ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"22" вересня 2020 р. Справа№ 910/15629/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність "Фінансова компанія "Кантієро"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 (повний текст складено та підписано 18.03.2019)

у справі № 910/15629/16 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕКС-РАЙТ"

третя особа-1: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про застосування наслідків нікчемності правочинів,

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 у справі №910/15629/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 у справі №910/15629/16 залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 у справі № 910/15629/16.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2020 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2019 у справі №910/15629/16 залишено без змін.

На погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду Товариство з обмеженою відповідальність "Фінансова компанія "Кантієро" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить визнати поважними причини пропуску та поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кантієро" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2020 у справі № 91015629/16, прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 у справі № 910/15629/16 та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕКС-РАЙТ" третя особа-1: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків нікчемності договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014, задовільнити у повному обсязі.

Відповідно до витягу із протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/15629/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведена апеляційна скарга не відповідає вимогам Глави 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України за наступними підставами.

Статтею 258 ГПК України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

В апеляційній скарзі скаржник просить відстрочити строк на сплату судового збору, мотивуючи тим що, що через пандемію COVID-19 фінансовий стан скаржника знаходиться в незадовільному ситані.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Натомість, рішеннями ЄСПЛ у справах "Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands" від 27 жовтня 1993 (п. 33), та "Ankerl v. Switzerland" від 23 жовтня 1996 (п. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень. Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що доказом існування тяжкого фінансового стану підприємства, можуть бути документи фінансової звітності. Натомість, поняття "фінансовий стан підприємства" визначено у спільному наказі Міністерства фінансів України та Фонду державного майна України № 49/121 від 26.01.2001, яким затверджено Положення про порядок здійснення аналізу фінансового стану підприємств, що підлягають приватизації, в п.п. 3.1, 3.2 якого передбачено, що основним джерелом інформації для фінансового аналізу є фінансова звітність підприємства за два останні календарні роки та за останній звітній період. Фінансовий аналіз підприємства складається з таких етапів: оцінка майнового стану підприємства та динаміка його зміни; аналіз фінансових результатів діяльності підприємства; аналіз ліквідності; аналіз ділової активності; аналіз платоспроможності (фінансової стійкості); аналіз рентабельності. Отже доказами матеріального становища можуть бути фінансова звітність, в тому числі Форма 1 "Баланс"; співвідношення загального обсягу кредиторської та дебіторської заборгованості - звіт про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість (форма N1-Б); наявність або відсутність грошових коштів на розрахункових рахунках підприємства - Форма 2 "Звіт про рух грошових коштів"; наявність або відсутність основних та оборотних засобів та їх вартість; розмір та вартість інших матеріальних активів підприємства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 16.12.2015 у справі № 923/597/14[22].

Як вбачається із апеляційної скарги, скаржником не надано жодного доказу незадовільного фінансового стану .

Однак, відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Проте, цією статтею передбачено право суду, а не обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору.

Таким чином в задоволенні цього клопотання слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого господарського суду України від 24.10.2017 у справі № 910/19551/16.

Також слід зазначити, що клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору у справі № 910/15629/16, не підлягає задоволенню, виходячи із принципу рівності сторін.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржником не виконано вимоги п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України, що відповідно до вимог статті 260 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Згідно із ст. 4 Закону України "Про судовий збір", в редакції чинній на дату звернення до місцевого господарського суду із позовною заявою (2016 рік), судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір мінімальної заробітної плати, за подання апеляційної скарги, в редакції чинній на дату звернення до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (2020 рік), судовий збір становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Враховуючи положення ст. 4 Закону України "Про судовий збір", те що позовна заява була подана до Господарського суду міста Києва 25.08.2016, та те, що скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2016 та ухвалити нове, яким задовольнити позов Публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕКС-РАЙТ" третя особа-1: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків нікчемності договору факторингу № 98688-23/14-1 від 04.09.2014, беручи до уваги скаржник мав сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у справі № 910/15629/16 1 378,00*150% = 2 067,00 грн.

Частиною 2 статті 260 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 258 ГПК України підлягає залишенню без руху.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржник при поданні апеляційної скарги не виконав вимоги п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України, що відповідно до вимог статті 260 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Згідно із ч. 2 ст. 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена із порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 174 ГПК України встановлено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись статтями 174, 234, 256, 258, 260, Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальність "Фінансова компанія "Кантієро" про відстрочення строку на сплату судового збору.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність "Фінансова компанія "Кантієро" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 у справі № 910/15629/16 - залишити без руху.

3. Запропонувати Товариству з обмеженою відповідальність "Фінансова компанія "Кантієро" усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 910/15629/16 у розмірі 2 067, 00 грн.

4. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальність "Фінансова компанія "Кантієро", що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

5. Копію ухвали надіслати сторонам у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім