РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

14.09.2020Справа № 910/8221/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Маресто Україна
до Міністерства оборони України

про повернення грошових коштів, збережених без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) в розмірі 446 040,00 грн.

Представники сторін:
від позивача: Чорна О.В.;

від відповідача: Кривошея Д.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Маресто Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Міністерства оборони України про повернення грошових коштів, збережених без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) в розмірі 446 040,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/19/46 від 13.05.2019, в частині повернення сплаченої позивачем суми забезпечення виконання зобов`язань за Договором в розмірі 442 500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.07.2020.

08.07.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 13.07.2020 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 10.08.2020.

22.07.2020 представником позивача подано відповідь на відзив.

У судове засідання 10.08.2020 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.09.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 10.09.2020 представники сторін з`явились.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 14.09.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2019 року між Міністерством оборони України (далі замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маресто Україна» (далі постачальник, позивач) укладено Договір про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/19/46 (далі Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується у 2019 році поставити Міністерству оборони України обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) лінія самообслуговування): Лот 2. Обладнання для їдалень ), а саме, (Лінія самообслуговування на 500 чол.) (далі товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості та у строки.

Згідно з п. 1.2 Договору ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, відповідно до якої, товар вартістю 8 850 000,00 грн. у кількості 50 шт. підлягає поставці протягом 135 календарних днів з дати укладення Договору (в термін до 24.09.2019 включно).

Відповідно до п. 2.1 Договору постачальник повинен поставити замовнику товар якість, маркування, тара та упаковка якого відповідає вимогам чинних стандартів ТУ У 29.5-1:2007, ТУ У 29.2-3:2010, ТУ У 29.5-2:2008 і в установленому порядку буде підтверджена такими документами: інструкція з експлуатації та гарантійний талон; декларація про відповідність технічним регламентам (для холодильного та технологічного обладнання).

Пунктом 2.2 Договору обумовлено, що військова частина (далі одержувач замовника) розпочинає приймання товару при наявності у постачальника супровідних документів, що підтверджують його кількість та якість.

У відповідності до п. 2.3 Договору приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у військовій частині одержувачем замовника у присутності уповноваженого представника постачальника.

За умовами п. 2.4 Договору приймання товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання-передачі (Додаток № 22 до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440), який складає одержувач замовника на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник замовнику, другий одержувачу замовника, третій постачальнику. Належним чином оформлені документи: акт приймання-передачі, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.12.2016 № 757 є підтвердженням приймання товару .

Товар, що не відповідає вимогам, встановленим у стандартах, вважається не поставленим.

Відповідно до п. 3.1 Договору, ціна цього Договору становить 8 850 000,00 грн.

Згідно з п. 4.1 Договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі), але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року.

Пунктом 5.1 Договору узгоджено, що товар постачається на умовах DDP склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо.

Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці замовника, яка є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 5.2 Договору місцем поставки товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України, яка є невід`ємною частиною цього Договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, одержувачів замовника та черговості відвантажень.

Постачальнику надається право, за попередньою письмовою згодою замовника, на дострокове постачання товару в обсягах, передбачених Договором.

Постачання товару одержувачу замовника постачальник зобов`язаний провести з обов`язковим виконанням передбачених вимог щодо асортименту, кількості, якості, черговості поставок у кожній окремо відвантаженій партії.

Витрати щодо перевезення товару до місця приймання одержувачем замовника несе постачальник.

Розвантаження товару в місці приймання здійснюється одержувачем замовника.

Згідно з п. 6.1.2 Договору замовник зобов`язаний прийняти поставлений товар згідно з належним чином оформленим і підписаним актом приймання-передачі.

Пунктом 6.3.1 Договору узгоджено, що постачальник зобов`язаний забезпечити постачання товару у строки, встановлені Договором.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Відповідно до частини п`ятої статі 36 Закону України «Про публічні закупівлі» дія Договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі, у кладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку (п. 11.1 Договору).

Згідно з п. 12.3 Договору постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за цим Договором у розмірі 5% ціни Договору: платіжне доручення № 4702 від 07.05.2019 в сумі 442 500,00 грн.

Пунктом 12.4 Договору узгоджено, що підставою для повернення забезпечення виконання Договору є виконання постачальником всіх умов Договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та строків і виключно за цінами згідно положень цього Договору.

У відповідності до п. 12.5 Договору замовник не повертає забезпечення виконання Договору у разі, якщо постачальник не виконав умови Договору стосовно якості, кількості та строків.

Згідно з п. 12.6 Договору замовник залишає за собою право повернення забезпечення виконання Договору у разі порушення термінів (строків) постачання товару за умови належного обґрунтування порушення з технічних причин.

Додатком 13.1.1 до Договору сторонами узгоджено рознарядку Міністерства оборони України за Специфікацією, відповідно до якої кінцевим терміном постачання товару є 24.09.2019 (включно).

26 грудня 2019 року сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, якою сторони дійшли згоди викласти п. 11.1 Договору в наступній редакції: Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 березня 2020 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії Договору звіряння взаєморозрахунків здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння.

23 березня 2020 року сторонами укладено Додаткову угоду № 3 до Договору, якою сторони дійшли згоди внести зміни до Договору, а саме в пункти 1.2 та 3.1 Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 3 до Договору) ціна, кількість та строки постачання товару у 2020 році визначаються специфікацією, відповідно до якої, товар вартістю 1 647 570,00 грн. у кількості 10 шт. підлягає поставці до 30.03.2020 (включно).

Відповідно до п. 3.1 Договору, ціна цього Договору становить 10 497 570,00 грн.: 2019 8 850 000,00 грн., 2020 1 647 570,00 грн.

Додатком 13.1.1 до Договору сторонами узгоджено рознарядку Міністерства оборони України за Специфікацією на 2020 рік, відповідно до якої кінцевим терміном постачання товару є 30.03.2020 (включно).

На виконання умов Договору позивачем поставлено товар, а відповідачем прийнято товар згідно Актів приймання передачі № 180 від 05.08.2019 (видаткова накладна № 6209 від 31.07.2019), № 181 від 05.08.2019 (видаткова накладна № 6211 від 31.07.2019), № 196 від 07.08.2019 (видаткова накладна № 6475 від 06.08.2019), № 197 від 07.08.2019 (видаткова накладна № 6476 від 06.08.2019), № 603 від 04.10.2019 (видаткова накладна № 7720 від 03.10.2019), № 270 від 08.10.2019 (видаткова накладна № 7714 від 08.10.2019), № 720 від 21.10.2019 (видаткова накладна № 7889 від 21.10.2019), № 726 від 22.10.2019 (видаткова накладна № 8960 від 22.10.2019), №725 від 22.10.2019 (видаткова накладна № 8959 від 22.10.2019), № 730 від 23.10.2019 (видаткова накладна № 9009 від 23.10.2019), № 731 від 23.10.2019 (видаткова накладна № 7888 від 23.10.2019), № 20 від 25.03.2020 (видаткова накладна № 2220 від 24.03.2020) та № 22 від 25.03.2020 (видаткова накладна № 2221 від 24.03.2020).

ТОВ «Маресто Україна» звернулось до Міністерства оборони України із Листом вих. № 714/4-20 від 21.04.2020, у якому з огляду на пункт 11.4 Договору просило відповідача повернути суму забезпечення виконання Договору у розмірі 442 500,00 грн.

Відповідач, на звернення позивача, відповіддю № 286/6/3143 від 30.04.2020 зазначив, що позивач не виконав зобов`язання з поставки товару в частині терміну постачання, в зв`язку з чим, забезпечення виконання Договору в сумі 442 500,00 грн. перераховано до Державного бюджету України.

Оскільки, відповідач забезпечення викання Договору у розмірі 442 500 грн. позивачу не повернув, ТОВ «Маресто Україна» звернулось до суду з позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

За умовами п. 2.4 Договору приймання товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання-передачі (Додаток № 22 до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440), який складає одержувач замовника на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник замовнику, другий одержувачу замовника, третій постачальнику. Належним чином оформлені документи: акт приймання-передачі, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.12.2016 № 757 є підтвердженням приймання товару.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем поставлено товар, а відповідачем прийнято товар згідно Актів приймання передачі № 180 від 05.08.2019 (видаткова накладна № 6209 від 31.07.2019), № 181 від 05.08.2019 (видаткова накладна № 6211 від 31.07.2019), № 196 від 07.08.2019 (видаткова накладна № 6475 від 06.08.2019), № 197 від 07.08.2019 (видаткова накладна № 6476 від 06.08.2019), № 603 від 04.10.2019 (видаткова накладна № 7720 від 03.10.2019), № 270 від 08.10.2019 (видаткова накладна № 7714 від 08.10.2019), № 720 від 21.10.2019 (видаткова накладна № 7889 від 21.10.2019), № 726 від 22.10.2019 (видаткова накладна № 8960 від 22.10.2019), №725 від 22.10.2019 (видаткова накладна № 8959 від 22.10.2019), № 730 від 23.10.2019 (видаткова накладна № 9009 від 23.10.2019), № 731 від 23.10.2019 (видаткова накладна № 7888 від 23.10.2019), № 20 від 25.03.2020 (видаткова накладна № 2220 від 24.03.2020) та № 22 від 25.03.2020 (видаткова накладна № 2221 від 24.03.2020).

Відповідно до Специфікацій, які узгоджена сторонами, кінцевим терміном поставки товару у 2019 році є 24.09.2019 включно, а у 2020 році є 30.03.2020 включно, що також узгоджено сторонами у рознарядках.

Пунктом 5.1 Договору узгоджено, що терміни постачання обладнання визначено у рознарядці замовника, яка є невід`ємною частиною Договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Таким чином, позивач зобов`язаний був поставити товар у 2019 році у кількості 50 шт. вартістю 8 850 000,00 грн. у строк до 24.09.2019 (включно), а у 2020 році у кількості 10 шт. вартістю 1 647 570,00 грн. у строк до 30.03.2020 (включно).

Як вбачається з Актів приймання-передач № 603 від 04.10.2019 (видаткова накладна № 7720 від 03.10.2019), № 270 від 08.10.2019 (видаткова накладна № 7714 від 08.10.2019), № 720 від 21.10.2019 (видаткова накладна № 7889 від 21.10.2019), № 726 від 22.10.2019 (видаткова накладна № 8960 від 22.10.2019), №725 від 22.10.2019 (видаткова накладна № 8959 від 22.10.2019), № 730 від 23.10.2019 (видаткова накладна № 9009 від 23.10.2019), № 731 від 23.10.2019 (видаткова накладна № 7888 від 23.10.2019), позивачем порушено строки поставки товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 статті 570 Цивільного кодексу України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Таким чином, за змістом ст. 570 Цивільного кодексу України завдаток виконує три основні функції: доказову, платіжну та забезпечувальну. Зокрема платіжна функція завдатку завжди виражається в тому, що він є складовою частиною платежу по договору, в той час як забезпечувальна функція завдатку як раз і полягає в тому, що у разі невиконання забезпеченого завдатком зобов`язання боржником, завдаток залишається у кредитора.

Відповідно до ст. 26 Закону України Про публічні закупівлі замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсними та у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону, а також згідно з умовами, зазначеними в договорі, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Згідно з п. 12.3 Договору постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за цим Договором у розмірі 5% ціни Договору: платіжне доручення № 4702 від 07.05.2019 в сумі 442 500,00 грн.

Пунктом 12.4 Договору узгоджено, що підставою для повернення забезпечення виконання Договору є виконання постачальником всіх умов Договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та строків і виключно за цінами згідно положень цього Договору.

У відповідності до п. 12.5 Договору замовник не повертає забезпечення виконання Договору у разі, якщо постачальник не виконав умови Договору стосовно якості, кількості та строків.

З огляду на зміст п. 12.4 Договору забезпечення виконання Договору повертається після виконання виконавцем усіх умов контракту у повному обсязі.

Таким чином, з урахуванням умов Договору, доводи відповідача щодо порушення позивачем строку поставки товару за актами приймання-передачі не впливають на обов`язок відповідача з повернення забезпечення Договору, оскільки за умовами Договору, забезпечення не повертається, саме у випадку невиконання (а не неналежного виконання) умов Договору, що в свою чергу відповідачем не заперечується та як встановлено судом, позивачем виконано взяті на себе зобов`язання за Договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 910/3777/18 та від 20.06.2019 у справі № 910/6433/18.

Нормами ст. 530 ЦК України, закріплено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

ТОВ «Маресто Україна» звернулось до Міністерства оборони України із Листом вих. № 714/4-20 від 21.04.2020, у якому з огляду на пункт 11.4 Договору просило відповідача повернути суму забезпечення виконання Договору у розмірі 442 500,00 грн.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів повернення позивачу забезпечення виконання Договору у розмірі 442 500,00 грн. в тому числі, станом на час розгляду справи у суді, відповідачем до суду не надано.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення забезпечення виконання Договору у розмірі 442 500,00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 3 540,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати в розмірі 3 540,00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 25 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 19/64/2012/5003, від 05.01.2019 у справі № 906/194/18, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу, позивачем надано Договір про надання правничої допомоги №2308/19-1 від 23.08.2019, укладений між позивачем та адвокатом Адвокатським бюро «Чорної Оксани», Додаток № 6 від 22.05.2020, та платіжне доручення № 243 від 02.06.2020 на суму 25 000,00 грн.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, відповідно до частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспіврозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак відповідачем будь-яких заперечень щодо не співмірності заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу не висловлено.

Таким чином, враховуючи наявні докази понесення позивачем реальних витрат, як вартості адвокатських витрат, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката, у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд 6; ідентифікаційний код: 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Маресто Україна (03037, м. Київ, проспект Лобановського Валерія, буд. 56; ідентифікаційний код: 41189553) 442 500 (чотириста сорок дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 540 (три тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 690 (шість тисяч шістсот дев`яносто) грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено: 23.09.2020

Суддя О.А. Грєхова