РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.09.2020Справа № 910/10232/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарагд Пол Сервіс» (04114, м. Київ, вул. Полупанова, 14, код 38556965)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» (04116, м. Київ, провулок Тбіліський, 1, код 31956217)

про стягнення 486 565,63 грн

Представники сторін:

від позивача Поліщук П.А. (адвокат на підставі ордеру № КС 819658 від 15.09.2020)

від відповідача не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарагд Пол Сервіс» (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» (далі - відповідач) про стягнення 486 565,63 грн за договором субпідряду № 21/06/18 від 21.08.2018 (346 461,72 грн заборгованості, 19 492,45 грн 3% річних, 31 666,54 грн інфляційних, 88 945,92 грн пені).

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов вказаного вище договору.

Ухвалою суду від 17.07.2020 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 відкрито провадження у справі № 910/10232/20 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, судове засідання призначено на 27.08.2020.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У судове засідання 27.08.2020 з`явився представник позивача, підтримав заявлені вимоги.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, явку уповноваженого представника у засідання суду не забезпечив. Ухвала суду про відкриття провадження у справі надсилалась позивачу 31.07.2020 рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак, поштове відправлення за № 984 не було вручене відповідачу та було повернуто до суду 06.08.2020 із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

27.08.2020 суд відклав розгляд справи на 15.09.2020, відповідача про розгляд справи повідомлено в порядку ст.120 ГПК України.

У засідання суду 15.09.2020 з`явився представник позивача, підтримав заявлені вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у засідання суду не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, повідомлення в порядку ст. 120 ГПК України надсилалось відповідачу 03.09.2020 на адресу місцезнаходження, проте повернено до суду 14.09.2020 із зазначенням причини повернення «вибули».

За приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів повідомлення інших адрес перебування відповідача, то відповідно до приписів ч. 7 ст.120, п.5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що належним чином повідомлений про судовий розгляд справи.

При цьому, приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у встановлений строк, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У судовому засіданні 15.09.2020, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На виконання вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЮНЕТ» (підрядник за договором, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарагд Пол Сервіс» (субпідрядник за договором, позивач) був укладений Договір субпідряду № 21/06/18, за умовами якого підрядник доручив, а субпідрядник зобов`язався відповідно до проектно-кошторисної документації, вимог державних стандартів, будівельних норм і правил та умов договору виконати: «Влаштування покриттів території школи 1-ша черга (Покриття майданчиків загальна площа 680,7 м2; Мініфутбольне поле (поз.9)-801,8 м2; Гімнастичний майданчик (поз. 8), дитячий майданчик (поз. 10) - заг.пл. 417,4 м2) на об`єкті: «Будівництво загальноосвітньої школи з басейном на житловому масиві Осокорки, 10 мікрорайон, ділянки 65, 66 в Дарницькому районі міста Києва» (далі - Об`єкт).

Згідно з п. 2.1 договору узгоджено, що початком виконання робіт відповідно до умов договору є 21 червня 2018 року, завершенням - 31 серпня 2018 року.

Відповідно до п. 3.1 договору, Додатку № 1 до договору сторонами встановлено договірну ціна у розмірі 1 556 525,27 грн.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що розрахунки за цим договором між сторонами будуть відбуватись в національній валюті України - гривнях. Розрахунки здійснюються шляхом оплати за фактично виконані роботи.

Згідно з п. 4.2 договору, у разі отримання субпідрядником від підрядника авансу для забезпечення виконання субпідрядником зобов`язань передбачених договором (придбання матеріалів та/або інше), сума сплаченого субпідряднику авансу щомісячно зараховується в рахунок фактично виконаних робіт субпідрядника у звітному місяці. Субпідрядник при підготовці ф. КБ-2в та ф. КБ-3, при розрахунку суми до сплати зобов`язаний враховувати отриманого авансу.

Відповідно до п. 4.3 договору, субпідрядник надає підряднику щомісячно підписані первинні документи з обліку будівництва: акти за виконані роботи ф.КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт ф. КБ-3, складені субпідрядником у програмі «АВК-5» з урахуванням положень ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (зі змінами та доповненнями), а підрядник протягом 7-ми робочих днів перевіряє у випадку відсутності обґрунтованих зауважень, підписує.

Умовами п. 4.6 договору визначено, що оплата виконаних робіт субпідрядника здійснюється підрядником щомісячно, у разі своєчасного отримання коштів від замовника, на протязі 25-ти банківських днів, з дня підписання сторонами актів за виконані роботи ф. КБ-2в та довідок про вартість виконаних робіт ф. КБ-3 за фактично виконані роботи, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок субпідрядника за мінусом вартості матеріальних ресурсів поставлених підрядником та з урахуванням сплаченого авансу.

Водночас, субпідрядник відшкодовує підряднику кошти за надання послуг генерального підряду у розмірі 5% від суми Акту виконаних робіт, без врахування вартості матеріальних ресурсів, за кожний звітний місяць (п. 4.7 договору).

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем належним чином, про що сторони підписали без зауважень 17.08.2018 Акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 форми КБ-2в за серпень 2018 року на суму 1 556 525,17 грн. та Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат ф. КБ-3.

Відповідач, у свою чергу, вказані роботи прийняв, що підтверджується підписами представника відповідача та його печатками на вищевказаному акті, проте оплату здійснив частково, згідно банківських виписок з рахунку позивача, відповідачем здійснено перерахування коштів по договору 15.08.2018 у сумі 1 000 000,00 грн, 30.08.2018 у сумі 200 000,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за роботи, виконані по Акту № 1 від 17.08.2018 на підставі договору субпідряду № 21/06/18 від 21.06.2018 субпідрядні роботи склала 356 525,27 грн.

Крім того, з наданих матеріалів вбачається, що відповідно до п. 4.7 договору за надані послуги генпідряду по договору сторонами підписано Акт надання послуг № 9084 від 03.09.2018 на суму 10 063,65 грн.

За поясненнями позивача, вказана сума 10 063,65 грн вартості послуг генпідряду на користь відповідача сплачена не була, та зарахована в рахунок оплати вартості підрядник робіт.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив про невиконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та належної оплати у повному обсязі вартості прийнятих субпідрядних робіт по договору у розмірі 346 461,72 грн. Також за прострочення виконання зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 19 492,45 грн 3% річних, 31 666,54 грн інфляційних, 88 945,92 грн пені.

Відповідач письмового відзиву на позов, будь-яких заперечень на доводи позивача не надав.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір субпідряду № 21/06/18 від 21.06.2018 за своєю правовою природою є договором підряду, а тому до вищевказаних відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як встановлено судом, за договором субпідряду № 21/06/18 від 21.06.2018 позивачем були виконані та передані роботи на об`єкті: «Влаштування покриттів території школи 1-ша черга (Покриття майданчиків загальна площа 680,7 м2; Мініфутбольне поле (поз.9)- 801,8 м2; Гімнастичний майданчик (поз.8), дитячий майданчик (поз. 10) - заг. пл. 417,4 м2) на об`єкті: «Будівництво загальноосвітньої школи з басейном на житловому масиві Осокорки, 10 мікрорайон, ділянки 65, 66 в Дарницькому районі міста Києва», наданий акт № 1 від 17.08.2018 за серпень 2018 року форми КБ-2в та Довідка ф. КБ-3 на суму 1 556 525,27 грн, які підписані субпідрядником та підрядником без зауважень, підтверджують виконання відповідачем субпідрядних робіт належним чином.

Судом встановлено, що з урахуванням положень п. 4.6 договору строк оплати виконаних позивачем робіт настав 24.09.2018 ( день підписання сторонами акту наданих послуг + 25 банківських днів).

Докази виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати у повному обсязі вартості виконаних робіт, зокрема, у заявленому розмірі 346 461,72 грн (з урахуванням 1 200 000,00 грн часткових оплат та вартості послуг генпідряду по Акту № 9084 від 03.09.2018 на суму 10 063,55 грн), у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 346 461,72 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач виконані позивачем роботи не оплатив, відтак допустив порушення зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.5 договору передбачено, що при умові своєчасної оплати замовником виконаних робіт підряднику, за порушення строків оплати вартості виконаних робіт з вини підрядника, останній сплачує субпідряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

Враховуючи встановлені п.4.6 договору умови оплати, строк оплати є таким, що настав за Актом № 1 від 17.08.2018 - 24.08.2018, а відповідно прострочення з 25.09.2018.

Таким чином, шестимісячний строк нарахування пені, який не подовжувався сторонами у договорі, сплив 25.03.2019.

При цьому позивач нараховує пеню за невиконаними зобов`язаннями протягом строку з 08.07.2019 по 08.07.2020, тобто позивач починає нарахування пені після спливу строку, встановленого приписами ст. 232 Господарського кодексу України, що є неправомірним.

Так, у п. 2.5 постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» роз`яснено, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи викладене, а також те, що суд позбавлений права виходити за межі заявлених позивачем вимог, у тому числі щодо визначених позивачем строків нарахування штрафних санкцій, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення пені.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 19 492,45 грн. та інфляційні втрати у розмірі 31 666,54 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних за визначений позивачем період з 24.09.2018 по 08.07.2020, суд встановив, що вірним є нарахування за період з 25.09.2018 по 08.07.2020 прострочення, а належною до стягнення з відповідача сума за перерахунком суду складає 18 580,24 грн, тому вимоги задовольняються частково.

Вимога позивача щодо стягнення 31 666,54 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року є правомірною та підлягає задоволенню у заявленому розмірі.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 346 461,72 грн, 3% річних в розмірі 18 580,24 грн., інфляційних втрат у розмірі 31 666,54 грн. В частині стягнення 88 945,92 грн пені та решти суми нарахованих 3% річних належить відмовити у зв`язку із безпідставністю та необґрунтованістю.

Судові витрати по сплаті судового збору з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 237-238, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарагд Пол Сервіс» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» (04116, м. Київ, провулок Тбіліський, 1, код 31956217) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарагд Пол Сервіс» (04114, м. Київ, вул. Полупанова, 14, код 38556965) основний борг в розмірі 346 461,72 грн (триста сорок шість тисяч чотириста шістдесят одну грн. 72 коп.), 3% річних в розмірі 18 580,24 грн (вісімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят грн 24 коп.), інфляційних втрат у розмірі 31 666,54 грн (тридцять одну тисячу шістсот шістдесят шість грн. 54 коп) та судовий збір у розмірі 5 950,63 грн (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят грн 63 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 25.09.2020.

Суддя О.Г. Удалова