ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Харків Справа № 913/407/20

Провадження №17/913/407/20

Господарський суд Луганської області у складі судді Фонової О.С., розглянувши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпр

до Колективного підприємства «Лисичанський завод залізобетонних виробів», м. Лисичанськ Луганської області,

про стягнення штрафу в сумі 56460,00 грн,

без виклику представників сторін.

Обставини справи: Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (позивач у справі) звернулось з позовною заявою №б/н від 08.07.2020 до Колективного підприємства «Лисичанський завод залізобетонних виробів» (відповідач у справі) про стягнення штрафу в сумі 56460,00 грн за невірно зазначену масу вантажу в залізничній накладній від 17.01.2020 №53366076 у вагоні №53169322.

Ухвалою суду від 10.07.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 2, 5, 7 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, суд розглядає справу в порядку частини 8 статті 252 ГПК України за наявними в ній матеріалами в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

31.07.2020 до відділу документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 29.07.2020 №29/07-1, в якому останній проти позову заперечив, просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке:

- відповідача не було викликано на місце зважування вантажу, що фактично позбавило відповідача надати спростування факту вказаних порушень та прийняти участь при контрольному зважуванні;

- на ст. Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці при зважуванні вагонів були сплутані зазначені маси вантажу по вагонам №63485965 і №53169322 та накладним №53366076 і №53366092;

- про обставини відповідач був повідомлений 07.04.2020 під час отримання претензій від 20.03.2020 №ДИЛИО-06/2 та №ДИЛИО-06/3;

- не було повідомлено про складання Комерційних актів №450003/14 від 21.01.2010 та №450003/13 від 21.01.2010;

- посилаючись на фальсифікацію даних при складанні Комерційного акту №450003/14 від 21.01.2020 працівниками станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці відповідача наполягає, що заповнення розділу «Є» Комерційного акту №450003/14 від 21.01.2010 відбулось лише 24.01.2020, а не 23.01.2020, тобто після видачі вантажу і його вивантаження; відповідач наполягає, що до 20.03.2020 розділу «Є» Комерційного акту №450003/14 від 21.01.2020 не заповнювався, що є порушенням Правил складання актів (ст. 129 Статуту);

- 17.01.2020 на ст. Переїзна Донецької області за фактом зважування вагону №53169322 до «Журналу зважування вантажів» вносились дані щодо номеру, маси вагону та вантажу і засвідчувались підписами представника станції та представника відповідача, а саме маса вантажу в вагоні №53169322 складає 69400 кг;

- факт оплати вантажоодержувачем - ПАТ «Запоріжсталь» (ПАТ «Дніпропетровський меткомбінат») підтверджує отримання вантажу саме в масі зазначеній відповідачем в рахунку, що повністю відповідає інформації зазначеній в залізничній накладній №53169322.

Крім того, у п. 3 відзиву на позовну заяву від 29.07.2020 №29/07-1 відповідач, з посиланням на ст. 81 ГПК України, просить витребувати від АК «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» докази, а саме копії «Журналу зважування вантажів» з записами зважування вагонів з вантажем №53169322 та №63488965 за 17.01.2020, які знаходяться на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці за адресою: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Машинобудівників, 8.

Обґрунтовуючи зазначене клопотання відповідач вказує, що під час зважування 17.01.2020 вагону з вантажем на станції Переїзна Донецької залізниці, за фактом зважування вагонів №53169322 та №63485965, до «Журналу зважування вантажів» вносились записи щодо номеру вагону, його маси та маси вантажу, які засвідчувались підписами представника станції та представника відповідача, які повністю відповідають інформації, зазначеній у вказаних залізничних накладних. Однак, після надання відповіді на претензію доступ і можливість отримання копій «Журналу зважування вантажів» для відповідача були закриті. Як стверджує відповідач, копії «Журналу зважування вантажів» не надаються за вказівкою керівництва залізниці, тому зазначені докази не можуть бути подані разом із відзивом.

Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів від позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України, зокрема, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

У ч. 2 ст. 81 ГПК України визначено, що у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

Відповідач в клопотанні про витребування доказів не вказав, які заходи він вжив для отримання зазначеного доказу самостійно та не подав доказів вжиття таких заходів, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 80 та ч. 2 ст. 81 ГПК України, зокрема, звернення відповідача до позивача та відмови позивача у наданні відповідних доказів.

Метою такої процесуальної дії, як витребування доказів, є отримання тих доказів, які сторона не може отримати в силу об`єктивних обставин, що не залежать від неї, зокрема ненадання доказів на її вимогу іншою стороною.

Разом з тим, відповідач пославшись в тексті клопотання на неможливість отримання копії Журналу зважування вантажів, не довів належними та допустимими доказами наявність звернення до позивача щодо отримання цього доказу.

З урахуванням вищевикладеного, клопотання відповідача про витребування доказів суд залишає без задоволення.

18.08.2020 до відділу документального забезпечення суду від позивача надійшла відповідь на відзив №б/н та б/д, в якій останній заперечує проти доводів та вимог викладених у відзиві на позовну заяву з огляду на таке.

Позивач зазначив, що відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, на піввагони тощо) приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Згідно з телеграмою станції відправлення Переїзна Донецької області №23 від 07.04.2020, маса вантажу у вагоні №53169322 визначена відправником без участі представника залізничної станції. У графі 20 накладної №53366076 визначено, що відповідальність за невірно вказану вагу в перевізних документах несе вантажовідправник, тобто відповідач. Розділ «Є» Комерційного акту №450003/4 від 21.01.2010 заповнювався в день видачі вантажу 24.01.2020.

Дослідивши обставини справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд встановив таке.

17.01.2020 згідно із залізничної накладної №53366076 зі станції Переїзна Донецької залізниці Колективне підприємство «Лисичанський завод залізобетонних виробів» (відповідач у справі) здійснило відправлення на адресу ПАТ «Дніпровський меткомбінат» вагону №53169322 на станцію Правда Придніпровської залізниці (далі - станція).

Згідно з залізничною накладною №53366076 від 17.01.2020 вказана маса вантажу у вагоні №53169322 складає 69400 кг.

21.01.2020 при проходженні вагону №53169322 через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, залізницею було проведено переважування маси вантажу на вагонних вагах, під час якого було виявлено, що маса вантажу у вагоні №53169322 складає 64450 кг, що не відповідає масі, вказаній відправником у накладній №53366076.

За фактом виявленого порушення було складено комерційний акт №450003/14/7 від 21.01.2020, на підставі акту загальної форми №57 від 21.01.2020 (а.с.8,9).

Відповідно до комерційного акту від 21.01.2020 №450003/14/7 21.01.2020 проводилось контрольне переваження вагона №53169322. В акті казано: за документами значиться вантаж «Вапно негашене. 511 Корозійне» насипом вантаж розрівняно та вкрито. Використано вкладиш на весь вагон, виготовлений з м`якої полімерної тканини, вага брутто не вказана, тара 23800 кг, вага нетто 69400 кг. При переваженні вагона в статистичному режимі, з повною зупинкою та розчепленням, у присутності заст. ДС ОСОБА_1 , АРВ ОСОБА_2 , прийомоздавальника ОСОБА_3 , на справних вагонних 150 тн електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол заводський №032, що пройшли держповірку 28.12.2019 виявилось вага брутто 88250 кг, тара за документом 23800 кг, вага нетто 64450 кг, що менше ваги, вказаній в документі, на 4950 кг. Навантаження вантажу рівномірне, нижче бортів 20-40 см, вкритий на весь вагон вкладишем з м`якої тканини. Вкриття не порушене. Вагон без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті, вкручені. В технічному відношенні вагон справний. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася. Зав. Вантажним двором за штатним розкладом немає.

Розділ «Є» комерційного акту №450003/14/7 від 21.01.2020 містить відмітку станції призначення « 24.01.2020 під час перевірки вантажу різниці проти цього акта не виявлено», яка засвідчена штемпелем станції і підписами начальника станції, працівниками станції та представником одержувача.

Відповідно до копії залізничної накладної №53366076 від 17.01.2020, наданою позивачем до заперечень на відзив (а.с.130), датою отримання вантажу є 24.01.2020.

За наказом начальника станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці від 03.01.2020 № 26 ОСОБА_4 призначені відповідальні особи, які мають право підписувати комерційні акти: прийомоздавальники вантажу та багажу: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; інженера: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (а.с.17).

Враховуючи вищевикладене, позивачем було нараховано відповідачу штраф у сумі 56460,00 грн за невірне зазначення маси вантажу, за стягненням якого він звернувся до суду.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених вище у відзиві на позов.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 306 Господарського кодексу України, загальні умови перевезення вантажів, а також особливості умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України визначено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно із ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Спірні відносини сторін виникли при перевезенні вантажів залізницею, тому мають регулюватися Статутом залізниць України (далі - Статут), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до ст. 6 Статуту, накладна - основний документ встановленої форми, оформлений відповідно до вимог Статуту, який надається залізниці відправником разом з вантажем при відправленні. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з положенням ст. 37 Статуту, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса; маса вантажів визначається відправником.

У ст. 24 Статуту передбачене право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених відправником у накладній.

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів (далі - Правила), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №863/5084.

Відповідно до п. 1.1 Правил, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за № 798/5989).

Згідно з п. 2.1 Правил, графи «Маса вантажу, визначена відправником, кг» та «Спосіб визначення маси» заповнюються вантажовідправником.

У п. 1.3 Правил визначено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються, у разі зміни відомостей, внесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ.

В силу приписів ч.ч. 1 і 2 ст. 24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній; залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

В залізничній накладній №53366076 у вагоні №53169322 вантажовідправником вказана маса вантажу нетто 69400 кг, спосіб визначення маси на заводських електронних вагах. Відомості про те, що зважування відбулось на вагах залізниці, в накладній відсутні.

Маса вантажу, згідно з ст. 37 Статуту, визначається відправником.

У графі «Відправник» залізничної накладної вказано найменування відправника Колективного підприємства «Лисичанський завод залізобетонних виробів», тобто відповідача у даній справі.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

У телеграмі станції відправлення Переїзна від 07.04.2020 №23 (а.с.131) зазначено, що контрольне зважування вагонів № 63485965 та № 53169322 відправки № 53366092 та № 53366076 по станції Переїзна не проводилась, маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах станції без участі представника залізничної станції.

Посилання відповідача на дані накопичувальної картки № 17010055 від 17.01.2020, де вказано про зняття з його особового рахунку плати за зважування вантажу на вагах залізниці, як на доказ участі представників залізниці у зважуванні вантажу при його відправленні, судом оцінюються критично.

Так, вказана накопичувальна картка містить найменування платежу «Зважування на вагах залізниці при перев. експ.-імп. та внутр. вантажів на ваг.вагах». Разом з тим, із означеного напису вбачається тільки що зважування відбувалось на вагах залізниці, однак, відомостей, що воно відбувалось за участю представника залізниці, вказана картка не містить.

З огляду на вказане та ненадання відповідачем доказів на підтвердження зворотного, його доводи щодо того, що зважування вантажу під час відправлення відбувалось за участю представника станції Переїзна, спростовуються вищенаведеним.

Судом відхиляються доводи відповідача в частині посилання на те, що на станції відправлення заперечень з боку залізниці щодо маси вантажу не було, а на попутній станції працівниками залізниці допущено плутанину при зважуванні вагонів 21.01.2020, у зв`язку з тим, що оскільки у залізниці відсутній обов`язок здійснювати перевірку фактичної маси вантажу на станції відправлення, маса вантажу визначалась без участі працівників залізниці, а сам вантаж було прийнято лише шляхом візуального огляду.

Отже, залізниця за умови візуального огляду вантажу не могла бути обізнана щодо невідповідності маси вантажу, а тому вантаж відправнику не повертався та не переоформлялися нові перевізні документи.

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Як встановлено судом, на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вагоні №53169322 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що був складений акт загальної форми №57 від 21.01.2020 (а.с.9).

На підставі акту загальної форми №57 від 21.01.2020, за результатами перевірки станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці був складений комерційний акт №450003/14/7 від 21.01.2020 (а.с.8).

Відповідно до п. 8 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу.

Якщо комерційний акт складається на станції відправлення або на попутній станції, то другий примірник акта додається до перевізних документів. Про складений комерційний акт проставляється відмітка у перевізних документах у порядку, визначеному правилами оформлення перевізних документів.

Згідно з абз. 1 п.12 Правил складання актів, якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і

фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі "Є" комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: "Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено". Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у

цьому разі не складається.

Отже, комерційні акти складаються у трьох примірниках, один з яких додається до перевізних документів та разом з ними прямує на станцію призначення, де й проставляється відмітка в розділі «Є».

Відповідачем у відзиві на позовну заяву було поставлено під сумнів внесення відмітки в розділі "Є" комерційного акта попутної станції: "24.01.2020. Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено", з огляду на те, що вказана відмітка датована 23.01.2020, а в тексті самої відмітки міститься дата 24.01.2020. Крім того, відповідач зазначає, що в копії комерційного акту, доданої до претензії, вказана відмітка була відсутня.

Позивачем з цього приводу було надано пояснення та зазначено, що відповідно до п. 8 Правил складання актів комерційні акти складаються у трьох примірниках, один з яких додається до перевізних документів та разом з ними прямує на станцію призначення, де й проставляється відмітка в розділі «Є». До претензії, яка направлялась відповідачу додавалася копія примірника Комерційного акту, який залишився на попутній станції, а до позовної заяви було додано копію примірника із заповненим розділом «Є», який прямував на станцію призначення.

Позивачем також зазначено, що розділ «Є» було заповнено у день видачі вантажу, тобто 24.01.2020, що підтверджується копією розкредитованої залізничної накладної № 53366076.

Судом встановлено, що розділ «Є» комерційного акту №450003/14/7 від 21.01.2020 містить відмітку станції призначення « 24.01.2020 під час перевірки вантажу різниці проти цього акта не виявлено», яка засвідчена штемпелем станції і підписами начальника станції, працівниками станції та представником одержувача.

Проаналізувавши доводи сторін, суд, зазначає, що щонайменше один примірник комерційного акту, не міг містити відмітку у розділі «Є», тому що вона проставляється на станції призначення.

Позивач пояснив, що копія саме такого примірнику комерційного акту була направлена відповідачу разом з претензією.

Суд зазначає, що наявність примірнику комерційного акту без заповненого розділу «Є», з огляду на вищезазначене та правила його складання, не спростовує факт наявності та правомірності проставляння відмітки у розділі «Є», що свідчить про підтвердження маси вантажу, яка була визначена залізницею на попутній станції.

Крім того, згідно з абз. 2 п.12 Правил складання актів при невідповідності відомостей, указаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.

Такого акту складено на станції призначення складено не було. Натомість було зроблено відмітку у розділі «Є», що свідчить про підтвердження ваги вантажу меншої, ніж вказав відповідач.

Суд також вказує, що розділ «Є» заповнюється саме при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, відповідно до абз. 1 п.12 Правил складання актів, тому перевірка вантажу та заповнення спірного розділу у день видачі вантажу, тобто 24.01.2020, що підтверджується копією розкредитованої залізничної накладної № 53366076, не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до пункту 10 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 (далі - Правила складання актів), комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

За сукупності трьох підписів зазначених працівників залізниці комерційний акт буде вважатися таким, що складений згідно з вимогами пункту 10 Правил складання актів.

Якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.

В матеріалах справи наявна копія наказу начальника станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці ОСОБА_4. від 03.01.2020 №26 про призначення відповідальних осіб, які мають право підписувати комерційні акти, яким підтверджуються повноваження чітко встановлених відповідальних осіб, що мають право підпису комерційних актів форми ГУ-22 по станції Нижньодніпровськ-Вузол, зокрема, це прийомоздавальник вантажу та багажу ОСОБА_3 (а.с.17).

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що комерційний акт №450003/14/7 від 21.01.2020 підписаний повноважними особами у відповідності до п. 10 Правил складання актів.

Посилання відповідача на те, що повну відповідність маси вагону №53169322 масі зазначеній в накладній №53366076 встановлено ним двічі: при завантаженні вагонів та безпосередньо перед відправленням (прийняттям до перевезення), а також на те, що підписанням видаткових накладних та оплатою поставленого товару вантажоодержувач підтвердив відповідність маси вантажу у вагоні, не приймаються судом до уваги з огляду на те, що вказані відповідачем факти не спростовують фактів, задокументованих залізницею.

Більше того, про масу вантажу свідчать відомості щодо її зважування залізницею, або відправником за участі залізниці, а не факти прийняття товару та оплати його покупцем - вантажоодержувачем.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, суд вважає докази, надані позивачем на підтвердження невірного зазначення відповідачем маси вантажу у перевізних документах є більш вірогідними ніж ті, що надані відповідачем, з огляду на що вказана обставина є доведеною позивачем.

Відповідно до ст. 921 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що виникають з договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Згідно зі ст. 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

У відповідності зі ст. 118 Статуту за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Провізна плата згідно з розрахунку, наданого позивачем, за вагон №53169322 становить 11292,00 грн. З її розміру позивачем визначений розмір штрафу за неправильне зазначення у залізничній накладній маси вантажу, який складає 56460,00 грн. за вагон.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку штрафу судом встановлено, що він є обґрунтованим та арифметично правильним.

З огляду на вказане, позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в сумі 56460,00 грн підлягає задоволенню в повному обсязі з віднесенням судового збору на відповідача, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 2 ч.1 ст. 129, ст.ст. 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Колективного підприємства «Лисичанський завод залізобетонних виробів», вул. Ген. Потапенка, м. Лисичанськ Луганської області, 93111, ідентифікаційний код 01235834, на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця», вул. Тверська, буд.5, м. Київ, 03680, ідентифікаційний код 40075815, в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, м. Дніпро, 49602, ідентифікаційний код 40081237:

- штраф у сумі 56460,00 грн на п/р № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», МФО 300465, , отримувач: філія «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця»;

- судовий збір у сумі 2120,00 грн на п/р № НОМЕР_2 , філія Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 305482, , отримувач: регіональна філія «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Згідно пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 24.09.2020.

Суддя О.С. Фонова