ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2020 р. м. Київ

Справа № 911/1375/20

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Белишевої А.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Вишнівськтепломережа" Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про стягнення 1 101 235,78грн, за участю представників від:

позивача Пронюк В.Я. (довіреність №14-190 від 17.05.2019);

відповідача Карандюк М.В. (ордер серії АІ №1054431 від 09.09.2020)

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" (далі НАК Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Вишнівськтеплоенерго Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі КП Вишнівськтеплоенерго) про стягнення 1 281 021,53грн, що складається з: 782 585,72грн пеня та 187 082,40грн 3% річних, які нараховані за період з 26.11.2016 по 04.12.2017; 31 353,41грн - втрати від інфляції за період з 01.04.2017 по 05.12.2017.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №1701/1617-ТЕ-17 від 05.10.2016 в частині оплати природного газу, переданого у жовтні-грудні 2016 року, січні-вересні 2017 року у встановлений договором строк (т.1 а.с.1-8).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.05.2020 відкрито провадження у даній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 11:00 19.06.2020, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій (т.3 а.с.217-218).

Копія вказаної ухвали суду отримана позивачем 25.05.2020, а відповідачем 28.05.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень№№261, 008 (т. 3 а.с.220-221).

05.06.2020 від відповідача, з дотриманням встановленого строку, надійшов відзив на позов (здано до відправлення відділенню зв`язку 03.06.2020, т.3 а.с.222-227).

У відзиві на позов відповідач просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що оплата газу за вищевказаним договором здійснювалась з рахунку зі спеціальним режимом використання, що позбавляє відповідача можливості впливу на розподіл коштів, отриманих від споживачів та своєчасність розрахунків за договором, тому підстав для застосування ст.611 та ч.2 ст.625 ЦК України не має. Відповідач зазначив, що ним щомісячно проводиться претензійно-позовна робота по погашенню боргу населеннм.

Крім того, разом з відзивом від відповідача надійшло клопотання про перенесення підготовчого засідання та призначення після стабілізації епідеміологічного стану у країни (а.с.237-239).

19.06.2020 судом постановлено ухвали, яка занесені до протоколу засідання, якими: встановлено строки: позивачу для подання відповіді на відзив з доказами в обґрунтування доводів та доказами направлення копії відповідачу до 30.06.2020; відповідачу для подання заперечень з доказами в обґрунтування доводів та доказами направлення копії позивачу до 10.07.2020; відкладено підготовче засідання до 14:30 15.07.2020 (т.3 а.с.243-244).

02.07.2020 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. Відповідно до поданої заяви позивач зменшує вимоги до: пені - 772 738,10грн; 3% річних - 127 039,62грн за період з 26.11.2016 по 04.12.2017; втрат від інфляції - 201 458,06грн за період з 01.04.2017 по 05.12.2017 (т.3 а.с.247-249).

Подана заява прийнята судом ухвалою від 15.07.2020, яка занесена до протоколу (т.4 а.с.3-4), зважаючи на наступне.

Як визначено п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у ст.42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач скористався своїм правом до закінчення підготовчого засідання, тому відповідна заява прийнята судом.

Також, позивачем заявлено про повернення частини сплаченого судового збору 2696,78грн, враховуючи зменшення заявлених вимог (т.3 а.с.247-249).

02.07.2020 від позивача, з дотриманням встановленого строку надійшла відповідь на відзив (здана відділенню зв`язку для відправлення до суду 30.06.2020, т.3 а.с.264-269).

У відповіді на відзив позивач зазначив, що врахував, що розрахунки за газ проведено частково на підставі спільних протокольних рішень, тому зменшив вимоги в частині стягнення пені, втрат від інфляції та процентів, оскільки такі нарахування відповідно до сформованої правової позиції Верховного Суду на відповідні суми не здійснюються.

Також у відповіді на відзив позивач вказує, що відповідач має вплив на порядок та розміри розрахунку за алгоритмом розподілу коштів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217, оскільки має інформацію про розмір коштів, які надійшли та розмір боргу і зобов`язаний перерахувати кошти для здійснення розрахунку за використаний природний газ у повному обсязі.

15.07.2020 судом постановлено ухвали, які занесені до протоколу засідання, якими: продовжено строк відповідачу для подання заперечень з доказами в обґрунтування доводів та доказами направлення копії позивачу до 07.08.2020; закрито підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14:30 26.08.2020 (т.4 а.с.3-4).

Продовжуючи строк для подання заперечень відповідачу з власної ініціативи відповідно до ч.2 ст.119 ГПК України,, суд виходив з того, що поштове відправлення №408, у якому направлено копію відповіді на відзив відповідачу, як вбачається з інформації з сайту АТ «Укрпошта», фактично отримано лише 08.07.2020 за два дні до закінчення встановленого строку, отже, у відповідача було недостатньо часу щоб скористатись правом на подання заперечень.

Заперечення відповідачем не подані, проте у строк для подання заперечень - 30.07.2020 від відповідача надійшла заява про зменшення розміру пені до 90% (т.4 а.с.9-11).

Подана заява мотивована відповідачем тим, що:

- він не є кінцевим споживачем природного газу, придбаного у позивача, а надає послуги теплопостачання за регульованим тарифом населенню, використовуючи такий газ, і саме від вчасності та повноти розрахунків споживачів з відповідачем залежить вчасність виконання зобов`язань за договором;

- встановлені тарифи не відповідають дійсним витратам підприємства, а різниця в тарифах не відшкодовується;

- не може відключити споживачів від теплопостачання у разі наявності боргу, враховуючи епідеміологічну ситуацію в країні;

- підприємство має значну кредиторську заборгованість і додаткові нарахування за відповідним позовом призведуть до відмови від споживання газу влітку лля надання послуг гарячого водопостачання населенню.

01.08.2020 від позивача надійшли заперечення на клопотання про зменшення пені відповідно до яких відповідач не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки. Позивач вказує, що порушення зобов`язань контрагентами відповідача не звільняє його від відповідальності за порушення зобов`язання з оплати природного газу, на встановлення якої відповідач погодився підписавши договір. При цьому, позивач вказує, що заявлені до стягнення збитки не покривають розміру неустойки і є вдвічі меншими, підприємство станом на 27.02.2018 має сумарну прострочену заборгованість підприємств ТКЕ, у т.ч. відповідача, ТЕЦ у розмірі 32млрд.грн, а на 19.05.2020 - 46,7млр.грн (т. 4 а.с.17-22),

26.08.2020 ухвалою, яка занесена до протоколу засідання, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 09.09.2020 (т.4 а.с.31-32).

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, представник відповідача підтримав надані заперечення та просив зменшити неустойку.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані у справі докази, судом встановлено наступне.

05.10.2016 між сторонами у справі - Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (назва якого змінена на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») та КП Вишнівськтеплоенерго укладено договір №1701/1617-ТЕ-17 постачання природного газу (т.1 а.с.12-20 далі - договір).

За умовами відповідного договору позивач (постачальник) взяв на себе зобов`язання поставити відповідачу природний газ у 2016-2017 роках, а відповідач (споживач) оплатити його на умовах договору (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

В силу п. 2.1 договору позивач передає відповідачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 природний газ обсягом до 15 400 тис.куб.м.

Як визначено п. 5.2 договору, ціна за 1000куб.м складає 5930,40грн з ПДВ.

Відповідно до п. 5.4 договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Сторонами у п. 6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

При цьому, сторонами погоджено, що укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 спільних протокольних рішень, не змінює строків та умов розрахунку за вказаним договором (п.6.1 договору).

Вищевказаним договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 договору).

До вказаного договору сторонами укладено додаткові угоди (а.с.21-24).

Зокрема, додатковою угодою №2 від 31.03.2017 (а.с.23-24) сторонами погоджено збільшити термін постачання природного газу, а саме з 01.04.2017 по 30.09.2017 та визначити обсяг постачання на відповідний додатковий період у розмірі 4500тис.куб.м, а також встановити строк дії договору з 01.10.2016 по 30.09.2017. Крім того, вказаною додатковою угодою сторонами погоджено про зменшення пені - з 21% до 16,4% річних.

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач у період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року поставив, а відповідач - прийняв природний газ на суму 77 731 994,47грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (т. 1 а.с.39-50).

Відповідач станом на 05.12.2017 повністю розрахувався за природний газ, поставлений у відповідний період.

Відповідний факт підтверджується листами відповідача про зміну призначення платежу, спільними протокольними рішеннями (т.1 а.с.73-96) та виписками з рахунку позивача (т.1 а.с.58 т.3 а.с.204) та відповідні операції відображено в бухгалтерському обліку позивача (т.1 а.с.52-57).

З відповідних документів вбачається, що відповідач сплатив за поставлений природний газ шляхом перерахування з рахунку коштів, а також у відповідності з спільними протокольними рішеннями, які визначили порядок взаєморозрахунків.

При цьому, відповідач розрахувався за поставлений у відповідному періоді природний газ не завжди дотримуючись встановленого договором строку.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобов`язання.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, не дотримуючись строків проведення розрахунків за поставлений природний газ, відповідач допустив порушення зобов`язань.

Посилання відповідача на здійснення оплати у відповідності з ст. 11 Закону України «При ринок природного газу», постанови Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 «Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ», якою затверджено Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ та постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 «Про Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» (у редакціях, чинних на момент здійснення поставки газу та проведення розрахунків) не впливають на висновок суду про порушення зобов`язання з оплати з урахуванням встановлення фактів не дотримання відповідачем строку розрахунків за поставлений позивачем природний газ, встановленого договором.

Так, аналіз положень відповідних норм дозволяє дійти висновку про те, що, не зважаючи на визначення такими нормативними актами певного механізму проведення розрахунків, який усуває теплопостачальне підприємство від розподілу коштів, сплачених споживачами за послуги з теплопостачання, однак: не обмежує відповідне підприємство виконати свої обов`язки з оплати отриманого газу за договором, укладеним з позивачем шляхом здійснення розрахунків у інший спосіб, ніж з поточних рахунків із спеціальним режимом використання; не ставлять повноту та своєчасність виконання договірних обов`язків з оплати отриманого від позивача природного газу; не змінюють строку здійснення розрахунків, який встановлено договором.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) 127 039,62грн 3% річних за період з 26.11.2016 по 04.12.2017, а також 201 458,06грн втрат від інфляції з 01.04.2017 по 05.12.2017.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, додані до заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає, що здійснені позивачем розрахунки є арифметично вірними, у зв`язку з чим вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 772 738,10грн пені за період з 26.11.2016 по 04.12.2017.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу чч. 2, 3 вказаної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження щодо розміру пені встановлено також ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Договором визначено, що у разі невиконання покупцем п.6.1 договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення (п.8.2 договору).

Крім того, додатковою угодою №2 від 31.03.2018 сторонами змінено розмір пені з 21% на 16,4% річних та вказано, що такі зміни набувають чинності з 01.04.2017 (п.10 додаткової угоди).

Встановлений п.8.2 договору розмір пені сторони обмежили подвійною обліковою ставкою НБУ, що відповідає положенням ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" у період, за який нарахована пеня; пеня позивачем нарахована у межах строку, встановленого ч.6 ст.232 ГК України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що він є арифметично вірним.

Однак, суд вважає за можливе частково задовольнити заявлене відповідачем клопотання та зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до чч.2, 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У даній справі позивачем не доведено того, що порушенням виконання зобов`язань з оплати природного газу у встановлений строк, відповідач заподіяв йому збитків, розмір яких перевищує або дорівнює заявленому розміру пені. При цьому, посилання позивача на те, що саме відповідач має доводити збитки позивача безпідставне, оскільки відповідач не вказує на наявність таких збитків, а навпаки посилається на їх відсутність.

Так, в силу ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, в силу ч.2 ст.74 ГПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події; у разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Під час розгляду справи по суті суд запитував представника позивача про те, чи заподіяно позивачу збитків і у якому розмірі внаслідок порушення зобов`язань саме відповідачем. Однак, позивач не зміг сказати яких саме збитків та у якому розмірі заподіяно відповідачем.

Наявність боргу підприємств ТКЕ, ТЕЦ за природний газ, на що посилається позивач, у запереченні на клопотання відповідача про зменшення неустойки, не свідчить безпосередньо про наявність у позивача збитків у вигляді витрат або неотриманого доходу у зв`язку із невиконанням саме відповідачем своїх зобов`язань за договором, на який посилається позивач у позові як на підставу виникнення у відповідача зобов`язань з оплати природного газу у встановлений таким договором строк.

Наявність боргу у таких підприємств перед позивачем може свідчити лише про фінансові результати позивача, його майновий стан, що враховується судом при зменшенні розміру пені. Поряд з цим, суд також враховує, що відповідач, як свідчить довідка від 28.07.2020 №366, має значний сукупний борг (34968703,13грн) за природний газ, розподіл природного газу, воду, теплову енергію, електричну енергію, а борг населення (36 391665,91грн) перед ним станом на 01.07.2020 (т.4 а.с.13).

Посилання позивача на те, що відповідач не звільняється від відповідальності за порушення відповідних зобов`язань слушні.

Так, згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Однак, у даному випадку суд не звільняє відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання з оплати, а лише зменшує розмір пені, нарахованої у зв`язку з порушенням зобов`язань.

Зменшуючи розмір пені, суд враховує також те, що відповідач не є фактичним кінцевим споживачем газу і такий газ використовується ним для виробництва теплової енергії, яка за умовами договору споживається населенням, які не завжди вчасно розраховуються за спожиту теплову енергію. При цьому, встановлений алгоритм розрахунків передбачає автоматичне перерахування коштів за природний газ з відкритого рахунку відповідача на користь позивача і відповідач фактично не може притримувати отримані від споживачів кошти.

З матеріалів справи вбачається, що прострочення виконання зобов`язань за договором в частині оплати природного газу не мало місце у повному обсязі. Так, відповідач частково розрахувався до закінчення строку для остаточного розрахунку за газ, поставлений у: листопаді 2016 року, січні лютому 2017 року.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50%, а саме до 386 369,05грн.

При цьому, враховуючи зменшення розміру штрафних санкцій, у задоволенні вимог про стягнення 386 369,05грн пені суд відмовляє.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, не враховуючи зменшення розміру пені (зважаючи на те, що відповідні вимоги обґрунтовані, однак, суд скористався правом зменшити розмір пені), що складає 16 518,54грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Вишнівськтепломережа" Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області (ідентифікаційний код 19417197; 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 11) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (ідентифікаційний код 20077720; 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6) 201 458,06грн втрат від інфляції, 127 039,62грн - 3% річних, 386 369,05грн пені, а також 16 518,54грн в рахунок часткового відшкодування судових витрат по оплаті позову у відповідній частині судовим збором.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 386369,05грн пені відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.09.2020.

Суддя А.Р. Ейвазова