети вчинення відповідної операції. Зокрема, перед оформленням експортних накладних (згідно із СМГС), відповідачем були ще оформлені накладні на перевезення вантажу у внутрішньому сполученні. Згідно з додатком 3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 зі змінами, графу "20" накладної, оформленої у внутрішньому сполученні, заповнює відправник, і на підставі даних, внесених у графу "20" накладної, нараховується тариф на перевезення на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язаних з ним послуг або тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні. На думку позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" відображало в накладних дані, що не відповідали дійсній меті перевезення, а саме, у графі "15" накладної СМГС "найменування вантажу" не зазначено, що вантаж - вагон на власних осях, є "після вивантаження транзитного вантажу", що призвело до застосування більш меншого тарифу. У графі " 20" накладної, що оформлюється у внутрішньому сполученні, відправник повинен був зазначити, що направляється вантаж - вагони на власних осях "після вивантаження транзитного вантажу". В той же час, працівник станції позбавлений можливості перевірити достовірність відмітки, передбаченої пунктом 14.7 розділу ІІ Збірника тарифу, фактичній меті направлення порожнього вагону. Отже, графа 48 накладної СМГС була заповнена на підставі даних, заповнених відповідачем, які не відповідали меті навантаження вагонів вантажем.

Проте, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Отже, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

З графи "48" вбачається, що укладених між сторонами накладних, тариф на перевезення нараховується на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги.

Тобто, сторонами узгоджено механізм нарахування перевізної плати.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно зазначив про відсутність підстав для застосування у даному випадку п. 3.2 Тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні.

Пунктом статті 62 Статуту передбачено, що порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Згідно з пунктом 2.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

Відповідно до пункту 2.5 Правил платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

У пункті 2.2.1 договору встановлено, що замовник зобов`язується здійснювати попередню оплату тариф та додаткових послуг, наданих замовнику, згідно з мовами цього договору, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (далі - Збірник тарифів), Статуту залізниць України, Правил перевезення вантажів, калькуляцій регіональних філій ПАТ "Укрзалізниця" по наданню послуг замовнику за вільними тарифами.

Положеннями § 1 статті 3 УМВС передбачено, що дана угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і у прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Розділом 2 Додатку 1 УМВС визначено, що графи з "37" по "65" заповнює залізниця.

Відповідно до пункту1.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення.

Остаточні розрахунки за експортні вантажі, а також за вантажі, які прямують на адресу військових організацій, за перевезення яких платежі були сплачені на станції відправлення, провадяться: для експортних вантажів - на прикордонній станції, яка передає вантаж на іноземну залізницю; для вантажів, які прямують на адресу військових організацій, - на станції призначення до оформлення видачі вантажу. Виявлені суми недоборів або переборів по кожній відправці прикордонна станція зазначає в копії дорожньої відомості. Розрахунки за перебори та недобори в цих випадках провадяться фінансово-економічною службою залізниці з відправником (п. 1.9 Правил розрахунків за перевезення вантажів).

Відтак, оскільки позивач на накладних за період з січня по травень 2017 зробив відповідні тарифні відмітки, за відсутності будь-яких зауважень, відповідач правильно визначив тариф на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, тому позивач не мав правових підстав, самостійно, в односторонньому порядку змінювати тариф.

Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" оплату тарифів за перевезення в експортно-імпортному сполученні було здійснено правомірно із застосуванням Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, що підтверджується накладними та підписаними актами наданих послуг за період з січня по травень 2017.

Крім того, суд першої інстанції вірно вказав, що надані позивачем переліки № 20171009 від 09.10.2017, № 20171019 від 19.10.2017, № 20171018 від 18.10.2017 (т. 8; а.с. 150-155) не містять відомостей, які б підтверджували правомірність донарахування товариству неврахованої плати за надані послуги у період з січня по травень 2017. Водночас, вказані переліки не є первинними документами, а є узагальненням даних, викладених у первинних документах (накладних). Накладні містять тариф за послуги перевезення, який був сплачений ТОВ "ТК-Логістик" у повному обсязі. Отже, надані Укрзалізницею переліки не підтверджують правомірність донарахування плати, що відображена у первинних документах (накладних), на основі яких вони були складені.

Стосовно тверджень Акціонерного товариства "Українська залізниця", що донарахування вартості наданих послуг було здійснено на підставі п.п. 2.1.2., 2.1.3., 2.1.6., 3.2. Внутрішнього зобов`язання № ПР/М-11717/НЮп/017-2011/38 взаємодії між Регіональною філією "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та Філією "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця" щодо організації перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані послуги (т. 8; а.с. 156-167), суд першої інстанції зазначив наступне.

Пунктом 2.1.2 Внутрішнього зобов`язання передбачено, що регіональна філія зобов`язується здійснювати розрахунки з Філією "ЦТЛ" за перевезення вантажів, порожніх приватних та орендованих вагонів і надані додаткові послуги Вантажовласникам, згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати Філії "ЦТЛ" відповідні розрахункові документи через розрахунковий підрозділ Регіональної філії.

Регіональна філія зобов`язується для проведення розрахунків і обліку сплачених сум відкрити для філії "ЦТЛ" особовий рахунок з присвоєнням Єдиного коду платника № 9000000 для розрахунків при перевезеннях вантажів у вагонах загального парку, у власних (орендованих) вагонах, порожніх власних (орендованих) вагонів та надати Філії "ЦТЛ" підкоди у діапазоні 9999. Для розрахунків при перевезеннях вантажів у вагонах, які в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів не мають ознаки "УТЛЦ", а також порожніх вагонів надати Філії "ЦТЛ" підкоди у діапазоні 9999. Надати філії "ЦТЛ" по регіональній філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" код відправника/одержувача 0999 (п. 2.1.3 Внутрішнього зобов`язання).

Згідно з пунктом 2.1.6 Внутрішнього зобов`язання регіональна філія зобов`язується передавати Філії "ЦТЛ" переліки залізничних документів, виписки з особових рахунків із зазначенням суми наданих послуг по видам сполучення (з виділенням окремо сум наданих послуг у внутрішньому сполученні, міжнародному сполученні (експорт/імпорт), транзит) через розрахунковий підрозділ Регіональної філії. Передавати Філії "ЦТЛ" переліки витрат по кожному підкоду окремо, особові рахунки через розрахунковий підрозділ Регіональної філії.

Відповідно до п. 3.2 Внутрішнього зобов`язання по мірі виконання перевезень та надання послуг вантажовласникам, регіональна філія відображає в особовому рахунку Філії "ЦТЛ" використання коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, на підставі відповідних документів.

Отже, Внутрішнє зобов`язання № ПР/М-11717/НЮп/017-2011/38 є внутрішнім документом позивача, укладеним між його внутрішніми підрозділами, у зв`язку з чим, не може встановлювати підстави для донарахування грошових зобов`язань для відповідача.

Посилання скражника на те, що відповідач відображав в накладних дані, що не відповідали дійсній меті перевезення, а працівник станції був позбавлений можливості перевірити достовірність відмітки, передбаченої п. 14.7 розділу ІІ Збірника тарифу, фактичній меті направлення порожнього вагону, є виключно припущеннями апелянта, які не підтверджуються належними доказами.

Щодо тверджень апелянта в апеляційній скарзі про те, що за змістом проведених відповідачем операцій з власними вагонами після вивантаження транзитного вантажу на прикордонних та припортових станціях не було завантаження вагонів, що протирічить меті укладення договору - накладної та свідчить про удаваність правочину, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто, удаваний правочин вчинюється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого в наявності два правочини - прихований і удаваний - такий, що прикриває перший правочин.

Удаваний правочин, на відміну від прихованого, сторонами не виконується. Відповідні права і обов`язки сторонами не реалізуються. Сторони правочину виконують тільки ті обов`язки та реалізують ті права, що випливають із прихованого правочину. З учиненням удаваного правочину сторони навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Удавані правочини - це правочини з дефектами волі такого правочину та мети.

Оскільки згідно з частиною 1 статті 202, частиною 3 статті 203 Цивільного кодексу України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити - чи є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме правочин.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Отже, для визнання правочину удаваним позивачем має бути доведена спрямованість волі обох сторін договору (наявність у обох сторін договору умислу) щодо вчинення удаваного правочину.

Проте, апелянт ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надав доказів на підтвердження наявності обставин, з якими закон пов`язує можливість визнання правочину удаваним, у тому числі, наявності волі (умислу) обох сторін договору на укладання удаваного правочину.

Враховуючи вказане вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи Укрзалізниці про те, що відповідачем здійснено перевезення вагонів у транзитному сполученні та застосуванню підлягають норми Тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні спростовуються залізничними накладними.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд вказав з`ясувати чи містить договір, укладений сторонами у справі, права/обов`язки відповідача підписувати та надавати зауваження до акта коригування; який порядок визначений сторонами договору щодо оформлення акта коригування; чи визначено договором наслідки непідписання або ненадання заперечень стороною до акта коригування, складеного та наданого іншою стороною; чи є такий акт підставою для здійснення розрахунків та за яких умов.

Відповідно до частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Так, відповідно до пункту 2.2.1 договору замовник зобов`язується здійснювати попередню оплату тарифу та додаткових послуг наданих замовнику, згідно з умовами цього договору, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, Статуту залізниць України, Правил перевезення вантажів, калькуляцій регіональних філій ПАТ "Укрзалізниця" по наданню послуг замовнику за вільними тарифами.

Замовник зобов`язується здійснювати попередню оплату за послуги, пов`язані з організацією перевезень вантажів, що замовлені замовником, шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 (трьох) діб, що склалося за поточний місяць) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання виконавця № НОМЕР_1 у ТВБВ № 10026/01 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", МФО 322669, код за ЄДРПОУ №40123465 та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазначений рахунок виконавця (пункту 2.2.2 договору).

Згідно з пунктом 2.2.4 договору замовник зобов`язується проводити оплату за надані послуги, пов`язані з організацією перевезень вантажів та інші послуги, пов`язані з перевезеннями вантажів, які замовлені замовником, відповідно до розділу 3 договору.

Виконавець надає замовнику не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, акти наданих послуг та виписки з особового рахунку за звітний місяць. Виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих замовником на виконання цього договору, та коштів, витрачених замовником на оплату послуг, наданих виконавцем. При цьому у виписці відображаються дати утворення і розміри заборгованості та пені (пункт 3.7 договору).

Сторони у пункті 3.8 договору встановили, що акти наданих послуг та виписки з особового рахунку оформлюються сторонами щомісяця, не пізніше останнього дня звітного місяця. Замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання акту наданих послуг зобов`язаний надіслати виконавцю підписаний акт наданих послуг або підписати акт наданих послуг із зауваженнями. У випадку підписання акту наданих послуг із зауваженнями між замовником та виконавцем здійснюється перевірка наданих послуг та за результатами перевірки проводиться коригування, яке відображається в наступних актах. У випадку, якщо акт наданих послуг не підписаний замовником протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня їх складання без письмового обґрунтування - акт наданих послуг вважається затвердженим обома сторонами.

Відповідно до пункту 3.9 договору наявність підписаного акту наданих послуг не позбавляє виконавця права здійснити донарахування неврахованої плати за надані послуги за минулі періоди.

Судом першої інстанції встановлено, що з умов укладеного між сторонами договору вбачається, що передбачивши право виконавця у разі наявності підписаного акту наданих послуг здійснити донарахування неврахованої плати за надані послуги за минулі періоди, сторони не визначили прав/обов`язків замовника підписувати та надавати зауваження саме до акта коригування, не визначили порядку оформлення сторонами акта коригування, як і не визначили наслідки непідписання або ненадання заперечень стороною до акта коригування, складеного та наданого іншою стороною.

Крім того, Правила розрахунків за перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 не містять таких умов.

Так, пунктом 2.5 Правил розрахунків за перевезення вантажів встановлено, що платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

Розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису). Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику (п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів).

Згідно із п. 2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів всі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо зі станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

В абз. 6 п. 5.1 роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 зазначено, що якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати; в такому разі спір має регулюватись платником безпосередньо із станціями, які нарахували платежі. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку за позовом залізниці.

Враховуючи вказане вище та з огляду на передбачене сторонами пунктом 3.9 договору право позивача навіть у разі наявності підписаного акту наданих послуг здійснити донарахування неврахованої плати за надані послуги за минулі періоди, місцевий господарський суд правильно вказав, що в даному випадку позивач має право здійснити коригування вартості наданих послуг та нарахувати плату за надані послуги, яка не була врахована у підписаних актах, однак лише за наявності для цього відповідних правових підстав.

При цьому, саме по собі коригування (донарахування неврахованої плати), за відсутності погодження такого коригування з боку платника (відповідача), не надає позивачу безумовного права здійснювати списання коштів з особового рахунку відповідача, як і не є безумовною підставою для виникнення у відповідача обов`язку здійснити оплату донарахованих послуг.

Твердження представника позивача про те, що, оскільки умовами договору не передбачено порядку направлення коригування наданих послуг, то застосовується за аналогією пункт 3.8 договору, а також порядок та строки, визначені в ньому для акту коригування наданих послуг, суд визнає безпідставним, у зв`язку з тим, що даним пунктом договору передбачено лише порядок оформлення актів наданих послуг, а не порядок донарахування позивачем неврахованої плати за надані послуги за минулі періоди на підставі пункту 3.9 договору.

Стосовно посилань скаржника на те, що між сторонами підписувались інші коригування саме в порядку передбаченому п. 3.8 договору до моменту підписання коригування №11/1 від 30.11.2017, колегія суддів вказує, що підписуючи попередні коригування, відповідач погоджувався з їхнім змістом. В той час, як відсутність підпису під коригуванням № 11/1 від 30.11.2017 свідчить про те, що відповідач не надав згоди на спірне коригування тарифу у зв`язку з чим і виник даний спір.

Таким чином, якщо позивач здійснив коригування (донарахування вартості наданих послуг), яке з боку відповідача не узгоджено, такий спір повинен вирішуватись судом, який перевіряє наявність достатніх правових підстав для донарахування неврахованої плати та правильність здійсненого позивачем розрахунку.

Дослідивши зміст коригування № 11/1 від 30.11.2017 до акту наданих послуг № 10 від 31.10.2017 за період з 01.10.2017 по 31.10.2017 на суму 2 659 794, 11 грн. (т. 1 а.с. 117), суд зазначає наступне.

У найменуванні означеного коригування вказано, що воно складено "до акту наданих послуг № 10 від 31.10.2017 за період з 01 по 31 жовтня 2017". У першому абзаці коригування також зазначено, що дане коригування складено "до акту наданих послуг № 10 від 31 жовтня 2017 у зв`язку з уточненням наданих послуг по організації перевезення вантажів, які були надані у жовтні місяці за умовами договору № 03/258-2013 від 29.04.2013". Проте, акт наданих послуг № 10 від 31.10.2017 в матеріалах справи відсутній.

Позивач у своїх письмових поясненнях вказав про помилковість зазначення у коригуванні №11/1, що "дане коригування складено до акту наданих послуг № 10 від 31.10.2017…" замість "дане коригування складено до актів наданих послуг № 001 за період з 01 по 31 січня 2017, № 002 за період з 01 по 28 лютого 2017, № 003 за період з 01 по 31 березня 2017, № 004 за період з 01 по 30 квітня 2017, № 5 за період з 01 по 31 травня 2017…". За твердженням позивача, таку помилку було допущено через те, що коригування суми наданих послуг з січня по травень 2017 проведено позивачем на підставі пункту 3.9 договору у жовтні 2017.

Також, судом першої інстанції встановлено, що вищевказане коригування не було погоджено відповідачем та не підписано його повноважним представником, оскільки у графі "Представник замовника" підпис представника відповідача відсутній.

Крім того, у першому абзаці коригування вказано "…та представник замовника - ТОВ "ТК-Логістик" в особі ________ склали дане коригування….", у зв`язку з чим, неможливо встановити особу, яка від імені відповідача за твердженням позивача погоджувала означене коригування та перевірити наявність у цієї особи відповідних повноважень.

Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Враховуючи вищенаведене, а також з огляду на те, що позивач недовів факт перевезення вагонів у транзитному сполученні, безпідставно та в односторонньому порядку здійснив донарахування вартості наданих послуг як за перевезення вагонів в транзитному сполученні, та, відповідно, застосовував норми Тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні, Господарський суд міста Києва дійшов правомірного висновку про те, що коригування № 11/1 від 30.11.2017 не є належним, допустимим, достовірним та вірогідним доказом на підтвердження у відповідача обов`язку здійснити оплату донарахованої вартості послуг за період з січня по травень 2017 на суму 2 659 794, 11 грн.

При цьому, законодавством України, в т.ч. Статутом залізниць України, не передбачено порядку зміни видів операцій з перевезення вантажів, а також не передбачено та не надано відповідних повноважень позивачу щодо самостійного визначення виду операцій з перевезення вантажу. Проте, позивачем було прийнято відповідні, заповнені відправниками транспортні накладні до перевезення, що підтверджують перевезення в експортно-імпортному сполученні (підтвердженням є штемпелі відповідних станцій на накладних).

Отже, позивачем безпідставно змінено вид перевезення з експортно-імпортного на транзитне, не беручи до уваги оформлені належним чином перевізні документи, що підтверджують здійснення відповідачем перевезення саме в експортно-імпортному сполученні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" вартості коригування провізної плати у сумі 2 513 698, 41 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за надані послуги у грудні 2017 в сумі 219 035, 24 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями пункту 3.7 договору визначено, що виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих замовником на виконання цього договору, та коштів, витрачених замовником на оплату послуг, наданих виконавцем. При цьому у виписці відображаються дати утворення і розміри заборгованості та пені.

Тобто, перерахування та списання коштів з особового рахунку відповідача підтверджується випискою з особового рахунку.

З наявної в матеріалах виписки з особового рахунку ТОВ "ТК-Логістик" станом на 17.01.2018 (т. 1 а.с. 37; т. 8 а.с. 168; т. 9 а.с. 139) вбачається, що станом на 30.11.2017 (до здійснення позивачем спірного коригування № 11/1 від 30.11.2017) вбачається, що на особовому рахунку відповідача поточний залишок складав 68 268, 00 грн.

З актів звірки взаєморозрахунків також видно, що станом на 30.11.2017 року (до здійснення позивачем спірного коригування № 11/1 від 30.11.2017) на особовому рахунку відповідача поточний залишок складав 68 268, 00 грн.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків станом на 30.09.2018 (т. 9; а.с. 233-243) за даними позивача заборгованість складає 2 881 235, 22 грн., тоді як за даними відповідача заборгованість складає 0, 00 грн. Отже, вищевказаний акт було підписано з розбіжностями на суму 2 881 235, 22 грн. Водночас, згідно із зазначеними у цьому акті відомостями як з боку позивача, так і з боку відповідача, вбачається, що станом на 30.11.2017 (до здійснення позивачем спірного коригування № 11/1 від 30.11.2017) на особовому рахунку відповідача поточний залишок складав 68 268, 00 грн. і будь-яких розбіжностей між сторонами не було.

Крім того, відповідачем було сплачено 150 767, 24 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 329 від 08.12.2017 на суму 50 419, 04 грн., № 332 від 11.12.2017 на суму 37 166, 00 грн., № 305 від 18.12.2017 на суму 3 716, 60 грн., № 326 від 05.02.2018 на суму 59 465, 60 грн. (т. 9; а.с. 135-138).

В подальшому, позивачем було відображено здійснену відповідачем у грудні 2017 оплату в розмірі 150 767, 24 грн., яка з урахуванням залишку на особовому рахунку відповідача складали разом 219 035, 24 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість за надані позивачем у грудні 2017 послуги була сплачена відповідачем у повному обсязі.

Крім того, позивач безпідставно здійснював зарахування вищевказаних коштів не в рахунок оплати наданих у грудні 2017 послуг, а в рахунок оплати здійсненого позивачем коригування № 11/1 від 30.11.2017 та нарахованої пені.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за надані у грудні 2017 послуг в сумі 219 035, 24 грн., у зв`язку з її оплатою відповідачем.

У зв`язку з відмовою у задоволенні основної вимоги про стягнення основного боргу в сумі 2 732 733, 65 грн., суд відмовляє і в похідних вимогах про стягнення пені в сумі 35 707, 99 грн.

Стосовно заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин шестимісячного строку позовної давності, передбаченого положеннями статті 137 Статуту залізниць України, слід вказати наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто, за змістом названих норм позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16.

Враховуючи те, що судом встановлено необґрунтованість позовних вимог, а тому заявлена відповідачем заява про застосування позовної давності не застосовується.

Щодо заяви відповідача про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2018 у справі № 910/3137/18, суд першої інстанції вказав наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 333 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

За приписам частини 9 статті 333 Господарського процесуального кодексу України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з частиною 10 статті 333 Господарського процесуального кодексу України заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем (частини 5, 6 статті 333 ГПК України).

Таким чином, положення статті 333 Господарського процесуального кодексу України встановлюють вичерпні підстави для повороту виконання рішення.

Поворот виконання судового рішення - це процесуальна дія, яка полягає у повному або частковому відновленні первісного становища відповідача (або особи, з якої відбулось стягнення). В результаті суд зобов`язує позивача (або особу, на користь якої відбулось стягнення) повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2018 у даній справі було видано наказ від 12.04.2019 про стягнення з відповідача на користь позивача 219 035, 24 грн. основного боргу та 3 285, 53 коп. судового збору.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11.06.2019 ВП 59189831 виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного судового рішення було закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з фактичним повним виконанням рішенням за виконавчим документом. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягнуто у повному обсязі.

Водночас, рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2018 у справі № 910/3137/18 скасовано Постановою Верховного Суду від 25.06.2019 та справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

У зв`язку з тим, що за результатом нового розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, тому заява відповідача підлягає задоволенню шляхом здійснення повороту виконання рішення та стягнення з позивача 219 035, 24 грн. основного боргу та 3 285, 53 коп. судового збору.

Враховуючи вищевикладене, на переконання суду апеляційної інстанції, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Стосовно апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020, суд апеляційної інстанції з вказує наступне.

Задовольняючи частково заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" про розподіл судових витрат, суд вказав, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню за представництво інтересів відповідача складає 276 844,16 грн. В той час, як заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 228 823,88 грн. не є співмірним із ціною позову, складністю справи та виконаних адвокатом і його помічником обсягом робіт (наданих послуг), стягнення адвокатських витрат у зазначеній відповідачем сумі не відповідає критеріям розумності, необхідності, співрозмірності, справедливості і становить надмірний тягар для позивача.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведеної норми законодавства слідує, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Відповідно до частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд першої інстанції встановив, що 03.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Василь Кісіль і Партнери" (ВКП) укладено договір про юридичні послуги № 1410-18.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору № 1410-18 ВКП надасть клієнту послуги щодо проекту та/або згідно з інструкціями клієнта, які надаються час від часу та прийняті до виконання ВКП, а клієнт оплатить гонорари та відшкодовує ВКП витрати. Сторони можуть погодити або непогодити спеціальні умови для конкретного проекту. Якщо сторони погодили спеціальні умови, такі спеціальні умови будуть застосовуватися до відносин між сторонами щодо проекту, визначеного в спеціальних умовах, які, для цілей такого проекту будуть мати перевагу у випадку виникнення конфлікту з загальними умовами. Відносини з приводу надання послуг, щодо яких сторони не погодили спеціальні умови, будуть регулюватися тільки загальними умовами.

Під "проектом" або "справою" сторони розуміють предмет послуг, що мають бути надані, або судова справа, яку має вести ВКП, відповідно до домовленості сторін. Сторони можуть визначити проект чи справу в спеціальних умовах (якщо погоджені між сторонами). Відповідно до контексту, термін "проект" також означає "справа" і навпаки (п. 1.8 договору № 1410-18).

03.09.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Василь Кісіль і Партнери" (ВКП) укладено договір про юридичні послуги № 1410-18-1, яким погоджені спеціальні умови для конкретної справи.

Пунктом 2 договору № 1410-18-1 передбачено, що ВКП надасть послуги клієнту щодо проекту, а клієнт буде оплачувати гонорари та відшкодувати витрати. Ці спеціальні умови будуть застосовані виключно щодо проекту, зазначеного нижче.

Згідно з п. 4 договору № 1410-18-1 справа/проект: справа № 910/3137/18 (далі - проект). ВКП надаватиме клієнту послуги з представництва його інтересів у справі № 910/3137/18 Господарського суду міста Києва, що включатиме, зокрема, такі послуги: підготовка заяв, пояснень, клопотань, апеляційних і касаційних скарг та інших процесуальних документів, вивчення процесуальних документів та доказів, що подаються іншими сторонами, процесуальні дії у відповідь; участь у збиранні доказів, надання рекомендацій щодо отримання конкретних доказів, які необхідні для обґрунтування правової позиції. Клієнт буде брати активну участь у збиранні доказів; вивчення та оцінка доказів та аналіз можливих варіантів правової позиції, аналіз спірних правових відносин; погодження з клієнтом правової позиції/стратегії; участь та представництво клієнта в судових засіданнях в суді апеляційної та касаційної інстанції; регулярні звіти клієнту щодо стану справи, подальших дій і очікуваних подій.

12.08.2019 сторони уклали додаткову угоду до договору № 1410-18-1, якою змінили п. 4 договору та визначили, що справа/проект: справа № 910/3137/18. ВКП надаватиме клієнту послуги з представництва його інтересів у справі № 910/3137/18 Господарського суду міста Києва у судах усіх інстанцій, що включатиме, зокрема, такі послуги: підготовка заяв, пояснень, клопотань, відзивів, апеляційних і касаційних скарг та інших процесуальних документів та доказів, що подаються сторонами, процесуальні дії у відповідь; участь у збиранні доказів, надання рекомендацій щодо отримання конкретних доказів, які необхідні для обґрунтування правової позиції. Клієнт буде брати активну участь у збиранні доказів; вивчення та оцінка доказів та аналіз можливих варіантів правової позиції, аналіз спірних правових відносин; погодження з клієнтом правової позиції/стратегії; участь та представництво клієнта в судових засіданнях в суді першої інстанції, апеляційної та касаційної інстанцій; регулярні звіти клієнту щодо стану справи, подальших дій і очікуваних подій.

За умовами п. 5 договору №1410-18-1 вартість послуг, що має бути сплачена клієнтом ВКП, визначається як загальна сума гонорару та витрат. Гонорар розраховується шляхом множення кількості годин, витрачених адвокатами/юристами та іншим юридичним персоналом ВКП на надання послуг, на відповідні ставки, відповідно до процедури, що визначена цим договором.

Звичайні погодинні ставки адвокатів і юристів ВКП становлять: (і) партнер - від 350 до 500 євро; (іі) радники - від 250 до 300 євро; (ііі) старші юристи - від 190 до 250 євро; (іv) юристи - від 120 до 190 євро; (v) молодші юристи - від 90 до 120 євро.

Розрахунок гонорару здійснюється ВКП відповідно до пункту 3.2. статті 3 Загальних умов.

Згідно з довідкою від 06.02.2020 погодинна ставка адвоката Колос Юрія Вадимовича складає 220 євро, а помічника адвоката Подолєвої Аліни Ігорівни - 90 євро.

09.09.2019 сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору № 1410-18-1, якою доповнили договір пунктом 5.1. такого змісту: "Максимальна сума гонорару за надані юридичні послуги не може перевищувати 1 300 000, 00 грн. з ПДВ. Вказана сума не включає додаткових витрат, пов`язаних із наданням юридичних послуг, які відшкодовуються клієнтом окремо".

Згідно з п. 3.2. договору № 1410-18 для визначення суми гонорарів, ВКП веде облік часу, витраченого її адвокатами та юристами на надання послуг. Облік часу ведеться у часових сегментах по 1/10 годині. Мінімальною одиницею оплачуваного часу вважається 1/10 години. ВКП нараховуватиме гонорари за будь-яку роботу, що виконується в інтересах клієнта у зв`язку з наданням послуг, включаючи, але не обмежуючись, наступним: вивчення та аналіз документів; підготовка документів; дослідження юридичних питань; проведення зустрічей та участь в переговорах; візити в суди та інші державні органи; підготовка до та участь у судових засіданнях, засіданнях та слуханнях інших органів; відрядження, телефонні переговори, включаючи (без обмежень) переговори з клієнтом та/чи його вповноваженими працівниками, директорами, агентами, підрядниками та ін.; наради між співробітниками ВКП стосовно питань щодо надання послуг. За можливості, ВКП доручатиме виконання замовлень клієнта юристам та помічникам юристів із найнижчими ставками, які на думку відповідального партнера, мають знання та досвід, необхідні для виконання доручення. ВКП вживатиме всіх належних заходів, щоб звести до мінімуму кількість юристів та помічників юристів, залучених до виконання доручення клієнта. Однак у разі, якщо належне і повне виконання доручення клієнта вимагатиме проведення професійних нарад юристів та нагляду за виконанням доручення клієнта, ВКП включатиме в рахунки вартість проведення таких нарад та здійснення такого нагляду. На розсуд відповідального партнера та в залежності від характеру нарад, ВКП може включати в рахунки участь адвоката / юриста тільки з максимальною погодинною ставкою.

Положеннями п. 6 договору № 1410-18-1 визначено, що клієнт оплатить 200 000, 00 грн. авансом протягом 5 днів після підписання договору. Вказана сума підлягає зарахуванню в рахунок наданих послуг. ВКП виставлятиме рахунки щомісяця у відповідності з погодинними ставками. Клієнт оплачуватиме рахунки ВКП протягом 5 днів після їх отримання. ВКП також включатиме ПДВ і витрати, якщо такі будуть, у рахунки за відповідні послуги щоразу, коли вони виникатимуть. Клієнт погоджується відшкодувати ВКП будь-які прямі документально підтверджені звичайні витрати. ВКП виставляє та підписує відповідні акти надання послуг по факту оплати клієнтом виставлених рахунків.

Факт надання Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Василь Кісіль і Партнери" відповідачу професійної правничої допомоги підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання виконаної роботи з юридичного обслуговування: від 19.12.2018 на суму 200 000, 00 грн.; від 19.12.2018 на суму 128 978, 46 грн.; від 19.12.2018 на суму 77 500, 55 грн.; від 17.05.2019 на суму 34 916, 11 грн.; від 17.05.2019 на суму 80 491, 62 грн.; від 17.05.2019 на суму 126 673, 90 грн.; від 19.06.2019 на суму 43 280, 21 грн.; від 14.08.2019 на сум 209 126, 88 грн.; від 14.08.2019 на суму 53 101, 68 грн.; від 05.09.2019 на суму 13 220, 10 грн.; від 05.11.2019 на суму 120 000, 00 грн.; від 05.11.2019 на суму 28 445, 06 грн.; від 19.12.2019 на суму 70 131, 07 грн.; від 21.01.2020 на суму 42 958, 24 грн., а всього на суму 1 228 823, 88 грн., а також детальним описом робіт (наданих послуг) у справі, виконаних адвокатом та помічником адвоката.

На виконання умов договору Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Василь Кісіль і Партнери" виставлені позивачу рахунки за надання юридичних послуг на суму 1 228 823,88 грн.: № 30255 від 06.09.2018 на суму 200 000, 00 грн.; № 30268 від 13.11.2018 на суму 128 978, 46 грн.; № 30573 від 12.12.2018 на суму 77 500, 55 грн.; № 31065 від 24.01.2019 на суму 34 916, 11 грн.; № 31346 від 16.04.2019 на суму 80 491, 62 грн.; № 31615 від 08.05.2019 на суму 126 673, 90 грн.; № 31807 від 31.05.2019 на суму 43 280, 21 грн.; № 32081 від 10.07.2019 на суму 209 126, 88 грн.; № 32224 від 01.08.2019 на суму 53 101, 68 грн.; № 32473 від 02.09.2019 на суму 13 220, 10 грн.; № 32517 від 09.09.2019 на суму 120 000, 00 грн.; № 32663 від 30.10.2019 на суму 28 445, 06 грн.; № 32993 від 05.12.2019 на суму 70 131, 07 грн.; № 33322 від 15.01.2020 на суму 42 958, 24 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" вищевказані рахунки оплачено в повному обсязі на загальну суму 1 228 823, 88 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 374 від 06.09.2018 на суму 200 000, 00 грн.; № 512 від 18.12.2018 на суму 128 978, 46 грн.; № 513 від 18.12.2018 на суму 77 500, 55 грн.; № 787 від 17.05.2019 на суму 242 081, 63 грн.; № 805 від 19.06.2019 на суму 43 280, 21 грн.; № 852 від 14.08.2019 на суму 262 228, 56 грн.; № 873 від 05.09.2019 на суму 13 220, 10 грн.; № 879 від 10.09.2019 на суму 120 000, 00 грн.; № 938 від 05.11.2019 на суму 28 445, 06 грн.; № 979 від 19.12.2019 на суму 70 131, 07 грн.; № 1005 від 21.01.2020 на суму 42 958, 24 грн.

Вищенаведені докази колегія суддів вважає достатніми для підтвердження факту надання адвокатських послуг у справі №910/3137/18 на суму 1 228 823, 88 грн.

Разом з тим, колегія суддів враховує правову позицію об`єднаної палати Верховного Суду наведену у Постанові від 06.12.2019 у справі №910/353/19, в якій зазначено, що частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, у розумінні частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно за клопотанням іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, подані відповідачем документи на підтвердження факту понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування їх в зазначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги позицію Верховного Суду викладену у Постанові від 13.02.2020 у справі №911/2686/18, в якій зазначив, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не доведено кількість вказаного у детальному описі виконаних робіт часу, витраченого адвокатом на візити до судів для участі в судових засіданнях, оскільки з формулярів судового засідання вбачається, що проміжок загального часу судових засідань є значно меншим, ніж зазначено в описі виконаних робіт адвоката.

При цьому, до переліку наданих юридичних послуг включено витрати на візити помічника адвоката для участі у судових засіданнях та подання документів до канцелярії суду, що, на думку суду, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, оскільки під час судового засідання надавав пояснення у справі саме адвокат, а не помічник адвоката, який в протоколі судового засідання значиться як вільний слухач.

Також, з детального опису робіт (наданих послуг) у справі, виконаних адвокатом та помічником адвоката, вбачається, що адвокатом здійснювалося направлення електронних листів клієнту щодо: проектів відзиву на апеляційну скаргу; проектів письмових пояснень та пропозицій про внесення змін до пояснень; підготовки акту звірки та скасування судового засідання; виконання вимог ухвали суду та підготовки акту звірки взаєморозрахунків; судового засідання 22.10.2018; реєстрації справи у Північному апеляційному господарському суді та нового складу колегії суддів; судового засідання 12.12.2018; повного тексту постанови та заяви про видачу постанови; сплати судового збору за подання касаційної скарги; касаційної скарги Укрзалізниці; реєстрації касаційних скарг та призначення складу суду; ухвали Верховного Суду від 06.05.2019 та підготовки відзиву на касаційну скаргу Укрзалізниці; подання відзиву на касаційну скаргу Укрзалізниці; розрахунку вартості наданих послуг, на що адвокатом було витрачено 14.09.2018 - 6 хвилин, 24.09.2018 - 18 хвилин, 08.10.2018 - 12 хвилин, 08.10.2018 - 12 хвилин, 17.10.2018 - 6 хвилин, 19.11.2018 - 6 хвилин, 12.12.2018 - 12 хвилин, 11.03.2019 - 12 хвилин, 25.03.2019 - 12 хвилин, 16.04.2019 - 12 хвилин, 25.04.2019 - 6 хвилин, 20.05.2019 - 18 хвилин, - 04.06.2019 - 6 хвилин, 09.10.2019 - 6 хвилин.

Крім того, у детальному описі виконаних адвокатом робіт зазначається, що адвокатом в межах укладеного з товариством договору здійснювались телефонні дзвінки та електронні листи клієнту стосовно: засідання 12.12.2018; участі у судовому засіданні 14.02.2019 та подання письмових пояснень; подання касаційної скарги на постанову від 19.02.2019; доповнень до касаційної скарги; заяви Укрзалізниці про усунення недоліків та письмових пояснень; відкриття виконавчого провадження та арешту майна і рахунків; внесення доповнень в проекти відзиву та письмових пояснень; подання відзиву та письмових пояснень; підписання додаткової угоди до договору про юридичні послуги; обґрунтування письмових пояснень у справі; результатів судового засідання і подальших дій; статусу справи і подальших дій; узгодження контррозрахунку вартості послуг; результатів судового засідання 22.10.2019 та подальших дій, дзвінок від клієнта та повідомлення клієнту стосовно додаткових витрат по проекту; обговорення результатів судового засідання та подальших дій, стосовно результатів судового засідання 29.01.2020, та вказано витрачений на ці дії час, а саме: 11.12.2018 - 12 хвилин, 13.02.2019 - 12 хвилин, 25.03.2019 - 6 хвилин, 05.04.2019 - 12 хвилин, 27.05.2019 - 18 хвилин, 30.05.2019 - 30 хвилин, 05.08.2019 - 12 хвилин, 12.08.2019 - 12 хвилин, 14.08.2019 - 6 хвилин, 12.09.2019 - 30 хвилин, 17.09.2019 - 18 хвилин, 19.09.2019 - 12 хвилин, 10.10.2019 - 18 хвилин, 22.10.2019 - 12 хвилин, 05.11.2019 - 12 хвилин, 11.12.2019 - 12 хвилин, 14.01.2020 - 12 хвилин, 29.01.2020 - 6 хвилин.

Також, 24.01.2020 помічником адвоката було здійснено телефонний дзвінок до суду для отримання інформації щодо можливості ознайомлення з матеріалами справи, на що було витрачено 6 хвилин.

За висновком суду надані адвокатом та помічником адвоката вищевказані послуги щодо направлення електронних листів та телефонних дзвінків клієнту мають інформаційний характер. На переконання колегії суддів, покладання на позивача витрат за правничу допомогу (з розрахунку погодинної ставки адвоката Колос Ю.В. - 220 євро, а помічника адвоката Подолєвої А.І. - 90 євро), які по факту носили інформаційний характер не є співмірними.

Колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі 911/2686/18.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неспівмірність розміру судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом послуги щодо аналізу судової практики та підготовки до судових засідань, оскільки доводи й позиція сторін під час повторного розгляду справи суттєво не змінювалися, а отже, підготовка цієї справи в суді під час повторного розгляду справи не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи. Крім того, підготовка адвоката до судових засідань по суті є повторенням вже визначеної правової позиції.

Крім того, участь одного адвоката при розгляді справи в судах усіх інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутні повідомлення про збільшення ставок та доказів зміни договору у визначений сторонами спосіб, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки у п. 1 додаткової угоди №2 до договору про юридичні послуги № 1410-18-1 від 09.09.2019 сторони домовились, що максимальна сума гонорару за надані юридичні послуги не може перевищувати 1 300 000,00 грн. (з ПДВ). Станом на 07.02.2020 розмір витрат, які відповідач поніс та сплатив у зв`язку з наданням йому правової допомоги у даній справі, становив 1 228 823,88 грн., тобто не перевищував максимальної суми гонорару. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" прийняло виконану АО «ЮФ «Василь Кісіль і Партнери» роботу з юридичного обслуговування товариства без зауважень та оплатило прийнятий обсяг робіт (послуг).

Щодо доводів позивача про те, що відповідач застосовував для розрахунку середній курс 38,81 грн. за 1 євро, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 5 договору про юридичні послуги вартість послуг, що має бути сплачена клієнтом ВКП, визначається як загальна сума гонорану та витрат. В абз. 3 п. 6 вказаного договору сторони передбачили, що ВКП включатиме також ПДВ. Тобто, розрахунок складається з суми гонорару та суми ПДВ.

Твердження представника позивача про те, що відповідачем не доведено оплату витрат на правничу допомогу, оскільки товариством не надано банківських виписок з особового рахунку АО «ЮФ «Василь Кісіль і Партнери», які мали б підтвердити операції щодо надходження коштів від відповідача, суд апеляційної інстанції визнає безпідставним, оскільки наявними в матеріалах справи актами приймання виконаної роботи, рахунками та платіжними доручення підтверджується здійснення оплати коштів товариством за надані юридичні послуги.

Щодо посилань залізниці в апеляційній скарзі про те, що сума судових витрат не підлягає відшкодуванню в розмірі, що перевищує попередній розрахунок відповідача, оскільки останнім не заявлено під час розгляду справи про понесення таких витрат, а також не було доведено про неможливість передбачити такі витрати на час подання попереднього розрахунку, колегія суддів зазначає наступне.

Під час нового розгляду справи відповідачем було подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, в якому відповідач зазначає, що ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 254 000, 00 грн., з яких 250 000, 00 грн. гонорар адвокатів за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, а також 4 000, 00 грн. компенсація витрат адвокатів, необхідних для надання правничої допомоги.

15.01.2020 представником відповідача подано заяву про намір подати докази щодо розміру судових витрат після ухвалення рішення у справі відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

07.02.2020 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача надані додаткові пояснення і докази на підтвердження витрат, які відповідач сплатив та має сплатити у зв`язку з розглядом справи в порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких відповідач просив стягнути з позивача 1 228 823, 88 грн. витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи № 910/3137/18 в суді.

Тобто, відповідач подав до суду першої інстанції заяву про відшкодування судових витрат, в якому вказав, що надасть докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки кожне нове судове засідання спричиняє нові витрати на професійну правничу допомогу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 статті 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Враховуючи вказане вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із ціною позову, складністю справи та виконаних адвокатом і його помічником обсягом робіт (наданих послуг), стягнення адвокатських витрат у зазначеній відповідачем сумі не відповідає критеріям розумності, необхідності, співрозмірності, справедливості і становить надмірний тягар для позивача. У зв`язку з чим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню за представництво інтересів відповідача складає 276 844, 16 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтами не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються в апеляційних скаргах. Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані рішення суду прийняті у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав їх скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у справі № 910/3137/18 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у справі № 910/3137/18 слід залишити без змін. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі № 910/3137/18 задоволенню не підлягають. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі № 910/3137/18 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційних скарг, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянтів в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у справі № 910/3137/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у справі № 910/3137/18 залишити без змін.

3. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Логістик" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі № 910/3137/18 залишити без задоволення.

4. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі № 910/3137/18 залишити без змін.

5. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянтів.

6. Матеріали справи №910/3137/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.09.2020.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім