РІШЕННЯ

м. Київ

23.09.2020Справа № 910/9984/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/9984/20

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (код 19030825; 01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 50-Г)

до Державного підприємства "Український інститут інженерно - технічних розвідувань для будівництва" (код 38488780; 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фізична особа - підприємець Розенберг Вадим Геннадійович (рнокпп НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

про стягнення заборгованості у розмірі 12 226,60 грн.

без виклику учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (далі - позивач) з позовом до Державного підприємства "Український інститут інженерно - технічних розвідувань для будівництва" (далі - відповідач) про стягнення в дохід Державного бюджету України грошових коштів у розмірі 12 226,60 грн., з яких:

- 11605,40 грн. - заборгованість за договором;

- 141,28 грн. - інфляційних збитків;

- 479,92 грн. - пені.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує не виконанням умов п. 3.3 договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1/П15-ОР від 01.11.2016 укладеного між відповідачем та ФОП Розенбергом Вадимом Геннадійовичем (далі - третя особа).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 251 Господарського процесуального кодексу України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Проте, станом на 21.09.2020 відповідачем не подано до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений Господарським процесуальним кодексом України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2016 року між відповідачем (далі - орендодавець) та третьою особою (далі - орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1/П15-ОР (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежиле приміщення кімната 8, загальною площею 33,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, б-р Л.Українки, 26 та перебуває на балансі відповідача, вартість якого була визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.01.2016 і становить 394549,00 грн.

Відповідно до п. 3.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 і становить без ПДВ за базовий місяць - листопад 2016 року 4931,86 грн.

Відповідно до п. 3.2. договору орендна плата перераховується орендодавцю у розмірі 100% щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених КМУ і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, із врахуванням п. 9 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік".

Згідно умов п. 3.3. договору орендодавець на суму 30% перераховує до Державного бюджету самостійно.

Пунктом 3.5 договору встановлено, що у разі розірвання договору за згодою сторін орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Договір було укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діяв з 01.11.2016 по 30.09.2019 включно (п. 10.1. договору).

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначено позивачем у позовній заяві та не заперечено відповідачем у листопаді 2016 у відповідності до договору орендодавцем було передано, а орендарем прийнято у строкове платне користування вищевказане спірне приміщення.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що відповідач всупереч умовам договору не здійснив оплати за оренду майна в дохід державного бюджету, що стало підставою виникнення у останнього заборгованості перед позивачем за період з грудня 2019 по березень 2020 року у розмірі 11605,40 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з листом № 30-05/5092 від 22.06.2020, у якому просив останнього сплатити заборгованість за спірним договором. Проте, станом на момент звернення позивача з позовом до суду, заборгованість відповідачем не сплачена.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що укладений договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Як встановлено судом, спірне приміщення було передано у строкове платне користування та перебуває на балансі відповідача.

Статтею 762 Цивільного кодексу України та статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено обов`язок орендаря вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з наданих позивачем розрахунків, відповідач у визначений договором строк орендні платежі, в частині сплати орендної плати до бюджету у розмірі відповідно до пропорцій розподілу зазначених у п. 3.3 договору, за користування державним нерухомими майном не здійснив, у зв`язку з чим станом на момент розгляду спору за відповідачем обліковується заборгованість перед позивачем по орендній платі за період з грудня 2019 по березень 2020 у розмірі 11 605,40 грн.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Оскільки факт заборгованості відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, а матеріали справи не містять доказів повної сплати відповідачем орендних платежів у строки, встановлені договором, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованість у вищевказаній сумі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі - 141,28 грн. та пеню у розмірі 479,92 грн.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 479,92 грн. пені за спірним договором задоволенню не підлягають, оскільки умовами цього договору не передбачено забезпечення виконання зобов`язання відповідача з перерахунку в дохід Держаного бюджету України орендної плати, пенею.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки з нарахування збитків внаслідок інфляції за час прострочення, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України, позов підлягає задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (код 19030825; 01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 50-Г) до Державного підприємства "Український інститут інженерно - технічних розвідувань для будівництва" (код 38488780; 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фізична особа - підприємець Розенберг Вадим Геннадійович (рнокпп НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 12 226,60 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Український інститут інженерно - технічних розвідувань для будівництва" (код 38488780; 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26) у дохід Державного бюджету України (одержувач - УК у Шевченківському районі м. Києва, код 37995466, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), р/р 6011, МФО 899998, КЕКД 22080300) 11605,40 грн боргу, 141,28 грн інфляційних збитків.

3. Стягнути з Державного підприємства "Український інститут інженерно - технічних розвідувань для будівництва" (код 38488780; 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (код 19030825; 01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 50-Г) 2102 грн судового збору.

4. У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.09.2020.

Cуддя І.Д. Курдельчук