ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2020 р. Справа №926/2488/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шупені Марії Степанівни б/н від 16.04.2020 (вх. ЗАГС №01-05/1468/20 від 17.04.2020)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.03.2020 (повний текст складено 24.03.2020, суддя О.В. Гончарук)

у справі № 926/2488/19

за позовом: Керівника Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради, м. Чернівці

до фізичної особи-підприємця Шупені Марії Степанівни, м. Чернівці

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області

про стягнення заборгованості з орендної плати за землю - 337026,76 грн.

за участю представників:

від прокуратури: Яворський Я.Т.

інші учасники не з`явились

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 20.03.2020 у справі №926/2488/19 позов Керівника Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до Фізичної особи-підприємця Шупені Марії Степанівни про стягнення заборгованості задоволено частково; стягнуто з фізичної особи-підприємця Шупені Марії Степанівни на користь Чернівецької міської ради 205 744,46 грн. заборгованості; стягнуто з фізичної особи-підприємця Шупені Марії Степанівни на користь Прокуратури Чернівецької області 4888,20 грн. судового збору; у задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.03.2020 у справі №926/2488/19 про стягнення з фізичної особи-підприємця Шупені Марії Степанівни на користь Чернівецької міської ради заборгованості в розмірі 205 744,46 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2020 справу №926/2488/19 передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя (суддя-доповідач), члени колегії - Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шупені Марії Степанівни б/н від 16.04.2020 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.03.2020 у справі №926/2488/19 залишено без руху та зобов`язано скаржника усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.08.2020, після усунення недоліків апеляційної скарги, поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.03.2020 у справі №926/2488/19; відкрито апеляційне провадження, зупинено дію рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.03.2020 у справі №926/2488/19, встановлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу - до 03.09.2020, призначено розгляд справи на 09.09.2020.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.08.2020 було відмовлено у задоволенні клопотання Чернівецької міської ради №01/02-18-7834 від 26.08.2020 про участь представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції у зв`язку відсутністю технічної можливості.

08.09.2020 на адресу суду надійшов відзив Чернівецької місцевої прокуратури на апеляційну скаргу, в якому прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.03.2020 - без змін. До відзиву додано докази надсилання його копії іншим учасникам справи листом з описом вкладення. Як вбачається з поштової накладної, проклеєної на конверті, відзив здано до відділення зв`язку 03.09.2020, а відтак, із врахуванням ч.7 ст. 116 ГПК України, строк на подання відзиву на апеляційну скаргу не пропущено.

В судове засідання 09.09.2020 апелянт не з`явилась, участі уповноваженого представника не забезпечила, хоча була належним чином та завчасно повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за №454, долученим до матеріалів справи.

Прокурор в судовому засіданні надав суду пояснення щодо обставин справи, проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити оскаржене рішення місцевого господарського суду без змін.

Позивач у справі - Чернівецька міська рада, та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ГУ ДПС у Чернівецькій області, явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались, про дату, час та місце судового засідання були належним чином та завчасно повідомлені.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Керівник Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Шупені Марії Степанівни, в якому просить стягнути заборгованість за договором оренди землі №3326 від 07.12.2006 у розмірі 337026,76 грн. за час користування земельною ділянкою за кадастровим номером :30:001:0048, площею 0,2076 га, яка розташована за адресою: вул. Московської Олімпіади, 3-Б, економіко-планувальна зона №30, за кодом використання до УКЦВЗ: 1.11.6 - інша комерційна діяльність.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2014 у справі №926/955/13, яке набрало законної сили 08.07.2014 внесено зміни до договору оренди землі №3326 від 07.12.2006, який укладений між Чернівецькою міською радою та ФОП Шупенею Марією Степанівною, а саме пункт 7 договору викладено в наступній редакції: «Річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі і становить 51607,08 грн». Однак, всупереч положень договору та чинного законодавства відповідач не здійснював оплату в повному обсязі за користування земельною ділянкою, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі позовних вимог за період з 09.07.2014 по 15.08.2019.

Відповідач, заперечуючи проти позову покликався на відсутність доказів у підтвердження підстав позову, а також на непідсудність справи господарському суду, вказував на те, що рішення у справі №926/955/13 не внесено виправлення, адже в ухвалі про виправлення описки від 28.02.2014 зазначається про виправлення помилки в рішенні Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2014 у справі №926/9755/13, а не 926/955/13. Окрім цього, представник відповідача подав заяву про застосування у цій справі строків позовної давності.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення про часткове задоволення позову, дійшов висновків, що прокурор 07.11.2019 правомірно звернувся з даним позовом, однак, належним чином обґрунтований розмір заборгованості, заявлений в межах трирічного строку позовної давності становить 205744,46 грн. - за період з 07.11.2016 по 15.08.2019.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Так, на переконання скаржника, рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2014 у справі №926/955/13 не підтверджує внесення змін до договору оренди землі №3326 від 07.12.2006, оскільки резолютивна частина рішення не містить пункту, яким було б викладено пункт 7 договору оренди, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Шупенею Марією Степанівною та Чернівецькою міською радою в такій редакції «Річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі і становить 51607,08 грн.», а ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 28.02.2014 у справі №926/955/13 виправлено описку у справі №926/9755/13, до того ж, цією ухвалою по суті змінено зміст та мотивувальну частину рішення, однак, у справі №926/9755/13. Апелянт вважає, що суд поклав в основу задоволення позову ухвалу, якою було порушено принцип юридичної визначеності, як один з фундаментальних аспектів та принципів верховенства права, хоча в цьому випадку підлягала застосуванню концепція Європейського суду з прав людини «плода отруєного дерева».

Також скаржник стверджує, що станом на дату відкриття провадження у справі ні в податкових органах, ні у Чернівецькій міській раді не обліковувалось заборгованості щодо сплати орендної плати відповідачем, оскільки договір оренди землі №3326 від 07.12.2006 не містить положень, де зазначено, що річна орендна плата вноситься орендарем (відповідачем) у грошовій формі і становить 51 607,08 грн.

Щодо застосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності щодо частини вимог скаржник зазначає, що на арк.5 оскарженого рішення зазначено: «Таким чином, прокурор 07.11.2020 правомірно звернувся з даним позовом, однак, належним чином обґрунтований розмір заборгованості, заявлений в межах трирічного строку позовної давності становить 205744,46 грн. - за період з 07.11.2016 по 15.08.2019», а отже, як вказує апелянт, трирічний строк позовної має бути застосовано за період з 07.11.2017 по 15.08.2019.

Заперечуючи розмір визначеної суми заборгованості, апелянт наголошує, що відповідачка виконувала зобов`язання за договором оренди в повному обсязі, в матеріалах справи наявні копії декларацій з орендної плати, подані відповідачкою до податкового органу відповідно до яких оплачувалась оренда землі в розмірі 8303,54 грн.

Апелянт також звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації права власності на заявлену земельну ділянку та доказів того, що станом на дату подання позову земельна ділянка була сформованим об`єктом цивільного права. Скаржник вважає, що внесення змін до договору оренди землі набувають чинності після їх державної реєстрації у відповідності зі ст.18, ст. 20 Закону «Про оренду землі», ст.792 ЦК України, однак, в матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації змін до договору оренди землі, і правова невизначеність у судових рішеннях в справі №926/955/13 унеможливлює проведення такої державної реєстрації.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, скаржник зазначає про те, що позивач та третя сторона у справі не спростували доводів відповідача про порушення принципу юридичної визначеності, які є підставою для відмови в задоволенні позову. Окрім того, апелянт вказує, що справу №926/2488/19 розглянуто за відсутності сплати позивачем судового збору, прокуратура Чернівецької області, на користь якої стягнуто судовий збір з відповідача, не є учасником справи №926/2488/19 і не має права на сплату судового збору чи його повернення.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор зазначає про безпідставність твердження позивачки про те, що не існує рішення суду, яким встановлено річну орендну плату за договором оренди землі №3326 від 07.12.2006 в сумі 51607,08 грн., оскільки під час розгляду справи № 926/2488/19 суд першої інстанції дослідив, що при прийнятті Господарським судом Чернівецької області рішення у справі №926/955/13 від 26.02.2014 було допущено помилку в мотивувальній частині рішення, а саме в четвертому абзаці третьої сторінки та третьому абзаці четвертої сторінки помилково зазначено Лист Управління Держкомзему у місті Чернівці від 11.11.2011 №1263, в якому є розбіжності з наданим позивачем у заяві про уточнення позовних вимог витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Головного управління Держземагентства у Чернівецькій області від 13.09.2013 №234/02-1/12-13 і який досліджувався в судовому засіданні 01.10.2013. З описової частини вказаного рішення вбачається, що «позов мотивується тим, що відповідачем не виконано викладене в пункті 13.9. рішення 15 сесії Чернівецької міської ради VІ скликання від 24.11.2011 №338 зобов`язання щодо приведення у відповідність до вимог рішення 24 сесії Чернівецької міської ради V скликання від 12.02.2008 №510 умов укладеного сторонами договору оренди від 07.12.2006 №3326 на земельну ділянку площею 0,2076 га, яка знаходиться за адресою: вул. Московської Олімпіади, 3-Б, в м. Чернівці, в частині розміру орендної плати за землю, виклавши пункт 7 договору в такій редакції: «Річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 51 607,08 грн.». Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 28.02.2014 у справі №926/955/13 виправлено допущені судом описки в мотивувальній частині рішення, а також в пунктах 2,3 резолютивної частини рішення зазначено уточнений позивачем розмір орендної плати - 51607,08 грн. Також прокурор вказує, що необґрунтованим є твердження апелянта про відсутність доказів заборгованості у відповідача у зв`язку з тим, що договір оренди не містить положень, де зазначено, що річна орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі і становить 51 607,08 грн., оскільки рішення суду про внесення змін до договору набуло законної сили 08.07.2014 і з дня набрання чинності цим рішенням у Чернівецької міської ради виникло право вимагати, а у ФОП Шупені М.С., відповідно обов`язок сплачувати орендну плату у збільшеному розмірі.

Щодо доводів апелянта про те, що Чернівецька міська рада не є власником земельної ділянки, оскільки земельна ділянка не зареєстрована і не є сформованим об`єктом цивільних прав прокурор зазначає, що земельна ділянка по вул. М.Олімпіади, 3-Б, м. Чернівці, загальною площею 0,2076 га, кадастровий номер 731013660:30:001:0048, сформована як об`єкт цивільних прав з визначеною площею та межами, кадастровим номером, що підтверджується договором оренди землі №3326 від 07.12.2006, укладеним з відповідачкою з додатками у виді кадастрового плану та плану зовнішніх меж землекористування, актів прийому-передачі земельної ділянки та встановлення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі на місцевості, копії яких наявні в матеріалах справи.

Окрім того, прокурор звертає увагу апеляційного суду про те, що до позовної заяви додано оригінал платіжного доручення про сплату судового збору за подання позову. Твердження апелянта про те, що судовий збір повинна сплатити Чернівецька місцева прокуратура, а не прокуратура Чернівецької області є безпідставним, оскільки Чернівецька місцева прокуратура не є позивачем у справі і не є юридичною особою, відповідно не має розрахункового рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 грудня 2006 року між Чернівецькою міською радою та фізичною особою-підприємцем Шупенею Марією Степанівною укладено договір оренди земельної ділянки за №3326, згідно з умовами якого, на підставі рішення 8 сесії Чернівецької міської ради V скликання від « 27» жовтня 2006 року за №136, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування та володіння земельну ділянку, кадастровий номер :30:001:0048, загальною площею 0,2076 га, яка розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Московської Олімпіади, 3-Б, економіко-планувальна зона №30, за кодом використання до УКЦВЗ: 1.11.6 - інша комерційна діяльність, на строк до 16.02.2054 для обслуговування будівлі.

Зазначений договір нотаріально посвідчений та зареєстрований 29.05.2007 у Чернівецькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК».

Відповідно до п.3 цього договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 512564 гривень.

Пунктом 7 даного Договору встановлено, що річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі і становить 8303,54 грн.

Відповідно до п.10 Договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених цим договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у т. ч. внаслідок інфляції та індексації у відповідності до чинного законодавства; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках передбачених законом.

У пункті 28 Договору сторони погодили, що зміна умов цього договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткових договорів. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов цього договору спір розв`язується у судовому порядку.

Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки на місцевості в оренду для обслуговування будівлі від 07.12.2006 Чернівецька міська рада як орендодавець передала, а підприємець Шупеня М.С. прийняла в оренду земельну ділянку, яка розташована на вул. Московської Олімпіади. 3-Б, площею 0,2076 га, на місцевості у відповідності з актом встановлення та погодження меж земельної ділянки в розмірах згідно плану.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області 26.02.2014 у справі №926/955/13 (із врахуванням ухвали Господарського суду Чернівецької області 28.02.2014 у справі №926/955/13 про виправлення помилки) до договору оренди землі №3326 від 7 грудня 2006 року, укладеного між Чернівецькою міською радою та фізичною особою підприємцем Шупенею Марією Степанівною внесено зміни, а саме пункт 7 Договору викладено в такій редакції: «Річна орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі і становить 51607,08 грн».

Колегія суддів апеляційної інстанції критично оцінює доводи скаржника про те, що матеріалами справи не підтверджується те, що рішення у справі №926/955/13 містить пункт, яким внесено зміни до договору, оскільки рішенням Господарського суду Чернівецької області від 26,02.2014 у справі №926/955/13 позов задоволено; внесено зміни до укладеного між сторонами договору оренди землі № 3326 від 07 грудня 2006 року, викладено пункт 7 договору в наступній редакції: «Річна орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 49 029,93 грн».

При цьому, згідно пункту 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду Чернівецької області від 28 лютого 2014 року виправлено помилку в пункті 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року та викладено пункт 7 договору в наступній редакції: «Річна орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 51 607,08 грн».

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08 липня 2014 року по справі №926/955/13 рішення Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року у справі № 926/955/13 залишено без змін.

Відповідно до ч.5 ст.85 ГПК України (в редакції, що діяла на момент прийняття постанови суду апеляційної інстанції), рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Відтак, рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2014 у справі №926/955/13, з урахуванням виправлень відповідно до ухвали Господарського суду Чернівецької області від 28.02.2014 у справі №926/955/13, набрало законної сили - 08.07.2014 на підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду від 08.07.2014.

Окрім того, ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2020 у справі №926/955/13 відмовлено у задоволенні заяви відповідача Фізичної особи підприємця Шупеня Марії Степанівни від 23.01.2020 про перегляд рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2014 за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Сферою регулювання статті 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Горнсбі проти Греції» наголошує, що «право на справедливий судовий розгляд було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов?язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, виконання судового рішення є однією з найважливіших стадій судового розгляду, оскільки сам судовий розгляд втрачав би свій сенс, якщо судові рішення не виконувалися б».

Слід зазначити, що відповідач, будучи учасником справи №926/955/13, а також оскаржуючи рішення Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року у справі №926/955/13 в апеляційному порядку, був обізнаний зі змістом оскаржуваного ним рішення, а згодом - з набранням законної сили вказаним рішенням.

Також колегія суддів звертає увагу, що виправлення описок у рішенні суду, яке на момент виправлення описки ще не набрало законної сили, за своїм змістом не є порушенням принципу правової визначеності, на необхідність застосування якого покликається скаржник.

Так, принцип правової визначеності, тлумачення якого міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Рябих проти Росії», «Науменко проти України», «Праведная проти Росії», «Христов проти України» (які також перелічує скаржник в апеляційній скарзі), полягає у тому, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків.

Натомість, внесення виправлення в рішення суду є процесуальним засобом усунення допущених при викладенні тексту судового рішення помилок, які не зачіпають суті та змісту рішення, фактично встановлених в ньому обставин.

В описовій частині рішення Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року у справі №926/955/13 зазначено, що позов мотивується тим, що відповідачем не виконано викладене в пункті 13.9. рішення 15 сесії Чернівецької міської ради VІ скликання від 24.11.2011 №338 зобов`язання щодо приведення у відповідність до вимог рішення 24 сесії Чернівецької міської ради V скликання від 12.02.2008 №510 умов укладеного сторонами договору оренди від 07.12.2006 №3326 на земельну ділянку площею 0,2076 га, яка знаходиться за адресою: вул. Московської Олімпіади, 3-Б в м. Чернівці, в частині розміру орендної плати за землю, виклавши пункт 7 договору в такій редакції: «Річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 51 607,08 грн.»; в мотивувальній частині суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню; в п.1 резолютивної частини зазначено, що позов задоволено, відтак пункт 2 резолютивної частини рішення, викладений в редакції п.4 резолютивної частини ухвали Господарського суду Чернівецької області від 28.02.2014 у справі №926/955/13, повністю відповідає суті та змісту рішення.

Щодо зауваження апелянта про те, що в п.1 резолютивної частини ухвали Господарського суду Чернівецької області від 28.02.2014 у справі №926/955/13, зазначено «виправити помилки в рішенні господарського суду Чернівецької області від 26.02.2014 №926/9755/13» слід зазначити, що тут має місце очевидна механічна помилка в номері справи, допущена при комп`ютерному наборі тексту, яка не має істотного значення з огляду на те, що ухвалу постановлено у справі №926/955/13. Окрім того, як зазначив в оскаржуваному рішення місцевий господарський суд, справа за №926/9755/13 у провадження Господарського суду Чернівецької області відсутня. Колегія суддів звертає увагу апелянта, що виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер.

Наведеним також спростовуються аргументи апелянта про те, що при винесенні рішення у справі №926/2488/19 в основу задоволення позову покладено ухвалу, якою було порушено принцип юридичної визначеності.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник також зазначав, що за таких обставин слід було застосувати концепцію Європейського суду з прав людини «плода отруєного дерева». На переконання колегії суддів вказані аргументи не є доречними з огляду на те, що сформована практикою Європейського суду з прав людини доктрина «про плоди отруєного дерева» передбачає, що якщо джерело доказів є недопустимим (отриманим незаконним шляхом), усі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими самими (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», «Шабельник проти України», «Яременко проти України») та застосовується при оцінюванні доказів у кримінальному процесі.

У відповідності до ч.3 ст.653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ч.5 ст. 188 ГК України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Отже, з огляду на приписи ч.3 ст.653 ЦК України та ч.5 ст.188 ГК України, у сторін виникло зобов`язання виконувати договір оренди землі на нових умовах лише з 08.07.2014 (дня набрання чинності рішенням від 26.02.2014 у справі №926/955/13). Тобто з 08.07.2014 у позивача виникло право вимагати, а у відповідача виник обов`язок сплачувати орендну плату, розраховану на підставі нової нормативної грошової оцінки.

Аналогічні правові висновки щодо моменту набуття чинності змін до договору оренди землі викладено Верховним Судом у постановах 27.01.2020 у справі №922/676/19, від 11.12.2019 у справі №922/1298/19, від 31.10.2018 у справі №916/170/18.

Колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про відсутність в матеріалах справи доказів того, що Чернівецька міська рада є власником земельної ділянки, а також про те, що земельна ділянка не зареєстрована і не є сформованим об`єктом цивільних прав, оскільки такі судження спростовуються договором оренди №3326 від 07.12.2006, укладеним між сторонами, з доданими до нього кадастровим планом земельної ділянки, наданої в оренду приватному підприємцю Шупені Марії Степанівні для обслуговування будівлі в м. Чернівці по вул. Московської Олімпіади, 3-Б, кадастровий номер 0:30:001:0048; актом встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та передача і прийом її в натурі (на місцевості); планом меж земельної ділянки.

В договорі оренди, укладеному сторонами зазначено, що земельна ділянка, яка є предметом оренди, має присвоєний кадастровий номер та знаходиться в адміністративних межах міста Чернівці.

Відповідно до ч.2 ст.83 ЗК України у комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Апелянт не наводить жодних аргументів чи доказів, які б підтверджували те, що земельна ділянка, яка перебуває в оренді, належить до державної чи приватної власності.

В п.16 договору оренди №3326 від 07.12.2006 зазначено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється згідно з проектом землеустрою по відведенню земельної ділянки, виконаним Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації, затвердженої рішенням 8 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 27.10.2006 №136.

У відповідності до ст.791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, договорів та інших правочинів.

Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу положень частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України «Про оренду землі»). Аналогічні положення містить і частина 1 ст. 93 Земельного кодексу України.

В ч.1 ст. 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до статей 13, 15 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з статтею 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У відповідності із п. 14.1.136 ст.14 Податкового кодексу України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Як вбачається з листа Головного управління ДПС у Чернівецькій області №1803/24-13-56-07 від 25.10.2019 на запит Чернівецької місцевої прокуратури від 09.10.2019 №107-8636вих19, Департамент містобудівного комплексу земельних відносин Чернівецької міської ради листом від 04.09.2014 повідомив ГУ ДФС у Чернівецькій області про рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2014 та 28.06.2014 у справі №926/955/13. ФОП Шупеня М.С. за 2014-2019 рр. подавала податкові декларації по орендній платі за землю за кожен рік окремо, без врахування нової нормативно-грошової оцінки землі та щорічного коефіцієнта індексації нормативно-грошової оцінки землі. Відповідно до інформації ГУ ДПС у Чернівецькій області суми недоплат становлять: за 2014 рік 19 975,97 грн., за 2015 рік - 51450,53 грн., за 2016 рік - 73 728,6 грн., за 2017 рік - 78 152,31 грн., за 2018 - 78 152,31 грн., за період з 01.01.2019 по 31.08.2019 - 52 101,54 грн.

Відповідно до розрахунку до позовної заяви заборгованість ФОП Шупені М.С. зі сплати орендної плати за договором оренди землі №3326 від 07.12.2006 становить : за 2014 рік 19 975,97 грн., за 2015 рік - 51450,53 грн., за 2016 рік - 73 728,6 грн., за 2017 рік - 78 152,31 грн., за 2018 - 78 152,31 грн., за період з 01.01.2019 по 15.08.2019 - 35 783,34 грн. Загальний розмір заборгованості за період з 09.07.2014 по 15.08.2019 становить 337 026,76 грн.

У заяві від 11.03.2020 відповідач клопотав перед Господарським судом Чернівецької області про застосування наслідків спливу строку позовної давності та зазначав, що строк позовної давності розпочався з 08.07.2014 - дня набрання законної сили рішенням суду у справі №926/955/13 і збіг 08.07.2017.

Згідно з ч.1.ст.256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі зробленою до винесення ним рішення. Частиною четвертою цієї норми передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, але за наслідками спливу строку позовної давності розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 205 744,46 грн. - за період з 07.11.2016 по 15.08.2019 з урахуванням дати звернення прокурора з позовом - 07.11.2019.

При цьому безпідставними є доводи скаржника про необхідність обчислення строку позовної давності за період трьох років до 07.11.2020, оскільки прокурор звернувся з позовом до господарського суду 07.11.2019 і помилкове зазначення року є очевидною технічною опискою, адже, і на момент ухвалення оскарженого рішення - 20.03.2020, і на момент ухвалення постанови суду апеляційної інстанції вказана дата - 07.11.2020 ще не настала.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що справу було розглянуто в місцевому господарському суді за відсутності доказів сплати судового збору, такі спростовуються матеріалами справи - а саме платіжним дорученням №1484 від 19.12.2018, з призначенням платежу «судовий збір за позовом керівника Чернівецької місцевої прокуратури, Господарський суд Чернівецької області» з відміткою ГУ ДКСУ у Чернівецькій області про здійснення оплати 21.12.2018.

Щодо доводів апелянта про те, що прокуратура Чернівецької області, на користь якої стягнуто судовий збір з відповідача, не є учасником справи №926/2488/19 і не має права на сплату судового збору чи його повернення, слід зазначити, що у випадку звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі компетентного органу фактичним позивачем є держава, і саме вона набуває процесуальної дієздатності і є учасником справи. У відповідності до ст.2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладено серед іншого функції представництва інтересів держави в суді. У даному спорі за захистом інтересів держави звернулась не Чернівецька місцева прокуратура, а Керівник Чернівецької місцевої прокуратури як прокурор. Відповідно до ст.5 Закону України «Про прокуратуру» функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами, а відповідно до п.2 ч.5 ст. 7 цього закону єдність системи прокуратури України забезпечується єдиним статусом прокурорів. Кожен прокурор наділений у межах своєї компетенції єдиними повноваженнями та правовими засобами їх реалізації.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Шупені Марії Степанівни б/н від 16.04.2020 (вх.ЗАГС. №01-05/1468/20 від 17.04.2020) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.03.2020 - залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги - покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи №926/2488/19 повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст складено 21.09.2020.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.