ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2020 р. Справа№ 910/17709/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2019

у справі №910/17709/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ИССО»

до Установи « 28 Управління начальника робіт»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Міністерство оборони України

про стягнення 1 036 899,32 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ИССО» (далі - ТОВ «ИССО», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Установи « 28 Управління начальника робіт» (далі - Установа « 28 УНР», відповідач) про стягнення 1 036 899,32 грн, з яких 806 769,09 грн основного боргу, 45 927,44 грн 3% річних та 184 202,79 грн збитків від інфляції, вказуючи на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань зі сплати орендних платежів за договором оренди машин та механізмів від 03.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України (далі також - третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 у справі №910/17709/18 позов задоволено, стягнуто з Установи « 28 УНР» на користь ТОВ «ИССО» 806 769,09 грн основного боргу, 45 927,44 грн 3% річних, 184 202,79 грн збитків від інфляції, 15 553,49 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з доведеності позивачем наявності заборгованості відповідача за договором оренди машин та механізмів від 03.10.2016, а також наявності підстав для стягнення такої заборгованості, нарахованих на неї 3% річних та збитків від інфляції.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, Міністерство оборони України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач наголошував на тому, що фактично послуги з оренди не надавались, передача машин та механізмів згідно договору не здійснювалась, підстав як для укладення, так і для реального виконання договору не було; договір не відповідає закону та суперечить інтересам держави і суспільства; висновок суду про те, що відповідач 01.12.2016 додатково взяв в оренду самосвал Камаз 55102 АК6453АО не відповідає обставинам справи; судом безпідставно прийнято рішення про стягнення орендної плати за 20 одиниць техніки, тоді як відповідачем було прийнято в оренду техніку в кількості 16 одиниць; судом не надано оцінки поясненням відповідача та доказам того, що частина техніки не належала ТОВ «ИССО», а відтак, не могла бути предметом договору оренди; судом не наведено підстави для відмови у задоволенні клопотання відповідача про витребування технічних паспортів на зазначену техніку та не встановлено факт наявності у позивача права на передачу в оренду техніки; орендована техніка не обліковувалася на позабалансовому рахунку відповідача, що є обов`язковою операцією при оренді; в оскаржуваному рішенні відсутній обґрунтований розрахунок та не наведені правові підстави для нарахування та сплати орендної плати, що підлягає стягненню з відповідача за договором.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 у справі №910/17709/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 28.08.2019, встановлено ТОВ «ИССО» та Установі « 28 УНР» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Підтримуючи доводи та вимоги апеляційної скарги Міністерства оборони України, відповідач вказував на те, що підготовче засідання у справі 21.02.2019 тривало не більше 10 хвилин, при цьому, судом упереджено не було розглянуто клопотання Установи « 28 УНР» про витребування доказів та не наведено мотивів відхилення заявленого клопотання; передчасне закриття підготовчого провадження у даній справі позбавило відповідача права на пред`явлення зустрічного позову про визнання договору оренди недійсним, чим порушено принципи рівності та змагальності сторін; судом безпідставно не прийнято до уваги доводи представників відповідача та третьої особи щодо кількісного складу машин та механізмів, переданих в оренду, у зв`язку з чим безпідставно прийнято рішення про стягнення орендної плати за 20 одиниць техніки; передані в оренду, за доводами позивача, машини і механізми не перебувають на обліку за ТОВ «ИССО»; судом не досліджено доводи відповідача та третьої особи щодо недійсності договору оренди та зловмисної домовленості щодо його підписання.

Позивач також скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на те, що Міністерство оборони України не має ані матеріальної заінтересованості в даному судовому процесі, ані процесуальної, а укладений між сторонами договір оренди не впливає на його права та обов`язки; факт користування відповідачем машинами та механізмами за договором оренди підтверджується актами надання послуг, складеними в двосторонньому порядку без зауважень; розрахунок заборгованості проводився відповідно умов договору, які встановлювали ідентичну за розміром орендну плату в сумі 350,00 грн за один об`єкт оренди; твердження апелянта про те, що вантажний тягач КАМАЗ 54112 № НОМЕР_1 з напівпричепом КЗАП 9385 № НОМЕР_2 є цілісним об`єктом оренди та не можуть використовуватись поодинці є помилковими, оскільки останні мають самостійні реєстраційні номери та є технічно самостійними одиницями; суд не зобов`язаний надавати оцінку економічній доцільності укладення договору між сторонами; відповідач своїми фактичними діями щодо сплати орендних платежів підтвердив факт оренди та користування майном позивача, що свідчить про реальність господарських операцій за договором; лист Регіонального сервісного центру в м. Києві №31/26-2096, на який посилається апелянт, не має доказового значення у справі, оскільки з його змісту неможливо встановити наявність або відсутність обставин, що мають значення для справи; відповідачем та апелянтом не надано суду жодних доказів на підтвердження їх правової позиції.

28.08.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від третьої особи надійшло клопотання про зупинення провадження у зв`язку з об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення справи №910/4504/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2019 зупинено апеляційне провадження у справі №910/17709/18 до набрання законної сили рішенням у справі №910/4504/19, зобов`язано сторони повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

18.02.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку з усуненням обставин, що зумовили його зупинення.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/730/20 від 19.02.2020 у зв`язку з прийняттям рішення Вищої ради правосуддя від 12.12.2019 про звільнення судді ОСОБА_1 , яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/17709/18.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2020 апеляційну скаргу у справі №910/17709/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Дикунської С.Я., Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 у справі №910/17709/18 прийнято до провадження вищевказаним складом суду та призначено до розгляду на 01.04.2020.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1108/20 від 19.03.2020 у зв`язку з перебуванням судді Дикунської С.Я. та неможливістю вирішення процесуальних питань, пов`язаних з подальшим розглядом справи у визначеному складі суддів, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/17709/18.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2020 апеляційну скаргу у справі №910/17709/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2020 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 у справі №910/17709/18 прийнято до провадження вищевказаним складом суду, повідомлено учасників провадження, що розгляд апеляційної скарги 01.04.2020 не відбудеться, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.05.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 зупинено апеляційне провадження у справі №910/17709/18 до набрання законної сили рішенням у справі №910/4626/20.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.07.2020 касаційну скаргу ТОВ «ИССО» задоволено, ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 у справі № 910/17709/18 скасовано, справу №910/17709/18 передано для продовження розгляду до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 розгляд апеляційної скарги призначено на 23.09.2020.

23.09.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Міністерства оборони України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641. Якою з 01.08.2020 до 31.10.2020 продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 та від 20.05.2020 №392.

У судове засідання третя особа явку свого уповноваженого представника не забезпечила, про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Розглянувши подане третьою особою клопотання про відкладення розгляду справи, обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності її представника, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування його пояснень, а у поданому клопотанні третя особа не зазначає причин, які безпосередньо перешкоджають йому забезпечити явку свого представника у судове засідання, тоді як саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відмовити у задоволенні вказаного клопотання третьої особи та здійснити розгляд скарги за її відсутності.

Відповідна правова позиція з процесуального питання щодо можливості перегляду судового рішення у період дії карантину за відсутності учасників справи, повідомлених належним чином, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.05.2020 у справі №908/2323/19.

До того ж, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що представник третьої особи має можливість брати участь у судовому засіданні поза межами суду дистанційно - у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису, зокрема, за допомогою сервісу «EASYCON».

Крім того, колегія суддів зазначає, що учасники апеляційного провадження, з метою реалізації принципів змагальності та диспозитивності (ст. ст. 13, 14 ГПК України) не позбавлені можливості до дня судового засідання, уникаючи безпосереднього відвідування установи суду, подати свої вмотивовані письмові пояснення, скориставшись засобами електронного зв`язку задля дотримання своєчасного розгляду апеляційної скарги як елементу права на справедливий суд.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги Міністерства оборони України, просив оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представники позивача вимоги апеляційної скарги не визнали, доводи, на яких вона ґрунтується вважають безпідставними, а оскаржуване рішення законним, у зв`язку з чим просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу третьої особи - без задоволення.

23.09.2020 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 03.10.2016 між Установою «28 УНР» (у тексті договору - орендар) та ТОВ «ИССО» (у тексті договору - орендодавець) було укладено договір оренди машин та механізмів № б/н (далі - договір), згідно зі ст. 1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування наступні автомобілі та механізми:

1. ГАЗ-2217-404, НОМЕР_3 .

2. ГАЗ-33021, НОМЕР_4 .

3. КамАЗ НОМЕР_5 .

4. КамАЗ 55102 НОМЕР_6 .

5. КамАЗ 55111 НОМЕР_2 .

6. КЗАП 9385 НОМЕР_7 .

7. Шевролет Лачетті НОМЕР_8 .

8. Шевролет Нива, НОМЕР_9 .

9. Автокран МАЗ 5334 НОМЕР_10

10. Екскаватор НОМЕР_11

11. Шевролет Епіка, НОМЕР_12 .

12. ГАЗ-3110-312 НОМЕР_13

13. ГАЗ-33021 НОМЕР_14

14. КамАЗ 55102 НОМЕР_15

15. КамАЗ 5410 НОМЕР_16

16. КЗАП 9385 НОМЕР_17

17. КамАЗ 55111 СБ92-В1 НОМЕР_18

18. Екскаватор НОМЕР_19 .

За умовами пунктів 3.1, 3.2 договору розмір орендної плати за 1 об`єкт в цілому складає 350,00 грн за 1 робочий день, в тому числі ПДВ. Орендна плата сплачується орендарем щомісяця в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця, не пізніше 10 числа кожного місяця, що слідує за звітним.

Згідно з п. 4.1 договору орендовані машини та механізми передаються орендарю протягом 3 днів з моменту підписання даного договору оренди. Передача машин і механізмів в оренду здійснюється по акту приймання-передачі.

Відповідно до абзацу 1 розділу 9 договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором оренди.

На виконання умов договору сторонами складено акт прийому-передачі машин та механізмів від 03.10.2019, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування наступні машини та механізми: 1. ГАЗ-2217-404, НОМЕР_3 ; 2. ГАЗ-33021, НОМЕР_4 ; 3. КамАЗ НОМЕР_5 ; 4. КамАЗ 55102 НОМЕР_6 ; 5. КамАЗ 55111 НОМЕР_2 ; 6. КЗАП 9385 НОМЕР_7 ; 7. Шевролет Лачетті НОМЕР_8 ; 8. Шевролет Нива, НОМЕР_9 ; 9. автокран МАЗ 5334 НОМЕР_10 ; 10. екскаватор НОМЕР_11 ; 11. Шевролет Епіка, НОМЕР_12 ; 12. ГАЗ-3110-312 НОМЕР_13 ; 13. ГАЗ-33021 НОМЕР_14 ; 14. КамАЗ 55102 НОМЕР_15 ; 15. КамАЗ 5410 НОМЕР_16 ; 16. КЗАП 9385 НОМЕР_17 ; 17. КамАЗ 55111 СБ92-В1 НОМЕР_18 ; 18. Екскаватор НОМЕР_19 .

01.11.2016 між сторонами укладено доповнення до договору оренди машин та механізмів від 03.10.2016, згідно з п. 1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне у користування наступні механізми:

- екскаватор НОМЕР_20 ;

- бульдозер Т-130.

На виконання умов доповнення від 01.11.2016 до договору сторонами підписано акт № 2 від 01.11.2016, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв наступні машини та механізми: екскаватор НОМЕР_20 ; бульдозер Т-130.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідно до листа від 31.10.2016 № 124-1 відповідачем було повернуто 1 одиницю техніки, а саме: автомобіль Шевролет Лачетті ( д.н. НОМЕР_8 , що підтверджується актом приймання-передачі № 3 від 01.11.2016.

Крім того, 01.12.2016 відповідачем було передано позивачеві 1 одиницю техніки, а саме: самосвал КамАЗ 55102 НОМЕР_6 , що підтверджується актом приймання-передачі механізмів від 01.12.2016 по договору оренди від 03.10.2016.

15.05.2017 ТОВ «ИССО» звернулося до Установи « 28 УНР» з листом № 10, в якому просило розглянути питання про дострокове розірвання договору оренди машин та механізмів від 03.10.2016 з 01 червня 2017 року.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, сторони досягли згоди щодо розірвання вказаного договору достроково та 31.05.2017 за актом приймання-передачі механізмів за договором оренди машин та механізмів від 03.10.2016 орендар передав, а орендодавець прийняв наступні механізми: 1. ГАЗ-2217-404, НОМЕР_3 ; 2. ГАЗ-33021, НОМЕР_4 ; 3. КамАЗ НОМЕР_5 ; 4. КамАЗ 55102 НОМЕР_6 ; 5. КамАЗ 55111 НОМЕР_2 ; 6. КЗАП 9385 НОМЕР_7 ; 7. Шевролет Лачетті НОМЕР_8 ; 8. Шевролет Нива, НОМЕР_9 ; 9. автокран МАЗ 5334 НОМЕР_10 ; 10. екскаватор НОМЕР_11 ; 11. Шевролет Епіка, НОМЕР_12 ; 12. ГАЗ-3110-312 НОМЕР_13 ; 13. ГАЗ-33021 НОМЕР_14 ; 14. КамАЗ 55102 НОМЕР_15 ; 15. КамАЗ 5410 НОМЕР_16 ; 16. КЗАП 9385 НОМЕР_17 ; 17. КамАЗ 55111 СБ92-В1 НОМЕР_18 ; 18. Екскаватор НОМЕР_19 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач стверджував, що на виконання умов договору ТОВ «ИССО» надало Установі « 28 УНР» послуги оренди за вищевказаним договором на загальну суму 1 097 962,54 грн, проте, відповідач сплатив орендну плату за користування автомобілями та механізмами лише частково, здійснивши орендні платежі на загальну суму 291 193,45 грн, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість у розмірі 806 769,09 грн.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орендних платежів за користування об`єктом оренди за договором, позивач звернувся за даним позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості, а також нарахованих не неї інфляційних втрат та 3% річних.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором оренди (найму), за яким, відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України), одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права.

При цьому, доводи апелянта та відповідача про те, що укладений між сторонами договір машин та механізмів від 03.10.2016 має ознаки фіктивності, укладений за зловмисної домовленості та з порушенням вимог ст. 73-1 ГК України, оскільки відповідач є державною госпрозрахунковою установою Міністерства оборони України, яка заснована на державній власності та належить до сфери управління останнього, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що такі доводи були предметом розгляду у справі №910/4504/19 за позовом Установи « 28 УНР» до ТОВ «ИССО» про визнання вказаного договору недійсним та стягнення матеріальної шкоди у розмірі 345970,42 грн, за результатами розгляду якої з наведених підстав договір не було визнано недійсним.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/4504/19, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2020, яка набрала законної сили та до суду касаційної інстанції не оскаржувалась, відмовлено у задоволенні позову « 28 УНР» до ТОВ «ИССО» про визнання недійсним договору оренди машин та механізмів № б/н від 03.10.2016 (з доповненнями від 01.11.2016) та стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до частини 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, за умовами пунктів 3.1, 3.2 договору розмір орендної плати за 1 об`єкт в цілому складає 350,00 грн за 1 робочий день, в тому числі ПДВ. Орендна плата сплачується орендарем щомісяця в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця, не пізніше 10 числа кожного місяця, що слідує за звітним.

Колегією суддів встановлено, що факт передання позивачем та приймання відповідачем в строкове платне користування об`єкта оренди, а саме, визначених у ст. 1 договору автомобілів та механізмів в кількості 18 одиниць та в п. 1 доповнення від 01.11.2016 до договору механізмів в кількості 2 одиниці, підтверджується актом приймання-передачі машин та механізмів від 03.10.2019 та актом приймання-передачі машин та механізмів №2 від 01.11.2016, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками господарюючих суб`єктів.

Разом з тим, повернення відповідачем вказаних машин та механізмів відбулося лише 31.05.2017 за відповідним актом приймання-передачі механізмів, окрім автомобіля Шевролет Лачетті, реєстраційний номер НОМЕР_8 та самосвала КамАЗ 55102, реєстраційний номер НОМЕР_6 , які були повернуті орендодавцю за відповідними актами від 31.10.2016 та від 01.12.2016.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження вартості наданих послуг оренди за договором оренди у розмірі 1 097 962,54 грн позивачем надано суду наступні акти надання послуг: № 2 від 31.10.2016 на суму 126001,20 грн, № 6 від 30.11.2016 на суму 154001,76 грн, № 16 від 30.12.2016 на суму 146301,67 грн, № 2 від 31.01.2017 на суму 133001,52 грн, № 3 від 28.02.2017 на суму 133001,52 грн, № 6 від 31.03.2017 на суму 146301,67 грн, № 8 від 28.04.2017 на суму 126351,44 грн, № 15 від 31.05.2017 на суму 133001,52 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що надані позивачем акти надання послуг підписані уповноваженими особами обох сторін, підписи яких скріплені печатками юридичних осіб, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку», затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995 № 88, а тому є належними та допустимими доказами на підтвердження вартості наданих послуг оренди за договором оренди автомобілів і механізмів № б/н від 03.10.2016.

Разом з тим, відповідач не в повному обсязі розрахувався за оренду вищевказаних автомобілів та механізмів, сплативши орендні платежі лише на суму 291 193,45 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 3954 від 31.03.2017 на суму 176917,53 грн (оплата за оренду автотранспорту по рахунку № 2 від 31.10.2016 та часткова оплата по рахунку № 6 від 30.11.2016), № 4225 від 30.06.2017 на суму 25000,00 грн (за послуги оренди автотранспорту за травень згідно рахунку № 12 від 31.05.2017), № 4302 від 28.07.2017 на суму 86275,92 грн (оренда автотранспорту по рахунку № 6 від 30.11.2016), № 4307 від 03.08.2017 на суму 3000,00 грн (оренда автотранспорту по рахунку № 6 від 30.11.2016).

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендних платежів за договором оренди автомобілів і механізмів № б/н від 03.10.2016 становить 806 769,09 грн.

Крім того, вказана заборгованість підтверджується підписаним між сторонами актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.12.2017.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з положеннями статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, враховуючи те, що борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, а його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 806 769,09 грн є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором оренди, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 45 927,44 грн 3% річних, нарахованих за період з 10.11.2016 по 19.12.2018, а також 184 202,79 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з листопада 2016 року по листопад 2018 року.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції за заявлений позивачем період прострочення, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 45 927,44 грн 3% річних та 184 202,79 грн інфляційних втрат.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та стягнення з Установи « 28 УНР» на користь ТОВ «ИССО» 806 769,09 грн основного боргу, 45 927,44 грн 3% річних, 184 202,79 грн збитків від інфляції.

При цьому, твердження скаржника про відсутність в оскаржуваному рішенні обґрунтованого розрахунку заборгованості, на переконання колегії суддів, є безпідставними, оскільки обов`язок надати обґрунтований розрахунок позовних вимог покладено саме на позивача, яким було виконано вказаний обов`язок.

Так, в матеріалах справи містяться детальні розрахунки 3% річних та інфляційних втрат із зазначенням суми заборгованості за відповідний період, які перевірено судом першої та апеляційної інстанції.

При цьому, заперечуючи проти обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку, відповідач або третя особа не були позбавлені права подати суду контррозрахунок, однак, своїм правом при розгляді даної справи не скористалися.

Доводи скаржника про те, що вантажний тягач КАМАЗ 54112 № НОМЕР_1 з напівпричепом КЗАП 9385 № НОМЕР_2 є цілісним об`єктом оренди та не можуть використовуватись поодинці, судова колегія також відхиляє, оскільки такі транспортні засоби мають самостійні реєстраційні номери, є технічно самостійними одиницями та відповідно до умов договору передані в оренду відповідачеві як окремі об`єкти оренди.

Водночас, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо невідповідності висновку суду про те, що 01.12.2016 відповідачеві також було передано в оренду самосвал Камаз 55102 АК6453АО, адже відповідно до акту приймання-передачі механізмів від 01.12.2016 по договору оренди від 03.10.2016 вказаний автомобіль було повернуто відповідачем позивачеві, однак, на переконання колегії суддів, такий висновок суду не призвів до неправильного вирішення справи.

Також колегія суддів враховує доводи скаржника та відповідача про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи норм процесуального права, що на їх думку проявилось, зокрема, в діях суду щодо відхилення клопотання відповідача про витребування у позивача технічних паспортів на кожну одиницю переданої в оренду техніки та клопотання третьої особи про витребування у позивача інформації з документальним підтвердженням про балансову вартість орендованої техніки станом на 01.01.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані клопотання були заявлені відповідачем у відзиві на позовну заяву та третьою особою у письмових поясненнях по справі, однак, залишені судом першої інстанції без задоволення, що, на переконання колегії суддів не призвело до неправильного вирішення справи та у відповідності до ч. 3 ст. 277 ГПК України не є порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

З огляду на викладене, доводи апелянта та відповідача щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи учасників справи, викладені в апеляційній скарзі та у відзивах на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 18.04.2019 у справі №910/17709/18 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Міністерства оборони України - без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 129 ГПК України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 у справі №910/17709/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 у справі №910/17709/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17709/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.09.2020.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз