РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.09.2020Справа №910/9831/20

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-2"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630"
простягнення 1 096 043,31 грн.
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:Телещак Н.М.
від відповідача:Чуприна А.М., Ляховенко Д.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" про стягнення 1 096 043,31 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань з оплати виконаних позивачем згідно договору підряду №14 від 24.06.2019 робіт, у Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" виникла заборгованість у розмірі 1 055 066,44 грн.

Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7 956,24 грн., пені у розмірі 21 389,58 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11 631,05 грн., нарахованих за порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "СУ 630" своїх грошових зобов`язань у період з 01.04.2020 по 01.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 відкрито провадження у справі №910/9831/20; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2020 призначено підготовче засідання по справі №910/9831/20 на 01.09.2020.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення підготовчого засідання, оскільки з 21.07.2020 (дата вручення Товариству з обмеженою відповідальністю "СУ 630" ухвали суду від 13.07.2020 про відкриття провадження у справі №910/9831/20) у нього було достатньо часу для надання відзиву на позов та ознайомлення з матеріалами справи; запропоновано позивачу надати власне бачення акту взаєморозрахунків та в наступному засіданні надати оригінали документів долучених до позовної заяви; закрито підготовче провадження у справі; встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення у матеріалах справи та призначено справу до розгляду по суті на 15.09.2020.

14.09.2020 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" надійшло клопотання про розстрочення платежу, в якому відповідач повідомляв, що сплатив частину боргу у розмірі 316 520,00 грн. і станом на 14.09.2020 основний борг Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" становить 738 546,44 грн. Також, відповідач, посилаючись на скрутне фінансове становище, яке спричинене запровадженням в Україні карантину, просив суд розстрочити сплату основної сими боргу на один рік - з 15.09.2020 по 15.09.2021 щомісячними платежами в сумі 61 545,54 грн., а щодо стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені - обмежити всі платежі однією тисячею гривень.

В судове засідання 15.09.2020 з`явились представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні надав суду складений Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" в односторонньому порядку акт звіряння взаємних розрахунків за період з 25.06.2019 по 07.09.2020 та клопотання про зменшення розміру позовних вимог, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти розстрочення виконання рішення суду та зменшення 3% річних, інфляційних втрат та пені заперечував.

Представники відповідача в судовому засіданні 15.09.2020 просили суд розстрочити сплату суми основного боргу, а в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені -відмовити в задоволенні позовних вимог.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 повернуто клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" про зменшення розміру позовних вимог без розгляду у зв`язку з пропуском заявником строку, встановленого п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, на подання такого клопотання; долучено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 25.06.2019 по 07.09.2020 до матеріалів справи.

В судовому засіданні 15.09.2020 судом завершено розгляд справи №910/9831/20 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СУ 630" (замовник) укладено договір підряду №14 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов`язання власними силами на свій ризик виконати роботи відповідно до умов даного Договору з використанням своїх матеріалів або матеріалів замовника, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити наступну роботу на об`єкті: "Комплекс багатоповерхових житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями по вул. Кургузова, ділянка 11-А в м. Вишгород, Вишгородський район Київської обл., прокладання зовнішніх мереж водопостачання В-1".

Згідно п. 2.1 Договору ціна Договору (договірна ціна) визначається по узгодженню сторін є твердою і становить - 2 793 559,20 грн. . В тому числі ПДВ - 20% - 465 593,20 грн.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що перед початком робіт замовник перераховує аванс у розмірі 300 000,00 грн. та проміжні аванси по письмовій заявці підрядника.

Наступні платежі замовник здійснює за цим Договором на підставі актів приймання фактично виконаних робіт і довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою №КБ-3 (п. 3.2 Договору).

У пункті 3.6 Договору сторонами погоджено, що розрахунок за виконані роботи здійснюється після підписання акту виконаних робіт до кінця наступного місяця.

Початок - червень 2019 року. Закінчення - лютий 2020 року (пункт 4.2 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 02.01.2020).

Кінцевий розрахунок за Договором проводиться замовником не пізніше 5 банківських днів після повного завершення робіт, включаючи усунення виявлених під час приймання недоліків (п. 4.3 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору за порушення сторонами строків виконання зобов`язань за Договором винувата сторона виплачує іншій стороні пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення виконання зобов`язань.

У Додатковій угоді №1 від 02.01.2020 до Договору (надалі - Додаткова угода №1) сторонами було погоджено збільшити об`єми робіт по прокладанню зовнішніх мереж водопостачання В-1.

Договірна ціна додаткових робіт згідно Додаткової угоди №1 є твердою і складає 580 800,00 грн., в тому числі ПДВ - 20% - 96 800,00 грн. Загальна вартість робіт за Договором та Додатковою угодою №1 складає - 3 374 359,20 грн., в тому числі ПДВ 20% - 562 393,20 грн.

У своїй позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" стверджує, що на виконання своїх зобов`язань ним було виконано підрядні роботи за Договором та Додатковою угодою №1 на загальну суму 3 374 359,20 грн., в той час як відповідачем було оплачено такі роботи частково, а саме в сумі - 2 319 292,60 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором та Додатковою угодою №1 в частині оплати виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" підрядних робіт в повному обсязі, у зв`язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" виникла заборгованість у розмірі 1 055 066,44 грн. Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7 956,24 грн., пені у розмірі 21 389,58 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11 631,05 грн., нарахованих за порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "СУ 630" своїх грошових зобов`язань у період з 01.04.2020 по 01.07.2020.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду, а тому спірні правовідносини регулюються Главою 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3 за серпень 2019 року, за вересень 2019 року, за жовтень 2019 року, за грудень 2019 року, за січень 2020 року, за лютий 2020 року та актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в №1 за серпень 2019 року від 30.08.2019 на суму 480 092,75 грн., №2 за вересень 2019 року від 30.09.2019 на суму 720 012,00 грн., №3 за жовтень 2019 року від 31.10.2019 на суму 489 600,00 грн., №4 за грудень 2019 року від 28.12.2019 на суму 422 400,00 грн., №5 за січень 2020 року на суму 205 313,92 грн., №6 за лютий 2020 року від 28.02.2020 на суму 476 140,52 грн., №7 за лютий 2020 року від 28.02.2020 на суму 580 800,00 грн. Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" було виконано та передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю "СУ 630" було прийнято підрядні роботи, передбачені Договором та Додатковою угодою №1, на загальну суму 3 374 359,19 грн.

Суд звертає увагу позивача, що ним було допущено арифметичну помилку при виконанні дії з додавання сум за актами (480 092,75 грн.+720 012,00 грн.+489 600,00 грн.+ 422 400,00 грн.+ 205 313,92 грн.+ 476 140,52 грн.+580 800,00 грн.) та замість 3 374 359,19 грн., вказано 3 374 359,20 грн.

Вказані акти підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін.

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю "СУ 630" не спростовувало тверджень позивача щодо якості та обсягів виконаних робіт за Договором та Додатковою угодою №1.

Отже, матеріалами справи підтверджується виконання позивачем та прийняття відповідачем підрядних робіт на загальну суму 3 374 359,19 грн.

Частиною 1 статті 854 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що перед початком робіт замовник перераховує аванс у розмірі 300 000,00 грн. та проміжні аванси по письмовій заявці підрядника.

На виконання своїх зобов`язань за Договором відповідачем у період з червня 2019 року та до 30.08.2019 (тобто, до дати підписання акту приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в №1 за серпень 2019 року від 30.08.2019 та першого прийняття частини виконаних робіт) було перераховано позивачу кошти у загальному розмірі 450 000,00 грн., що підтверджується наданими позивачем платіжними дорученнями №2005 від 25.06.2019 на суму 200 000,00 грн., №2489 від 16.08.2019 на суму 100 000,00 грн. та №2535 від 22.08.2019 на суму 150 000,00 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.2 Договору визначено, що наступні платежі замовник здійснює за цим Договором на підставі актів приймання фактично виконаних робіт і довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою №КБ-3.

Як вбачається із долучених позивачем до позовної заяви платіжних доручень №2005 від 25.06.2019 на суму 200 000,00 грн., №2489 від 16.08.2019 на суму 100 000,00 грн., №2535 від 22.08.2019 на суму 150 000,00 грн., №2608 від 30.08.2019 на суму 30 092,75 грн., №2672 від 06.09.2019 на суму 60 000,00 грн., №2708 від 13.09.2019 на суму 50 000,00 грн., №2719 від 13.09.2019 на суму 50 000,00 грн., №2740 від 17.09.2019 на суму 50 000,00 грн., №2755 від 18.09.2019 на суму 50 000,00 грн., №2767 від 19.09.2019 на суму 50 000,00 грн., №2783 від 20.09.2019 на суму 50 000,00 грн., №2801 від 24.09.2019 на суму 50 000,00 грн., №2817 від 26.09.2019 на суму 50 000,00 грн., №2841 від 01.10.2019 на суму 50 000,00 грн., №2949 від 10.10.2019 на суму 50 000,00 грн., №2963 від 11.10.2019 на суму 50 000,00 грн., №2998 від 17.10.2019 на суму 100 000,00 грн., №3016 від 21.10.2019 на суму 50 000,00 грн., №3111 від 31.10.2019 на суму 50 000,00 грн., №3263 від 15.11.2019 на суму 100 000,00 грн., №3290 від 19.11.2019 на суму 50 000,00 грн., №3393 від 27.11.2019 на суму 50 000,00 грн., №3394 від 27.11.2019 на суму 50 000,00 грн., №3407 від 29.11.2019 на суму 50 000,00 грн., №3408 від 29.11.2019 на суму 50 000,00 грн., №3444 від 04.12.2019 на суму 49 612,00 грн., №3616 від 17.12.2019 на суму 50 000,00 грн. з врахуванням листа відповідача вих. №19 від 17.12.2019, №3692 від 24.12.2019 на суму 100 000,00 грн., №3732 від 27.12.2019 на суму 50 000,00 грн., №3748 від 11.01.2020 на суму 150 000,00 грн. з врахуванням листа відповідача вих. №2 від 11.01.2020, №3767 від 15.01.2020 на суму 100 000,00 грн., №3811 від 21.01.2020 на суму 100 000,00 грн., №3988 від 10.02.2020 на суму 100 000,00 грн.) відповідачем з серпня 2019 року до лютого 2020 року систематично кількома платежами на місяць здійснювалась оплата виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" робіт та фактично оплачено роботи на загальну суму 2 319 292,75 грн.

В даному випадку позивачем також було допущено арифметичну помилку при додаванні сплачених відповідачем до звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" до суду із даним позовом сум в якості оплати робіт за Договором та Додатковою угодою №1 та замість 2 319 292,75 грн., зазначено 2 319 292,60 грн.

У пункті 3.6 Договору сторонами погоджено, що розрахунок за виконані роботи здійснюється після підписання акту виконаних робіт до кінця наступного місяця.

Кінцевий розрахунок за Договором проводиться замовником не пізніше 5 банківських днів після повного завершення робіт, включаючи усунення виявлених під час приймання недоліків (п. 4.3 Договору).

Зважаючи, що останні акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в №6 за лютий 2020 року та №7 за лютий 2020 року, якими завершувалось виконання передбачених Договором та Додатковою угодою №1 робіт на загальну суму 3 374 359,20 грн., були підписані сторонами 28.02.2020, то у відповідності до п.п. 3.6, 4.3 Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "СУ 630" зобов`язане було оплатити виконані роботи в повному обсязі до 06.03.2020 включно.

Таким чином, станом на дату звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" до суду з даним позовом заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" за Договором складала 1 055 066,44 грн. (3 374 359,19 грн. вартості виконаних робіт - 2 319 292,75 грн. сплачених до подання позову у даній справі).

Водночас, після звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" до суду з даним позовом та закриття підготовчого провадження протокольною ухвалою суду від 01.09.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "СУ 630" було сплачено позивачу кошти у розмірі 316 520,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №639 від 07.09.2020.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №905/1582/15, від 18.07.2018 у справі №905/1587/15, від 05.06.2018 у справі №905/1585/15 та 26.07.2018 у справі №910/23359/15.

Наведене тлумачення норми про закриття (припинення) провадження у справі з підстав відсутності предмету спору є усталеною практикою судів касаційної інстанції, оскільки було викладене також у абз. 3 п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Враховуючи, що предмет спору в частині суми заборгованості у розмірі 316 520,00 грн. був сплачена відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду, то провадження у цій частині підлягає закриттю, так як вказаний предмет спору припинив своє існування в процесі розгляду справи.

Отже, станом на дату вирішення спору у справі №910/9831/20 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" з оплати робіт за договором складає 738 546,44 грн. (1 055 066,44 грн. - 316 520,00 грн.), що підтверджує сам відповідач у своєму клопотанні про розстрочку платежу.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 Господарського кодексу України).

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" за Договором у розмірі 738 546,44 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 738 546,44 грн.

Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7 956,24 грн., пені у розмірі 21 389,58 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11 631,05 грн., нарахованих за порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "СУ 630" своїх грошових зобов`язань у період з 01.04.2020 по 01.07.2020.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 6.1 Договору за порушення сторонами строків виконання зобов`язань за Договором, винувата сторона виплачує іншій стороні пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення виконання зобов`язань.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Тобто, законодавством визначено механізм нарахування та сплати пені, однак залишено на врегулювання сторін лише питання про встановлення такого обов`язку та розміру пені в договорі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №911/1189/19.

Відтак, за змістом наведених положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідний правовий висновок був сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі №904/4156/18.

З пункту 6.1 Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені (облікова ставка НБУ), порядок нарахування пені (на суму заборгованості за кожен день прострочення), проте не визначено строк такого нарахування, а відтак в силу приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України період нарахування штрафних санкцій обмежено піврічним терміном.

Перевіривши розрахунок пені з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахування - з 01.04.2020 по 01.07.2020 та враховуючи відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку, суд, керуючись імперативними приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку про правильність здійсненого Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" обрахунку пені у розмірі 21 389,58 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахування - з 01.04.2020 по 01.07.2020, а також зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що правомірним є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" 3% річних у розмірі 7 956,24 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11 631,05 грн.

В свою чергу, у клопотанні про розстрочення платежу Товариство з обмеженою відповідальністю "СУ 630", посилаючись своє на скрутне фінансове становище, зумовлене зупиненням господарської діяльності із запровадженням карантину в Україні, просило суд зменшити заявлені до стягнення Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" 3% річних, інфляційні втрати та пеню до 1 000,00 грн.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З аналізу положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України вбачається, що вказаними нормами передбачено право суду на зменшення неустойки (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Про те, що 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями (неустойкою), а є мірою відповідальності боржника зазначав Верховний Суд у постановах від 31.07.2019 у справі №910/3692/18, від 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18.

Відтак, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру 3% річних у розмірі 7 956,24 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11 631,05 грн. до 1 000,00 грн.

Натомість, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Передбачене статтею 233 Господарського кодексу України та статтею 551 Цивільного кодексу України право суду на зменшення пені може бути реалізоване судом у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованої відповідачу пені, суд враховує:

- ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором - належну та своєчасну сплату майже 70% вартості виконаних підрядних робіт до звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" до суду із даним позовом;

- настання обов`язку із здійснення розрахунків за Договором в повному обсязі перепадало на 06.03.2020, тобто вже під час збільшення в Україні кількості захворювань на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, та напередодні запровадження карантину на всій території України;

- припинення оплат відповідачем виконаних позивачем робіт після запровадження на всій території України постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) карантину (з березня 2020 року);

- прострочення платежу має не значний період та відповідач після звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" до суду із даним позовом продовжує сплачувати кошти позивачу в рахунок погашення заборгованості, зокрема, 07.09.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "СУ 630" було сплачено позивачу кошти у розмірі 316 520,00 грн.;

- процесуальну поведінку відповідача, який не заперечував наявність у нього заборгованості перед позивачем за Договором та не намагався ухилятись від виконання своїх зобов`язань шляхом зловживання своїми процесуальними правами;

- позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" збитків саме у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання за Договором, в той час як прострочення грошових зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю "СУ 630" компенсується за рахунок стягнення 3% річних та інфляційних втрат;

- основним видом діяльності відповідача є будівництво, яка припинилась у зв`язку із запровадженням на всій території України карантину.

З огляду на всі фактичні обставини справи та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру пені.

Однак, враховуючи, що запровадження по всій території України карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, впливає як на діяльність відповідача, так і на діяльність позивача в рівній мірі, оскільки останні здійснюються свою господарську діяльність у одній сфері, то суд вважає, що справедливо буде зменшити заявлену до стягнення неустойку на 50%, що відповідає принципам рівності та справедливості.

За таких обставин позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" підлягають частковому задоволенні, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" підлягає стягненню заборгованість у розмірі 738 546,44 грн., пеня у розмірі 10 694,79 грн., 3% річних у розмірі 7 956,24 грн. та інфляційні втрати у розмірі 11 631,05 грн.

Щодо клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" про розстрочення платежу, то суд відмовляє у задоволенні такого клопотання, оскільки частиною 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України передбачено, право суду, який ухвалив рішення, відстрочення його виконання, а не обов`язок.

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язок сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість відповідачем не надано жодних доказів наведених ним причин неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог - свого скрутного фінансового становища.

Водночас, суд звертає увагу відповідача, що останній не позбавлений можливості звернутись до суду із клопотанням про розстрочення виконання рішення суду у даній справі у порядку ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, однак з огляду на недостатність наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "СУ 630" доказів для вирішення даного клопотання на стадії прийняття рішення суду по суті спору у даній справі, суд відмовляє у його задоволенні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір, який підлягав оплаті позивачем за подання даного позову до Господарського суду міста Києва (у розмірі 16 440,65 грн.), покладається на відповідача з огляду те, що спір у даній справі виник у зв`язку з неправильними діями Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630".

Керуючись статтями 13, 74, 79, 86, 129, 232, 239, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 4-Б; ідентифікаційний код 41947434) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" (02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, буд. 4, нежиле приміщення №319; ідентифікаційний код 23727733) суму боргу у розмірі 738 546 (сімсот тридцять вісім тисяч п`ятсот сорок шість) грн. 44 коп., пеню у розмірі 10 694 (десять тисяч шістсот дев`яносто чотири) грн. 79 коп., 3% річних у розмірі 7 956 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 24 коп., інфляційні втрати у розмірі 11 631 (одинадцять тисяч шістсот тридцять одна) грн. 05 коп. та судовий збір у розмірі 16 440 (шістнадцять тисяч чотириста сорок) грн. 65 коп. Видати наказ.

3. Закрити провадження в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-2" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" суми боргу у розмірі 316 520,00 грн.

4. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 24.09.2020.

Суддя Р.В. Бойко