ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2020 р. Справа№ 910/18425/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 17.09.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт - Н"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 (повний текст складено 21.05.2020)

у справі №910/18425/19 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт - Н"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донмас"

про визнання договору поруки № 4Д12355/П від 26.10.2016 недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Старт - Н" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання договору поруки №4Д12355/П від 26.10.2016 недійсним.

Позов обґрунтовано укладенням договору поруки внаслідок обману позивача відповідачем. Так, позивач зазначає, що при укладенні цього договору товариство "Старт - Н" мало намір отримати прибуток від реалізації активів боржника, за якого поручився позивач, або набути право власності на ці активи. Проте після завершення процесу переоформлення боргів рішенням Національного банку України від 18.12.2016 №498-р Банк визнано неплатоспроможним, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2016 №961 "Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи" Банк перейшов у власність держави. При цьому Банк не виконав зобов`язання щодо передачі поручителю документів, які посвідчували права заставодержателя на активи, якими забезпечені зобов`язання боржника. На думку позивача, така поведінка Банку свідчить про відсутність у нього намірів виконувати свої зобов`язання за договором поруки як у момент його укладення, так і протягом значного періоду часу після його укладення, а тому цей договір (як вважає позивач) є недійсним на підставі статті 230 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 у справі №910/18425/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Мотивуючі рішення, суд дійшов висновку про не доведеність обставин, які б свідчили про введення відповідачем позивача в оману, не доведеність самого факту обману, наявності умислу в діях відповідача та істотності значення обставин щодо яких особу введено в оману. Також суд зазначив, що товариство помилково стверджує про мету укладення ним кредитного договору №4С16093Г від 26.10.2016, вважаючи його наслідком необхідність укладення договорів поруки, в той час як всі докази, наявні в матеріалах справи, підтверджують зворотне - отримання кредиту позивачем відбулося для фінансування його поточної діяльності, а укладення договорів поруки позивачем відбулося не внаслідок отримання ним кредиту, а внаслідок вільного волевиявлення позивача, здійсненого ним в порядку статті 627 ЦК України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Старт - Н" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 у справі №910/18425/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві. Також апелянт вказував на те, що рішення суду ухвалено судом першої інстанції без участі сторін, незважаючи на введений період карантину, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких актів постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239, від 22.04.2020 №291, рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16.03.2020 №9/рс-186/20 та розпорядження Голови Вищої ради правосуддя від 13.03.2020 №11/0/2-20 Про додаткові заходи із попередження респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, чим порушив фактично право на судовий захист, змагальність в судовому процесі; суд не врахував, що неявка сторін в судове засідання була спричинена виключно загальнодержавними заходами, пов`язаними з карантином та забороною транспортного сполучення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт - Н" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 у справі №910/18425/19; призначено до розгляду апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства.

В судове засідання апеляційної інстанції 17.09.2020 представники позивача, третьої особи не з`явились, про поважність причин нез`явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення позивачу та відповідачу.

Також в матеріалах справи міститься конверт з копією ухвали суду апеляційної інстанції від 21.07.2020, який надсилався Товариству з обмеженою відповідальністю "Донмас" за адресою: 61013, м. Харків, вул. Челюскінців, 97, кім.3, причиною повернення зазначено "адресат відсутній за вказаною адресою".

Вказана адреса є адресою місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Донмас" згідно інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку із посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).

У свою чергу, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали Північного апеляційного господарського суду у даній справі оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також слід врахувати, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За приписами частини першої ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників позивача, третьої особи.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

26.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" (позичальник) та Публічними акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (банк) укладено кредитний договір №4С16093Г, згідно якого товариство "Старт-Н" отримало кошти у розмірі 4 600 000 000,00 грн.

Також 26.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" та ПАТ КБ Приватбанк" укладено договори поруки:

- договір поруки №4Д12355/П від 26.10.2016 в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Донмас" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитними договорами ТОВ "Донмас" №4Д12355И від 10.12.2012, №4М13105И від 19.06.2013 (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника"),

- договір поруки №4К15088/П від 26.10.2016 в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Капітал Ойл" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Капітал Ойл" №4К15088И від 17.12.2015 (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника"),

- договір поруки №4М14377И/П від 26.10.2016 в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Магнат Груп" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Магнат Груп" №4М14377И від 15.12.2014 (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника"),

- договір поруки №4М15101И/П від 26.10.2016 в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Максі В" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Максі В" №4М15101И від 18.12.2015 (надалі "первісний Кредитний договір" "кредитний Договір старого боржника"),

- договір поруки №4М15105И/П від 26.10.2016 в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Масбен" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Масбен" №4М15105И від 25.12.2015 (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника"),

- договір поруки №4012401И/П від 26.10.2016 в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Ост- Торг" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Ост-Торг" №4012401И від 26.12.2012 (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника"),

- договір поруки №4С15084И/П від 26.10.2016 в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Сегмент Ойл" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Сегмент Ойл" №4С15084И від 16.12.2015 (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника"),

- договір поруки №4Т15114И/П від 26.10.2016 в забезпечення виконання зобов`язання TOB "Т-Альфа" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Т-Альфа" №4Т15114И від 16.12.2015 (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника"),

- договір поруки №4Ш15112И/П від 26.10.2016 р. в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Шкодер-С" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Шкодер- С" №4Ш15112И від 16.12.2015 (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника").

Позивач стверджує, що кредитний договір №4С16093Г від 26.10.2016 укладено з порушенням чинного законодавства, зокрема таким, що вчинений під впливом введення в оману, що тягне за собою визнання його недійсним на підставі частини 1 статті 230 ЦК України, виходячи із наступних обставин.

Як зазначено позивачем, протягом 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" здійснювало господарську діяльність із реалізації паливо-мастильних матеріалів на території м. Миколаєва та Миколаївської області. В операційному управлінні товариства перебували 34 автозаправні станції. Наявна мережа автозаправних станції охоплювало всю територію Миколаївської області, у тому числі в найбільших містах регіону. Товариство мало численні господарські зв`язки із різними організаціями та установами.

Товариством відкрито рахунки в ПАТ КБ "Приватбанк", у тому числі рахунки для заробітної плати працівників.

На думку товариства "Старт-Н", ПАТ КБ "Приватбанк" володіючи повною фінансовою інформацією про товариство, усвідомлюючи високі економічні показники діяльності товариства, висунув позивачу пропозицію, щодо можливості участі ТОВ "Старт-Н" у процедурі "трансформації" кредитного портфеля ПАТ КБ "Приватбанк", яка, зі слів співробітників Банку, була ініційована Національним Банком України. Так, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 05.10.2016 №323/БТ, ПАТ КБ "Приватбанк" зобов`язано розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля. При цьому, за твердженнями позивача, ПАТ КБ "Приватбанк" наголошував на тому, що кредитні зобов`язання попередніх боржників забезпеченні ліквідними активами, у тому числі корпоративними правами, товаром в обороті, цінними паперами та інше. Про ліквідність забезпечення зобов`язань боржників також свідчили дані окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіт незалежного аудитора 31.12.2015 (ТОВ АФ "Прайсвортерхаускуперс (аудит)". Пізніше, такі дані були підтверджені окремою фінансовою звітністю та звітом незалежного аудитора 31.12.2016 (ТОВ "Ернст енд Янг аудиторські послуги"), які були розміщені на вебсайті ПАТ КБ "Приватбанк". Таким чином, за твердженнями позивача, дії позивача із отримання кредитних коштів по кредитному договору №4С16093Г від 26.10.2016 були направлені на залучення таких коштів для погашення зобов`язань боржників банку в рамках реалізації зазначеного плану "трансформації" кредитного портфелю Банку, ініційованого НБУ. На виконання такого плану представники ПАТ "КБ Приватбанк" та позивач погодили відкриття відновлювальної кредитної лінії шляхом укладення кредитного договору, у зв`язку з чим між позивачем та банком 26.10.2016 укладено кредитний договір №4С16093Г та договори поруки: №4Д12355/П від 26.10.2016, №4К15088/П від 26.10.2016, №4М14377И/П від 26.10.2016, №4М15101И/П від 26.10.2016, №4М15105И/П від 26.10.2016, №4О12401И/П від 26.10.2016, №4С15084И/П від 26.10.2016, №4Т15114И/П від 26.10.2016, №4Ш15112И/П від 26.10.2016.

Як стверджує позивач, обов`язковою умовою, на якій наполягало товариство, було набуття ТОВ "Старт-Н" права власності на активи, що забезпечували зобов`язання "старих" боржників перед банком. Так, на виконання вищезазначених домовленостей згідно плану "трансформації" 26.10.2016 між Банком та ТОВ "Старт-Н" було укладено договори поруки від 26.10.2016 перелічені вище.

За твердженнями позивача, ТОВ "Старт-Н", як поручитель, виконав зобов`язання:

- ТОВ "Донмас" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Донмас" №4Д12355И від 10.12.2012, сплативши 638858115,38 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2276 від 28.10.2016; за кредитним договором ТОВ "Донмас" №4М13105И від 19.06.2013, сплативши 32112000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2277 від 28.10.2016;

- ТОВ "Капітал Ойл" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Капітал Ойл" №4К15088И від 17.12.2015, сплативши 680679643,98 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2278 від 28.10.2016,

- ТОВ "Магнат Груп" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Магнат Груп" №4М14377И від 15.12.2014, сплативши 44556415,94 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2279 від 28.10.2016;

- ТОВ "Максі В" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Максі В" №4М15101И від 18.12.2015, сплативши ,44 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2280 від 28.10.2016;

- ТОВ "Масбен" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Масбен" №4М15105И від 25.12.2015, сплативши 886261270,10 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2281 від 28.10.2016;

- ТОВ "Ост-Торг" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Ост-Торг" №4012401И від 26.12.2012, сплативши 162992721,72 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2282 від 28.10.2016;

ТОВ "Сегмент Ойл" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Сегмент Ойл" №4С15084И від 16.12.2015, сплативши 629459764,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2283 від 28.10.2016;

ТОВ "T-Альфа" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "T-Альфа" №4Т15114И від 16.12.2015, сплативши 111595555,43 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2284 від 28.10.2016,

ТОВ "Шкодер-С" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Шкодер-С" №4Ш15112И від 16.12.2015, сплативши 123718376,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2285 від 28.10.2016.

Загальна сума з повернення кредитів та сплати відсотків за користування кредитами боржників, яка була погашена Товариством з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" перед ПАТ КБ "Приватбанк" за вищевказаними договорами поруки становить ,42 грн.

Після завершення процесу переоформлення боргів боржників перед Банком, рішенням Національного банку України від 18.12.2016 №498-р ПАТ КБ "Приватбанк" визнано неплатоспроможним, у результаті чого, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2016 №961 "Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи" ПАТ КБ "Приватбанк" перейшов у власність держави, при цьому, зобов`язання банку щодо передання позивачу документів, що посвідчували права заставодержателя на активи, якими були забезпечені зобов`язання "старих" боржників банком не виконані, документи товариству не передані.

Протягом періоду з 2017 р. по 2018 р. ТОВ "Старт-Н" намагалося у судовому порядку отримати зазначені документи від банку, проте як виявилося та встановлено судовим рішеннями (справи: №910/18699/17, №910/15929/17, №910/1028/18, №910/22968/17, №910/1029/18, №910/22068/17, №910/226/18, №910/22799/17, №910/22798/17), банк і не був зобов`язаний передавати такі документи товариству, хоча саме отримання згаданих документів і було метою укладення кредитного договору №4С16093Г від 26.10.2016 та договорів поруки: №4Д12355/П від 26.10.2016, №4К15088/П від 26.10.2016, №4М14377И/П від 26.10.2016, №4М15101И/П від 26.10.2016, №4М15105И/П від 26.10.2016, №4О12401И/П від 26.10.2016, №4С15084И/П від 26.10.2016, №4Т15114И/П від 26.10.2016, №4Ш15112И/П від 26.10.2016.

У зв`язку з тривалим невиконанням банком умов пунктів 8, 10 договорів поруки, позивач вважає, що банк не мав на меті передати позивачу документи, що підтверджували наявність забезпечення зобов`язань боржників, а лише використовував інформацію про активи боржників для спонукання ТОВ "Старт-Н" укласти кредитний договір та договори поруки з метою реалізації плану "трансформації" (на виконання вимог Національного Банку України), чим ввів ТОВ "Старт-Н" в оману щодо істотних умов договору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частинами 1-2 статті 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Відповідна правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 (провадження №12-304гс18).

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Як вбачається з протоколу №5 від 24.10.2016 загальних зборів учасників ТОВ "Старт-Н", по першому питанню порядку денного було вирішено: укласти кредитний договір з ПАТ КБ "Приватбанк" на суму ,00 грн.

При цьому, будь-яких посилань/згадувань/рішень в частині необхідності укладення кредитного договору/договорів поруки з метою отримання прибутку у вигляді продажу/отримання у власність позивачем майна, переданого у якості забезпечення за "старими" кредитами, у зазначеному протоколі не міститься, так само, як і не міститься будь-яких згадок і даних взагалі щодо такого майна (його оцінки, наявності і т. ін.) та взагалі щодо так званої трансформації кредитного портфелю Банку.

Тобто, кредитний договір було укладено виключно для фінансування поточної діяльності товариства.

Відповідно до протоколу техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів від 21.10.2016 та заявки на отримання кредиту від 21.10.2016, що були надані ТОВ "Старт-Н" на адресу банку, метою кредитування самим позивачем зазначено - фінансування поточної діяльності.

Посилань на трансформацію/майно/забезпечення за первісними кредитами - вказані документи не містять, так само, як і не містять і посилань на договори поруки, який позивач помилково ототожнює з умовами/підставами отримання ним кредиту та бажаними наслідками отримання за такими договорами поруки прибутку.

Наведені вище обставини знайшли своє відображення і в самому кредитному договорі №4С16093Г від 26.10.2016, а саме в пункті А.2, де ціллю кредитування зазначено - фінансування поточної діяльності.

Жоден пункт кредитного договору не містить згадок про трансформацію, необхідність укладення оспорюваних позивачем договорів поруки та щодо інших обставин, які позивач використовує в якості обґрунтування свого позову.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Положеннями статті 558 ЦК України передбачено право поручителя на оплату послуг, наданих ним боржникові, однак, така плата не була встановлена в жодному з договорів поруки, що виключає можливість отримання прибутку за такими договорами, оскільки вони були безоплатними.

Відповідно до частини 3 статті 556 ЦК України до кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним. Тобто, поручитель отримує право вимоги до боржника виключно на суму коштів, що була ним сплачена - не більше і не менше.

Це додатково підтверджує неможливість отримання поручителем прибутку, як мети укладення та виконання договору поруки.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, товариство помилково стверджує про мету укладення ним кредитного договору №4С16093Г від 26.10.2016, вважаючи його наслідком необхідність укладення договорів поруки, в той час як всі докази, наявні в матеріалах справи, підтверджують зворотне - отримання кредиту позивачем відбулося для фінансування його поточної діяльності, а укладення договорів поруки позивачем відбулося не внаслідок отримання ним кредиту, а внаслідок вільного волевиявлення позивача, здійсненого ним в порядку статті 627 ЦК України.

Таким чином, твердження позивача про те, що укладення кредитного договору та оспорюваного договору поруки було направлено на отримання прибутку не відповідають дійсності та спростовується наведеним вище.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі статті 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

При цьому, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Натомість, позивачем не доведено обставин які б свідчили про введення відповідачем позивача в оману, не доведено самого факту обману, наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" про визнання недійсним договору поруки № 4Д12355/П від 26.10.2016 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Стосовно доводів апелянта щодо порушення місцевим господарським судом прав сторін на судовий захист та змагальність в судовому процесі, а також те, що судом не враховано, що неявка сторін в судове засідання була спричинена виключно загальнодержавними заходами, пов`язаними з карантином та забороною транспортного сполучення, колегією суддів встановлено наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт - Н" до розгляду, відкрито провадження у справі №910/18425/19; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 27.01.2020.

Підготовчі засідання у даній справі неодноразово відкладалися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 06.04.2020.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID - 19" від 11.03.2020 № 211 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України встановлено карантин через спалах у світі коронавірусу COVID 19 з метою убезпечити населення України від розповсюдження гострої респіраторної хвороби та масового поширення вірусної інфекції коронавірусу.

Згідно листа Голови Ради суддів України від 16.03.2020 № 9рс-186/20 та рішення Ради суддів України від 17.03.2020, яким затверджено "Рекомендації Ради суддів України щодо встановлення особливого режиму роботи судів України задля убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб" з метою убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб рекомендовано на період з карантину встановити особливий режим роботи судів України, який передбачає, з поміж іншого:

- роз`яснення громадянам можливості відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливості розгляду справ в режимі відеоконференції;

- обмеження допуску в судові засідання осіб, які не є учасниками судових засідань;

- обмеження допуску у судові засідання та приміщення суду осіб з ознаками респіраторних захворювань;

- зменшення кількості судових засідань, що призначаються до розгляду протягом робочого дня;

- здійснення, по можливості, розгляду справ без участі сторін в порядку письмового провадження;

- приймання всіх необхідних документів в електронному вигляді на електронну адресу суду через дистанційні засоби зв`язку тощо.

30.03.2020 з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 №211, з урахуванням Указу Президента України №87/2020 від 13.03.2020 щодо введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, на офіційній сторінці суду https://ki.arbitr.gov/ua/sud5011/ та на сторінці суду у соціальній мережі Facebook розміщено інформації щодо зняття з розгляду справ, призначених суддею Мудрим С.М. на 06, 13 та 14 квітня 2020. Повідомлено, що про дати і час судових засідань всі учасники будуть повідомлені ухвалами суду, які будуть внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Про зняття з розгляду вищезазначеної справи сторін 31.03.2020 повідомлено телефонограмами.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 22.04.2020 №291, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено карантин до 11.05.2020 на усій території України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2020 призначено судове засідання на 12.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Також, на виконання Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до пункту 10 частини 1 статті 152, частини 5 статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом від 08.04.2020 №169 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду.

Таким чином, учасники у справі не були позбавлені права прийняти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку або поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291 заборонено на період карантину, зокрема, регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, крім перевезення: легковими автомобілями. Тобто, учасники справи не позбавлені були права та можливості (іншого не доведено) здійснити перевезення своїх представників до приміщення Господарського суду міста Києва легковими автомобілями.

Отже, реалізація учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, права на участь у судовому засіданні залежала виключно від волевиявлення самих учасників справи.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає процесуальних порушень при ухваленні судом першої інстанції оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт - Н" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 у справі №910/18425/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18425/19 повернути Господарському суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 22.09.2020.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир