РІШЕННЯ

14 вересня 2020 року м. ТернопільСправа № 921/380/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Хоми С.О.

за участю секретарі судового засідання: Бурда З.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, вул. Шашкевича, 3, м.Тернопіль, 46008

до відповідача: Тернопільської міської ради, вул. Листопадова, 5, м.Тернопіль, 46000

про: стягнення 61424,85 грн. шкоди завданої державі в результаті порушення вимог природоохоронного законодавства, з них: (30%) в доход спеціального фонду Державного бюджету, (50%) в доход спеціального фонду місцевого бюджету Тернопільської міської ради, (20%) в доход спеціального фонду місцевого бюджету Тернопільської обласної ради на р/р UA0019751, код бюджету 24062100, ідентифікаційний код 37977726 в Казначейство України та стягнення судового збору.

за участю представників сторін:

позивача: Мартинюк Зеновій Іванович, завідувач сектору правового забезпечення-юрисконсульт, довіреність №1-1-15-69 від 08.01.20

відповідача: Обарінчук Олеся Василівна, заступник начальника юридично-договірного відділу управління житлового-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради, довіреність №1979/01 від 26.09.2019.

Суть справи.

Державна екологічна інспекція у Тернопільській області звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою №1-1-21-1984 від 02.06.2020 до Тернопільської міської ради про стягнення 61424,85 грн. шкоди завданої державі в результаті порушення вимог природоохоронного законодавства на користь спеціального фонду Тернопільської міської ради на р/р UA0019751, код бюджету 24062100, ідентифікаційний код 37977726 в Казначейство України та стягнення судового збору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок проведення державною екологічною інспекцією обстеження колектору р. Рудка, парку ім. Шевченка, за результатами якого складено акт обстеження від 07.06.2017, виявлено самовільний скид неочищених стічних вод в Тернопільський став з колектору р. Рудка, парку ім. Шевченка, внаслідок чого навколишньому природному середовищу завдано шкоду в розмірі 61 424,85 грн.

Ухвалою суду від 12.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 01.07.2020 на 10 год. 00 хв.

Протокольною ухвалою суду від 01.07.2020 повідомлено сторони про відкладення підготовчого засідання на 26.08.2020 на 10 год. 00 хв.

Іншою ухвалою від 01.07.2020 з ініціативи суду продовжено строк підготовчого провадження у справі №921/380/20 на тридцять днів після закінчення двохмісячного строку на проведення підготовчого провадження до 12.09.2020 включно.

Протокольною ухвалою суду від 26.08.2020 повідомлено сторони про перерву в підготовчому судовому засіданні до 07.09.2020 до 12 год. 00 хв.

25.08.2020 через канцелярію суду від позивача поступило Клопотання №1-1-11-3102 від 19.08.2020 (вх.5675) (без оригінального підпису) та 07.09.2020 з оригінальним підписом начальника Державної екологічної інспекції, в якому просить суд ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача - Тернопільської міської ради 61 424,85 грн. збитків, завданих державі в результаті порушення вимог природоохоронного законодавства, з них: (30%) в доход спеціального фонду Державного бюджету, (50%) в доход спеціального фонду місцевого бюджету Тернопільської міської ради, (20%) в доход спеціального фонду місцевого бюджету Тернопільської обласної ради на р/р UA0019751, код бюджету 24062100, ідентифікаційний код 37977726 в Казначейство України та стягнення судового збору.

Ухвалою від 07.09.2020 прийнято до розгляду уточнення щодо предмета спору викладеного в Клопотанні №1-1-11-3102 від 19.08.2020 з подальшим розглядом справи з врахуванням поданих уточнень; закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.09.2020 на 15 год. 00 хв.

В судовому засіданні 14.09.2020 оголошено судове засідання відкритим по даній справі.

Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з підстав наведених в позовній заяві, у Відповіді на відзив №1-1-21-3207 від 31.08.2020 (вх. №5981 від 03.09.2020) та доданих до матеріалів справи доказів.

Так, у Відповіді на відзив Державна екологічна інспекція у Тернопільській області зазначає, зокрема, що оскільки із колектору р.Рудка парку ім. Шевченка відбувався фекальний сток, а Інспекція не володіла інформацією щодо балансоутримувача даного колектора, до проведення обстеження 07.06.2017 було залучено представника КП "Тернопільводоканал" - Онищенко А.В, який і був присутній під час відбору проб вод 07.06.2017 і який зазначений у акті відбору проб №76 від 07.06.2017. А 08.06.2017 відділом інструментально-лабораторного контролю Інспекції повторно проведено відбір проб вод, складено акт відбору від 08.06.2017 за №77 де зазначено, що скид із колектора р. Рудка у став відсутній. Дані проби відбирались у присутності УЖКГБ та Е ТМР - ОСОБА_2 Тобто, зазначеними відборами проб вод, проведеними в присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджено, що скид здійснювався по 07.06.2017 включно.

Інспекція має право розраховувати розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства відповідно до п.п. 6.11., 6.17. Положення про Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області, затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України за №136 від 12.12.2011 (яке було чинним на момент проведення обстеження та розрахунку розмірів відшкодування збитків).

Як видно з аналізу законодавства, "стічні води" є тотожним поняттям (підвидом) "зворотним водам".

Розрахунок проведено згідно "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів" затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №389 від 20.07.2009 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за №767/16783 із змінами і доповненнями внесеними наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 13.10.2015 за №367, якою (Методикою) не передбачено строків проведення розрахунку по виявленому правопорушенні, а отже, нічим не передбачено необхідність ставити дату, коли такий розрахунок проведено.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, зазначених у Відзиві №без номера від без дати (вх. №5699 від 25.08.2020), Запереченні на відповідь на відзив №без номера від без дати (вх. №6194 від 10.09.2020) та доданих до матеріалів справи доказів.

У Відзиві та у Запереченні на відповідь на відзив відповідач, зокрема, стверджує, що до позовної заяви не додано жодних документів, які б підтверджували, що саме Тернопільська міська рада є водокористувачем і останньою допущено порушення вимог п. 4 ст. 44 Водного кодексу України.

Жодного твердження, що Тернопільська міська рада винна в скиданні стічних вод в Тернопільський став, Державна екологічна інспекція у Тернопільській області не наводить.

Із змісту Акту обстеження від 07.06.2017, яким виявлено самовільний скид неочищених стічних вод в Тернопільський став з колектору р. Рудка, парку ім. Шевченка, який здійснювався в період 03-07.06.2017, однак зі змісту Акту вбачається, що колектором р.Рудка проводиться скид неочищених зворотних вод в Тернопільський став, а не неочищених стічних вод, як зазначено в позовній заяві, а також незрозумілим є той факт, як Актом за 07.06.2017 встановлено скид неочищених зворотних вод з 03.06.2017. Акт відбору проб вод від 07.06.2017 за №76, згідно якого проба №3 (місце відбору - колектор р. Рудка) складався без представника Тернопільської міської ради. Крім того, 08.06.2017 відділом інструментально-лабораторного контролю Інспекції повторно проведено відбір проб вод, складено акт відбору проб вод від 08.06.2017 №77, який складено в присутності представника управління ЖКГБ та Е Тернопільської міської ради, де зазначено, що скид із колектора р. Рудка у став відсутній.

Розрахунок розмірів відшкодування збитків , заподіяних водним об`єктам (Тернопільський став) скидом забруднюючих речовин внаслідок самовільного скиду неочищених стічних вод з колектора р. Рудка в парку ім.. Т.Г Шевченка за період з 03.06.2017 по 07.06.2017 - без дати, та при визначенні потужності скиду 100 л/с за період з 03.06.2017 по 07.06.2017 включно скинуто в Тернопільський став 43200 м3, визначено безпідставно та самовільно, оскільки Акт складено 07.06.2017, а тому не повинен братись до уваги судом.

Спірним є повноваження позивача, як органа, який має право розраховувати розмір шкоди, збитків і втрат, оскільки Положення "Про Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області", затверджене після проведеної перевірки, а саме: 28.04.2020.

Незрозумілим є предмет спору щодо того, що просить стягнути позивач з відповідача шкоду чи збитки, а також стягнути з відповідача на користь того ж відповідача.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що виконавчим органам, на підставі ст. 33 ЗУ "Про місцеве самоврядування", делеговані повноваження за порушення у сфері природоохоронного законодавства, а не органам місцевого самоврядування.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст. 194 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача та заперечення представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до п. 3 ч. 2 розділу ІІ Положення "Про державну екологічну інспекцію у Тернопільській області", затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України №125 від 28.04.2020 - інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їх повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону, раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів.

07.06.2017 комісією в складі начальника відділу інструментально-лабораторного контролю - старшого держінспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Павлишиної Р.П, головного спеціаліста відділу екологічного контролю водних ресурсів та атмосферного повітря - держінспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Міщія М.С., головного спеціаліста відділу інструментально-лабораторного контролю - держінспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Бугальської О.М., за участю представника КП "Тернопільводоканал", однак від підпису відмовився, про що зазначено в акті) проведено обстеження колектора р. Рудка, парк ім. Шевченка, на час якого встановлено, що колектором р. Рудка проводиться скид неочищених зворотних вод в Тернопільський став з 03.06.2017 потужністю 100 л/с, про що складено Акт обстеження.

Також в Акті обстеження зазначається, що Відділом інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції у Тернопільській області відібрано проби вод та складено акт відбору проб від 07.06.2017 №76.

12.06.2017 Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області складено протокол вимірювань показників складу та властивостей проб вод за №76-06-17 (167-17) від 12.06.2017

07.06.2017 Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області складено акт відбору проб від 07.06.2017 №76, згідно якого проба №3 (місце відбору колектору р. Рудка) була сірого кольору з фекальним запахом.

08.06.2017 у складі начальника відділу інструментально-лабораторного контролю - старшого держінспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Павлишиної Р.П., головним спеціалістом відділу інструментально-лабораторного контролю - держінспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Тіцкий М.І. та управління ЖКГБ та Е Тернопільської міської ради головного спеціаліста відділу інж. трансп. інфраструктури Ткач М.Є., складено акт відбору проб вод від 08.06.2017 за №77, де зазначено, що скид із колектора р. Рудка у став відсутній.

Як стверджує позивач, скид неочищених стічних вод здійснювався по 07.06.2017 включно, внаслідок чого державі завдано збитки внаслідок порушення законодавства про охорону раціональне використання водних ресурсів в сумі 61424,85 грн.

Розрахунок проведено позивачем згідно "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів" затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №389 від 20.07.2009 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за №767/16783 із змінами і доповненнями внесеними наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 13.10.2015 за №367.

З метою досудового врегулювання спору, Інспекцією пред`явлено відповідачу претензію за №3-1/3250 від 29.09.2017 про відшкодування збитків державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, на яку відповідач надав Відповідь №3684/01-Ю від 16.11.2017, в якій зазначено про відсутність підстав для задоволення претензії позивача.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що за положеннями приписів статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Крім того, Державна екологічна інспекція у Тернопільській області також у якості обґрунтування позовних вимог посилається на положення ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, якими врегульовано підстави притягнення до цивільної відповідальності за завдану шкоду. При цьому, позивач зазначив, що відповідно до пп. 1.6. п. 1 роз`яснення Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" №02-5/744 від 27.06.2001 (із змінами та доповненнями) вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

При вирішенні спору господарський суд враховує наступне.

Згідно ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Водним кодексом України передбачено, що усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Нормами п. 4 ст. 44 Водного кодексу України визначено, що водокористувачі зобов`язані використовувати ефективні сучасні технічні засоби і технології для утримання своєї території в належному стані, а також здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об`єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з неї.

Водокористування - використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод (ст. 1 Водного кодексу України).

Згідно ст. 42 Водного кодексу України водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

Водокористувачі можуть бути первинними і вторинними.

Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води.

Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їхні системи на підставі договору про водопостачання (поставку води) та/або про водовідведення без отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Вторинні водокористувачі здійснюють скидання стічних вод у водні об`єкти на підставі дозволів на спеціальне водокористування.

Забір та використання води із каналів, водогонів (водопроводів) міжбасейнового та внутрішньобасейнового перерозподілу водних ресурсів здійснюються на підставі дозволу на спеціальне водокористування та договору про водопостачання (поставку води), укладеного з підприємствами та організаціями, які забезпечують перекидання води у маловодні регіони. Перелік підприємств та організацій, які забезпечують перекидання води у маловодні регіони, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

За змістом ч. 1 ст. 69 цього Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у забрудненні та засміченні вод (п.2 ч.3 ст.110 Водного кодексу України).

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Наведена стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення. При цьому для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності шкоди. При цьому, доведенню підлягає те, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. А відтак, доводячи склад цивільного правопорушення у діях відповідача, позивач мав довести, що його (відповідача) поведінка була неправомірною та протиправною. Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків (шкоди), протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд, перш за все, повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу майнової відповідальності. Водночас господарському суду слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (стаття 623 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України) (вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.12.2019 року по справі № 910/13258/17, від 22.08.2019 року по справі № 910/1169/17 та від 17.09.2019 року по справі № 910/14469/18).

Згідно п. 1.4. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №389 від 20.07.2009 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за №767/16783 із змінами і доповненнями внесеними наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 13.10.2015 за №367 ця Методика застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій (далі - державні інспектори) при розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням вимог фізичними особами, фізичними особами - підприємцями та юридичними особами природоохоронного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Отже, Методика поширюється лише на правовідносини відшкодування шкоди суб`єктами господарювання - юридичними особами та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення водних ресурсів. Оскільки міська рада, як орган місцевого самоврядування, не є субєктом господарювання в розумінні ч.2 ст. 55 ГК України, відтак, розрахунок позивачем розміру шкоди, як завданої міською радою, на підставі вказаної Методики, не відповідає чинному законодавству.

Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції:

а) забезпечують реалізацію екологічної політики України, екологічних прав громадян;

б) дають згоду на розміщення на своїй території підприємств, установ і організацій у порядку, визначеному законом;

в) затверджують з урахуванням екологічних вимог проекти планіровки і забудови населених пунктів, їх генеральні плани та схеми промислових вузлів;

г) видають (переоформлюють, видають дублікати, анулюють) дозволи на спеціальне використання природних ресурсів місцевого значення у випадках, передбачених законом;

д) затверджують місцеві екологічні програми;

е) організовують вивчення навколишнього природного середовища;

є) створюють і визначають статус резервних, в тому числі й валютних, фондів для фінансування програм та інших заходів щодо охорони навколишнього природного середовища;

з) забезпечують інформування населення про стан навколишнього природного середовища, функціонування місцевих екологічних автоматизованих інформаційно-аналітичних систем;

и) організують роботу по ліквідації екологічних наслідків аварій, залучають до цих робіт підприємства, установи та організації, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, і громадян;

і) приймають рішення про організацію територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні;

ї) здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно п.п. 1, 2 ч. ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать:

а) власні (самоврядні) повноваження: 1) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів; 2) підготовка і подання на затвердження ради проектів місцевих програм охорони довкілля, участь у підготовці загальнодержавних і регіональних програм охорони довкілля; 3) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів про оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами "сезону тиші" з обмеженням господарської діяльності та добуванням об`єктів тваринного світу; 5) оприлюднення у мережі Інтернет геопросторових даних та метаданих, що створені за рахунок коштів місцевого бюджету, коштів міжнародної технічної допомоги та передані органу місцевого самоврядування, згідно із Законом України "Про національну інфраструктуру геопросторових даних";

б) делеговані повноваження: 1)здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів; 3) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; 4) погодження клопотань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів загальнодержавного значення; 5) вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом; 6) вжиття необхідних заходів щодо ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій відповідно до закону, інформування про них населення, залучення в установленому законом порядку до цих робіт підприємств, установ та організацій, а також населення; 7) визначення території для розміщення відходів відповідно до законодавства; 7-1) здійснення контролю за діяльністю суб`єктів підприємницької діяльності у сфері поводження з відходами; 8) підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; 9) організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; 10) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; 11) створення та забезпечення функціонування місцевих екологічних автоматизованих інформаційно-аналітичних систем, які є складовою мережі загальнодержавної екологічної автоматизованої інформаційно-аналітичної системи забезпечення доступу до екологічної інформації; 12) здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з побутовими та виробничими відходами та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передача їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи; 13) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 14) здійснення контролю за забезпеченням безперешкодного і безоплатного доступу громадян до узбережжя водних об`єктів та островів для загального водокористування відповідно до закону; 15) надання податковим органам у строки та в порядку, встановлені Податковим кодексом України, інформації щодо власників та користувачів, у тому числі на правах оренди (суборенди), емфітевзису, земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території відповідної сільської, селищної, міської ради, ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

До відання виконавчих органів міських (за винятком міст районного значення) рад, крім повноважень, зазначених у пункті "б" частини першої цієї статті, належитькоординація на відповідній території діяльності спеціально уповноважених державних органів управління з охорони природи.

Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлені повноваження місцевих рад у галузі охорони навколишнього природного середовища, відповідно до яких місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції.

Як вбачається зі змісту повноважень, місцеві ради не несуть відповідальності за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища на їх території невстановленими особами. Міська рада не входить до переліку осіб, які згідно із статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Отже, відповідальність по справі щодо завдання шкоди навколишньому природному середовищі, що розраховуються на підставі вищезазначеної Методики, застосовується виключно до суб`єктів господарювання, а не до органів місцевого самоврядування, як визначив позивач у позові.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача зокрема 50% збитків в дохід спеціального фонду місцевого бюджету Тернопільської міської ради, тобто - на користь самого відповідача.

Також, суд погоджується з твердженнями відповідача, викладеними у Відзиві щодо того, що обстеження 07.06.2017 проводилось без участі представника Тернопільської міської ради і під час обстеження джерело та характер скидів у Тернопільський став не встановлювались. Протилежне не доведено позивачем письмовими доказами.

Доводи позивача не підтверджені належними письмовими доказами, не мають юридичної сили та судом відповідно не беруться до уваги.

Також, наявними матеріалами справи не підтверджено чи є Тернопільська міська рада балансоутримувачем вказаного вище колектора р. Рудка, як і не підтверджено хто саме конкретно є балансоутримувачем цього колектора.

Крім того, 08.06.2017 складено Акт за присутності представника Тернопільської міської ради, в якому зазначено, що скид із колектора р. Рудка у став відсутній.

Вказаним вище додатково підтверджується відсутність вини у діях відповідача.

Враховуючи зазначене, судом встановлено відсутність у діяннях відповідача в сукупності всіх ознак, що становлять юридичний склад цивільного правопорушення, а отже, відсутні підстави для задоволення позову.

За таких обставин, виходячи з матеріалів справи, суд вважає, що позивачем у справі не доведено достовірними та достатніми доказами обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим, позовні вимоги Державної екологічної інспекції в Тернопільській області задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись статями 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.В позові відмовити.

2.Копію рішення направити сторонам по справі рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено: 23 вересня 2020 року.

Суддя С.О. Хома