РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.09.2020Справа № 910/4289/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікас-Т"

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Альбедо Транс"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Актуальна Механіка"

про визнання правочинів недійсними

Суддя: Шкурдова Л.М.

секретар с/з Масна А.А.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача 1: не з`явився

Від відповідача 2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа №910/4289/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікас-Т" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альбедо Транс", Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Актуальна Механіка" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №19/06 від 19.06.2019, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альбедо Транс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Актуальна Механіка" та визнання недійсною заяви про залік зустрічних однорідних грошових вимог за договором №2016/06/20 від 20.06.2016 та договором №2017/40 від 05.03.2017 (за видатковими накладними №4, 5, 6, 7 від 09.04.2019), яка оформлена повідомленням про залік зустрічних однорідних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Актуальна Механіка" на ім`я Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікас-Т".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 відкрито провадження у справі №910/4289/20 за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Договір про відступлення права вимоги №19/06 від 19.06.2019 є фіктивним, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків; новий кредитор (ТОВ "ТД Актуальна Механіка") не перераховано первісному кредитору (ТОВ «Альбедо Транс») грошові кошти за відступлене право, жодних розрахунків між ними не проводилось; з телефонної розмови директор ТОВ «Альбедо Транс» повідомив позивача про те, що спірний договір ним не підписувався, печатка підприємства була вилучена у 2018 році в рамках кримінального провадження та підприємство не веде господарську діяльність. Позивач зазначає, що правочин заліку здійснено 20.02.2020, коли строк позовної давності за вимогами ТОВ «Альбедо Транс» до ТОВ «Нікас-Т» закінчився, що свідчить про недійсність одностороннього правочину. Позивач стверджує, що станом на дату отримання позивачем повідомлення про залік не існувало зустрічного та дійсного права вимоги ТОВ ТД Актуальна Механіка" до ТОВ «Нікас-Т», в зв`язку з недійсністю договору уступки вимоги та здійснення зарахування на суму більшу ніж переуступлена заборгованість. Позивач зазначає, що відповідач-2 під час розгляду судом справи 910/13495/19 не заявляв про зарахування зустрічних однорідних вимог, позивач також зазначив про невідповідність суми боргу за поставлений товар по Договору №2017/40 від 05.03.2017 сумі проведеного відповідачем-2 заліку на суму 514 577,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 закрито підготовче провадження, призначено здійснювати розгляд даної справи по суті.

Відповідач у судове засідання не з`явився, своїм правом на надання відзиву не скористався, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Позивачем подано заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

У судовому засіданні 17.09.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2019 між ТОВ "Альбедо Транс" (первісний кредитор) та ТОВ "ТД Актуальна Механіка" (новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги №19/06 від 19.06.2019 р. (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору за цим Договором первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе прави вимоги, що належать первісному кредитору, і стає кредитором за Договором 2016/06/20 від 20.06.2016 (Основний договір), укладеним між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКАС-Т»» (далі - Боржник).

Згідно з п.1.2. Договору за цим Договором новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за Основним договором у сумі 205 559,54 грн.

Відповідно до п.1.3. Договору право вимоги первісного кредитора до боржника на суму 205 559,54 грн за Основним договором підтверджується документами, які передаються первісним кредитором новому кредитору в момент підписання Сторонами цього Договору за Актом приймання-передачі.

Згідно з п.2.1. Договору підписанням цього Договору Сторони підтверджують передачу первісним кредитором новому кредитору всіх оригіналів документів на підтвердження права вимоги за Основним договором.

Відповідно до п.2.2. Договору одночасно з підписанням цього Договору первісний кредитор передає новому кредитору повідомлення до боржника про часткове відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Обов`язок направлення повідомлення боржнику покладається на нового кредитора.

Згідно з п.4.1. Договору сума відступлених прав вимоги становить 205 559,54 грн.

Відповідно до п.4.2. Договору новий кредитор зобов`язується перерахувати первісному кредитору за відступлене право вимоги 205 559,54 грн протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи між ТОВ «Альбедо Транс» та ТОВ «НІКАС-Т» укладено Договір №2016/06/20 від 20.06.2016, за умовами якого ТОВ «Альбедо Транс» зобов`язався поставити ТОВ «НІКАС-Т» обумовлений договором товар.

Згідно видаткової накладної №21 від 24.06.2016 р., ТОВ «Альбедо Транс» поставив ТОВ «НІКАС-Т» товар на загальну суму 2 798 159,54 грн. Згідно Угоди про припинення зобов`язань заліком зустрічних однорідних вимог (в порядку ст.601 ЦК України) від 01.10.2016 р., ТОВ «Альбедо Транс» та ТОВ «НІКАС-Т» дійшли згоди про припинення зустрічних однорідних вимог ТОВ «Альбедо Транс» до ТОВ «НІКАС-Т», що виникли з договору №2016/06/20 від 20.06.2016 та видатковій накладної № 21 від 24.06.2016 р., та вимог ТОВ «НІКАС-Т» до ТОВ «Альбедо Транс», що виникли з Договору поставки № 2016/14 від 20.06.2016 р. та видаткової накладної № 6 від 24.06.2016 на суму 2 592 600,00 грн. Залишок заборгованості ТОВ «НІКАС-Т» перед ТОВ «Альбедо Транс» за Договором № 2016/06/20 від 20.06.2016 склав 205 559,54 грн.

30.10.2017 між ТОВ «НІКАС-Т» (постачальник) та ТОВ «Альбедо Транс» укладено Договір №2017/40, за умовами якого ТОВ «НІКАС-Т» зобов`язався поставити ТОВ «Альбедо Транс» обумовлений Договором товар.

Згідно видаткових накладних №2 від 05.03.2019, №3 від 05.03.2019, №4 від 09.04.2019, №5,6, 7 від 09.04.2019 ТОВ «НІКАС-Т» було поставлено обумовлений Договором товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/13495/19, яке набрало законної сили 17.12.2019, було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД АКТУАЛЬНА МЕХАНІКА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКАС-Т" 720 577,01 грн. вартості поставлених підшипників, 56 288, 82 грн. пені, 4 975,35 грн. 3% річних та 11 727,62 грн. витрат зі сплати судового збору.

Відповідачем-2 було направлено позивачу повідомлення про залік зустрічних однорідних вимог №б/н від 18.02.2020, в якому зазначено про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог за Договором 2016/06/20 від 20.06.2016, який укладено між ТОВ «Альбедо Транс» та ТОВ «НІКАС-Т» та за яким ТОВ «ТД Актуальна механіка» є новим кредитором та за Договором №2017/40 від 05.03.2017 року (за видатковими накладними №4, №5, №6, №7 від 09.04.2019 року), за яким ТОВ "ТД Актуальна механіка" є боржником на суму 514 577,01 грн.

Позивач зазначає, що Договір про відступлення права вимоги №19/06 від 19.06.2019 р. має бути визнано судом недійсним, з огляду на те, що спірний договір є фіктивним, не спрямованим на реальне настання правових наслідків; спірний договір не був підписаний його сторонами, підписи та печатка ТОВ "Альбедо Транс" є підробленими.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцією правомірності правочину, а саме, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписами ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов`язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Отже, презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Отже, вирішуючи спір про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсним і настання відповідних правових наслідків.

Судом встановлено, що спірний договір про відступлення права вимоги підписаний від ТОВ «Альбедо Транс» директором ОСОБА_1 та скріплений печаткою підприємства.

Згідно з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на дату підписання спірного договору ОСОБА_1 був директором ТОВ «Альбедо Транс», інформація щодо обмежень підписання договорів від імені ТОВ «Альбедо Транс» директором ОСОБА_1 відсутня.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано суду доказів підроблення підпису директора ТОВ «Альбедо Транс», клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи позивачем також не заявлено, посилання позивача на телефонну розмову із директором ТОВ «Альбедо Транс» ОСОБА_1 не може вважатися належним доказом на підтвердження підроблення його підпису на спірному договорі відступлення права вимоги. Таким чином твердження позивача про підроблення підпису та печатки ТОВ «Альбедо Транс» ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються доказами у справі.

Як на підставу фіктивності спірного договору відступлення позивач посилається на те, що за спірним договором не було сплачено вартість відступленої вимоги, в той же час не здійснення розрахунків за договором свідчить про порушення грошового зобов`язання за Договором, вказані твердження позивача про фіктивність спірного договору ґрунтуються на його припущеннях та не підтверджені матеріалами справи.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.15 ЦК України обов`язковою умовою для визнання правочину недійсним є факт порушень прав та інтересів позивача, у зв`язку з його (правочину) вчиненням.

Позивач не навів, а суд не встановив таких фактів порушень охоронюваних законом прав позивача з боку відповідачів.

Суд, провівши аналіз змісту зазначеного договору та відповідності його положенням чинного законодавства, прийшов до висновку, що умови договору не порушують прав та інтересів позивача, судом не встановлено підстав для визнання договору відступлення недійсним, а відтак суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору відступлення необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог позивача про визнання недійсною заяви про залік зустрічних однорідних грошових вимог за договором №2016/06/20 від 20.06.2016 та договором №2017/40 від 05.03.2017 (за видатковими накладними №4, 5, 6, 7 від 09.04.2019), яка оформлена повідомленням про залік зустрічних однорідних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Актуальна Механіка" на ім`я Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікас-Т" суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином вбачається, що припинення зобов`язань зарахуванням здійснюється на підставі правочину, що може бути оформлений заявою однієї зі сторін.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/13495/19, яке набрало законної сили, було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД АКТУАЛЬНА МЕХАНІКА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКАС-Т" 720 577,01 грн. вартості поставлених підшипників, 56 288, 82 грн. пені, 4 975,35 грн. 3% річних та 11 727,62 грн. витрат зі сплати судового збору.

На виконання вказаного рішення суду було видано наказ та як вбачається з наявних в матеріалах справи постанов про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/13495/19, постанови про арешт майна боржника, здійснюється примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/13495/19.

Таким чином, під час розгляду справи №910/13495/19 заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не подавалась та під час винесення рішення суду була встановлена заборгованість за Договором №2017/40 без врахування повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до ст.18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Нормами даної статті визначені права виконавців, серед яких відсутнє право державного виконавця здійснювати зарахування вимог на стадії виконавчого провадження, виконавець здійснює виконання рішення суду шляхом стягнення встановленої судом суми заборгованості та не має повноважень змінити визначену судом суму боргу.

Таким чином, наявність повідомлення про залік зустрічних однорідних вимог №б/н від 18.02.2020, в якому зазначено про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог за Договором 2016/06/20 від 20.06.2016 та за Договором №2017/40 від 05.03.2017 року не може вплинути на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/13495/19.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, у зв`язку з чим таке право підлягає захисту.

Порушення права чи охоронюваного законом інтересу повинне мати об`єктивний характер і виражатися в позбавленні або зменшенні обсягу певних благ особи, права чи інтереси якої порушено, певних благ, які вона мала до порушення або справедливо очікувала набути у майбутньому.

Суд звертає увагу на те, що завданням правосуддя є захист охоронюваних законом прав та інтересів осіб.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Наслідком прийняття судового рішення має бути реальне поновлення прав та/або інтересів особи, які були порушені.

При цьому статтею 74 ГПК України на сторони покладено обов`язок доказування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, суд зауважує, що судове рішення за результатами вирішення спору не може бути абстрактним або умовним, а повинно містити відповідні закону або договору способи захисту прав та інтересів позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що позивачем не доведено яким чином такі права чи інтереси можуть бути поновлені внаслідок прийняття судового рішення про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та про визнання недійсним повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог, з врахуванням того, що рішенням суду встановлена сума боргу та наразі здійснюється примусове виконання рішення суду. Інші доводи позивача не впивають на результати вирішення даного спору.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення повного судового рішення: 23.09.2020р.