ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.09.2020 Справа№ 914/2367/20

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рава-Руська РМС», м.Рава-Руська, Жовківський район, Львівська область

про забезпечення позову

у справі №914/2367/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Рава-Руська РМС», м.Рава-Руська, Жовківський район, Львівська область

до відповідача: Рава-Руська міська рада Жовківського району Львівської області, м.Рава-Руська, Жовківський район, Львівська область

про скасування рішення.

Представники учасників справи не викликались.

Обставини справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Рава-Руська РМС» до Рава-Руська міська рада Жовківського району Львівської області про скасування рішення Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області №17 від 06.08.2020 р. «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою». Третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору позивач зазначив Головне управління Держгеокадастру у Львівській області.

Разом із поданням позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення Рава-Руської міська рада Жовківського району Львівської області №17 від 06.08.2020 р. «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» на час розгляду позовної заяви в суді.

Правова позиція позивача.

Заява про вжиття заходів до забезпечення позову обґрунтована тим, що 06.08.2020 р. Рава-Руська міська рада Жовківського району Львівської області прийняла рішення №17 від 06.08.2020 р. «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» у якому вирішила наступне:

« 1. Припинити Рава-Руській рибо-меліоративній станції право постійного користування земельною ділянкою, яка розташована в місті Рава-Руська Жовківського району Львівської області, площею - 77.3856 га, кадастровий номер - :01:013:0049, що надавалась у користування рішенням Рава-Руської міської ради народних депутатів від 17 грудня 1993р. № 240, для ведення рибного господарства.

2. Визнати таким, що втратив чинність Державний акт на право постійного користування землею від 26.04.1996 р. серії І-ЛВ № 001842, виданий Рава-Руській рибо-меліоративній станції (м. Рава-Руська, вул. 22-го Січня) Рава-Руської міської ради народних депутатів від 17 грудня 1993 р. № 240, для ведення рибного господарства.

3. Вилучити з постійного користування Рава-Руської рибо-меліоративної станції земельну ділянку, загальною площею 77.3856 га (кадастровий номер :01:013:0049), яка розташована в місті Рава-Руська Жовківського району Львівської області.

4. Для приведення у відповідність до вимог діючого законодавства права користування водними об`єктами в комплексі із земельними ділянками Рава-Руській рибо-меліоративній станції забезпечити виготовлення паспортів водних об`єктів або паспортів рибогосподарських технологічних водойм.

5. Після виготовлення паспортів водних об`єктів, Рава-Руської рибо-меліоративної станції в обов`язковому порядку, звернутись у Рава-Руську міську раду для укладення договорів оренди водних об`єктів в комплексі із земельними ділянками, відповідно до вимог чинного законодавства».

Заявник стверджує, що у засновники Товариства ввійшли всі працівники Рава-Руської рибоводно-меліоративної станції, яким згідно Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» від 17 травня 1993 року № 51-93 Фондом державного майна Жовківської районної ради народних депутатів 09.03.1994 року було передано рухоме та нерухоме майно в порядку малої приватизації, затверджене розпорядженням представника президента України у Жовківському районі № 117 від 31.03.1994 р., що підтверджується статутом, свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серія АОО № 459973, довідкою АБ №642998 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно рішення виконавчого комітету Рава-Руської міської ради народних депутатів Жовківського району Львівської області № 240 від 17.12.1993 р. «Про передачу земельної ділянки у постійне користування» було передано в постійне користування земельну ділянку загальною площею 77,39 га по вул. 22-го січня в м. Рава-Руська «Рава-Руській рибоводно-меліоративній станції», а саме: 61 га - водне дзеркало, 1,5 га - під виробництво, 14,89 га - під сінокосіння.

На думку заявника, припинення права постійного користування по своїй суті скасовує виданий державний акт на право постійного користування землею площею - 77.3856 га 1-ЛВ № 001842 від 25.04.1996 року.

У заяві позивач зазначає, що державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою зареєстровано у державному земельному кадастрі за номером :01:013:0049, визначено межі земельної ділянки. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку цільове призначення земельної ділянки для рибогосподарських потреб, землі водного фонду для ведення рибного господарства. На земельній ділянці розташовані будівлі та споруди рибного господарства, загальною площею 898,3 квадратних метрів. Споруди складаються з: адмін. будинку з їдальнею літ. А1; гаражі літ Б1; Будівля охорони літ. В1; Будівля для приготування кормів літ. Г1; Склад літ. Д1; Склад літ. Ж1; Насосна літ З;1 Ставки літ. 1-42; Дамба літ. І; Водовідні споруди літ. II; Водоскидні споруди літ. III; Гребля літ. IV. На вищевказане майно Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське» бюро технічної інвентаризації» 14.04.2020 р. виготовлено технічний паспорт та зареєстроване право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером 227.

Заявник стверджує, що власником майна є Товариство з обмеженою відповідальністю «Рава-Руська РМС» адреса розташування: Львівська область, Жовківський район, м. Рава-Руська, вул. 22 Січня буд. 51, згідно рішення виконавчого комітету Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області № 64 від 30.03.2020р.

На думку заявника, оскаржуване рішення порушує його право постійного користування земельною ділянкою, створює загрозу рейдерського захоплення майна Товариства та його водних об`єктів.

Висновки суду.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, ч. 10 ст.137 ГПК України визначено, що позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними в пунктах 1-9 цієї частини.Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підставами забезпечення позову є: 1) наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі; 2) наявність неможливості захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів позивача в разі невжиття цих заходів.

Разом з тим, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 14 ГПК України).

За умовами ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення ст.ст.13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі № 910/773/19.

Предметом позову є вимога немайнового характеру про скасування рішення Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області №17 від 06.08.2020 р. «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема, у сфері соціально-економічного і культурного розвитку, бюджету та фінансів, у сфері управління комунальною власністю, в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку, у галузі будівництва, у сфері освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, соціального захисту населення тощо.

Оскільки ТОВ «Рава Руська РМС» звернулось до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не застосується та не досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (у цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18).

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Водночас, у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, законів України «Про Вищу раду юстиції», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо недопущення зловживань правом на оскарження» від 16.06.2011р. №5-рп/2011 зазначено, що регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише позивача, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв домірності (пропорційності).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому наявність таких обставин покладається на заявника. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеною у постанові від 13.01.2020 р. справа №922/2136/17.

Предметом позову є скасування рішення Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області №17 від 06.08.2020 р. «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою».

Позивач просить суд забезпечити позов шляхом зупинення дії рішення Рава-Руська міська рада Жовківського району Львівської області №17 від 06.08.2020 р. «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» на час розгляду позовної заяви в суді.

У заяві про забезпечення позову позивач зазначає що із прийнятим рішенням відповідача не погоджується, вважає його протиправним та прийнятим всупереч чинному законодавству. Водночас, слід зазначити, що протиправність прийняття відповідачем оскаржуваного позивачем рішення, відповідність чи невідповідність його законодавству має досліджуватись судом в ході розгляду справи по суті і не може оцінюватись під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

В даному випадку спір по суті не вирішено.

Забезпеченням позову обмежуються суб`єктивні права, свободи та інтереси відповідачів з метою реалізації в майбутньому рішення суду та задоволених вимог позивача.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Матеріали заяви не містять жодних доказів того, що не вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; спірні правовідносини мають приватно-правовий характер і волевиявлення однієї із сторін щодо спірного об`єкта у таких відносинах не може свідчити про безумовну необхідність обмежити таке волевиявлення у судовому порядку, особливо у випадку коли інша сторона має титульне, захищене законом право щодо об`єкта спору.

Крім того, у разі забезпечення позову на даній стадії у той спосіб, який визначений у заяві про забезпечення позову, без дослідження обставин справи та без доказів призведе до фактичного вирішення судом спору по суті, до порушення принципу рівності усіх учасників перед судом та нівелюватиме вимоги ст.ст. 13,14 ГПК України, яка вказує на змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування судом всіх обставин справи, що суперечить інституту забезпечення позову.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011 р. суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом, проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відтак, подана позивачем заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Рава-Руська РМС» про забезпечення позову відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку і строки визначені розділом IV ГПК України

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Суддя Ю.О. Сухович