ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2020 р. Справа№ 910/11540/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

секретар судового засідання Шевченко В.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.02.2020 (повний текст рішення складено 17.02.2020)

у справі № 910/11540/19 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ASCO d.o.o.»

до 1. Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України

2. Головного управління Державної фіскальної служби України

в Закарпатській області

3. Державної казначейської служби України

про відшкодування шкоди у розмірі 12 750,68 євро (358 252,03 грн.)

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ASCO d.o.o.» (далі - ТОВ «ASCO d.o.o.», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-1), Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області (далі - відповідач-2), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-3) про відшкодування шкоди у розмірі 12 750,68 євро (358 252,03 грн.). В обґрунтування своїх вимог зазначило, що неправомірна бездіяльність посадових осіб ГУ ДФС у Закарпатській області та Закарпатської митниці ДФС, яка полягала у неповерненні власникові - ТОВ «ASCO d.o.o.» після закриття кримінального провадження майна, яке на праві власності належить товариству, і було вилучене та перебувало на відповідальному зберіганні в якості речових доказів, призвело до втрати зазначеного майна, відтак наявні правові підстави для відшкодування збитків, що складаються з вартості майна на день його вилучення (01.12.2015) - 323 034,79 грн., що еквівалентно 12 750,68 євро.

Заперечуючи проти позову, Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України (відповідач-1) подала відзив, в якому стверджувала, що після набрання законної сили постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2018, якою, зокрема, вирішено повернути транспортні засоби та технічні паспорти власнику або представнику за довіреністю, за видатковою накладною №2 від 11.01.2019 спірні транспортні засоби були видані представнику позивача, а 17.01.2019 вони були вивезені за межі митної території України.

Державна казначейська служба України також подала відзив на позовну заяву, в якому стверджувала, що казначейство не може нести відповідальності за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. При цьому, зазначила, що як позовна заява, так і додані до неї матеріали не містять жодного рішення суду про визнання дій відповідачів або казначейства протиправними або неправомірними, внаслідок чого порушено право позивача.

У наданій суду першої інстанції відповіді на відзив позивач зазначив, що 17.01.2019 посадовими особами Закарпатської митниці ДФС, якими проводилася передача транспортних засобів, належних на праві власності ТОВ «ASCO d.o.o.», було допущено протиправні дії, які полягали в тому, що вантажний автомобіль та напівпричіп були передані особі, яка не є власником й не має права володіти та користуватися переданим майном, без жодного документу, виданого власником цього майна, а також без повідомлення власника про передачу його майна третій особі, внаслідок чого транспортні засоби без згоди ТОВ «ASCO d.o.o.» були видані іншій особі та вибули за межі території України і їх повернення є неможливим. Крім цього, позивач стверджував, що 06.05.2016 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було винесено ухвалу у справі № 308/4277/16-к, якою визнано протиправною бездіяльність старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області підполковника податкової міліції Мазюти P.І., яка полягає у неповерненні власникові - ТОВ «ASCO d.o.o.» тимчасово вилученого у нього майна і документів, а саме, вантажного автомобіля марки «MAN» кузов номер - НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_2 , напівпричепу марки «SCHWARZMULLER» кузов номер - НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_4 , технічних паспортів на зазначені транспортні засоби №В4452285 від 12.05.2015 та №В4452286 від 12.05.2015.

Головне управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області також надало відзив, в якому зазначило, що у зв`язку із закриттям кримінальної справи відповідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2018, транспортні засоби були видані Закарпатською митницею ДФС представнику позивача та вивезені за межі митної території України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/11540/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного бюджету України (Державна казначейська служба України) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ASCO d.o.o.» матеріальну шкоду в сумі 12 750, 68 євро та 5 684, 86 грн. судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України оскаржила його в апеляційному порядку, просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, 07.12.2015 спірні транспортні засоби було вилучено посадовою особою відповідача - 2 як речові докази в межах кримінального провадження після прийняття посадовою особою відповідача-2 рішення про закриття кримінального провадження, 17.04.2018 посадовою особою відповідача-2 вилучені транспортні засоби були повернуті відповідачу-1. В подальшому після повернення відповдіачем-2 Закарпатській митниці оригіналу адміністративної справи та вилучених транспортних засобів, справа про порушення митних правил була направлена до суду. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2018 встановлено, зокрема, повернути транспортні засоби та технічні паспорта власнику або його представнику за довіреністю. Після набрання законної сили постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2018, якою, зокрема, вирішено повернути транспортні засоби та технічні паспорти власнику або його представнику за довіреністю, видатковою накладною №2 від 11.01.2019 згадані транспортні засоби були видано представнику позивача, а 17.01.2019 їх було вивезено за межі митної території України. Наведені фактичні дані вказують на ознаки злочинних дій, спрямованих на безпідставне заволодіння майном та стягнення коштів Державного бюджету. Водночас, вважає, що матеріали справи вказують на ознаки причетності до вказаних дій посадових осіб позивача, адже за результатами проведеної відповідачем-1 перевірки встановлено, що директором ТОВ «ASCO d.o.o.», якому, згідно свідоцтв про реєстрацію належать спірні транспортні засоби, є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а уповноваженою особою на представництво цього товариства є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , директором ТОВ «ASКO d.o.o.» є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а уповноваженою особою на представництво - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про те, що і ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 мають повноваження на вчинення юридично значимих дій від обох фірм і ТОВ «ASCO d.o.o.», і ТОВ «ASКO d.o.o.». Разом з цим, апелянт зазначив, що до митниці подавались документи, згідно яких директором ТОВ «ASCO d.o.o.» є ОСОБА_2 , а директором ТОВ «ASКO d.o.o.» - ОСОБА_1 , який видавав доручення ОСОБА_3 . За твердженнями апелянта, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 перетинали митний кордон України транспортними засобом р.н. НОМЕР_5 , вказуючи митному органу адресу: SLOVENIA KRANJ SORLIJEVA 23, що свідчить, що вказані особи перебувають не лише у ділових, а і в родинних зв`язках. Також апелянт зазначив, що на запит митниці до нотаріуса м. Жиліна Алена Маєрчіакова, яким завірена видана ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_5 довіреність, нотаріусом надано відповідь, згідно якої засвідчення достовірності підпису в нотаріальній конторі не здійснювалось, а поставлена на довіреності печатка є підробленою. З огляду на наведене, за повідомленням Закарпатської митниці, розпочато кримінальне провадження.

В судове засідання апеляційної інстанції 21.09.2020, яке відбулось в режимі відеоконференції, в Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області прибув представник позивача, в Господарський суд Закарпатської області - представник відповідача-1, представники відповідачів-2 та 3 в приміщення Північного апеляційного господарського суду не з`явились не зважаючи на їх належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення їм відповідної ухвали апеляційного суду про призначення розгляду справи, яка згідно наявних в матеріалах справи поштових повідомлень про вручення отримана уповноваженими представниками відповідачів-2 та 3 18.08.2020.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 21.09.2020 представники відповідачів-2 та 3, явка яких в судове засідання обов`язковою не визнавалась, не з`явились не зважаючи на їх належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, за відсутності клопотань про відкладення розгляду справи та наявні в матеріалах справи докази, які є достатніми для вирішення спору у даній справі, апеляційний суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача-1 в даному судовому засідання надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача в даному судовому засідання надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 27.11.2015 о 17 год. 02 хв. в зону митного контролю митного посту «Тиса» Закарпатської митниці ДФС в напрямку «виїзд з України» заїхав вантажний автомобіль марки «MAN» р.н.з Словенії НОМЕР_2 з напівпричепом марки «SCHWARZMULLER» р.н.з. Словенії НОМЕР_4 під керуванням громадянина України ОСОБА_6 , який працює водієм фірми «ASKO d.o.o.» (Словенія, м.Крань, вул. Пот на Бітнем, буд. №7 (Pot v Bitnje 74000 Kranj, Slovenia).

Відповідно до поданих на митний контроль водієм товаросупровідних документів, а саме: CMR без номера від 26.11.2015, рахунку-фактури (інвойсу) №2 від 23.11.2015, упаковочного листа №2 від 24.11.2015, фітосанітарного сертифікату №75/07-011/ВХ-357586 від 26.11.2015, митної декларації типу ЕК10АА № 101060000/2015/020170 від 26.11.2015, через митний кордон України в митному режимі «експорт» переміщується товар «Дошка для покриття підлоги хвойних порід (з торцевими з`єднаннями), розмірами: 32х130х2000 мм. (31,949 м.куб.); 34х140х2000 мм.(2,932 м.куб.), країна виробництва - UA (Україна), 22 місця (пакети) вагою брутто 19200,00 кг., загальною вартістю 4 185,72 євро. Відправником товару являється ФОП «Махаєва Регіна Павлівна» ( АДРЕСА_1 ), а одержувачем Словенське підприємство «Akropolis» D.O.O.» (Kraigherjeva ul.6,3000 Celje, Slovenija). Вантажний автомобіль з напівпричепом надійшов без митного забезпечення митниці відправлення.

В ході проведення митного огляду транспортного засобу та вантажу в напівпричепі серед вантажу «Дошка для покриття підлоги хвойних порід (з торцевими з`єднаннями) у 10 (десяти) пакетах стягнутих пластиковими стрічками, що розміщувались у нижньому ряду (ярусі) по всій довжині напівпричепу, були виявлені приховані від митного контролю тютюнові вироби, а саме: цигарки з фільтром іноземного виробництва з марками акцизного збору Республіки Білорусь по 20 штук у кожній пачці торговельної марки «NZ Gold Super Slims», виробник «ОАО «ГРОДНЕНСКАЯ ТАБАЧНАЯ ФАБРИКА «НЕМАН» ул.Орджоникидзе, 18, 230771, г. Гродно, Республика Беларусь». Загальна кількість виявлених та вилучених тютюнових виробів складає 68 800 пачок.

04.12.2015 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області винесено ухвалу у справі №308/14186/15-к, відповідно до якої надано старшому слідчому з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області підполковнику податкової міліції Мазюті P.І. дозвіл на проведення тимчасового доступу до речей і документів, з можливістю їх вилучення, а саме: оригіналів справи про порушення митних правил за № 2105/30502/15 запровадженої 01.12.2015 відносно ФОП Махаєвої Регіни Павлівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_6 ); тютюнових виробів марки «NZ Gold» з акцизними марками Республіки Білорусь в кількості 68800 пачок; дошок для покриття підлоги хвойних порід (з торцевими з`єднаннями): розміром 32x130x2000 мм (21,058 м.куб.) 2531 шт., розміром 34x140x2000 мм (2,932 м.куб.) 308 шт., розмірами 181,5x10x2 см. - 1309 шт., в яких були приховані тютюнові вироби; та вантажного автомобіля марки «MAN» кузов номер - НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «SCHWARZMULLER», кузов номер - НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_4 , якими незаконно транспортувалися предмети кримінального правопорушення, які на даний час перебувають на відповідальному зберіганні на складі Закарпатської митниці ДФС.

07.12.2015 старшим слідчим з особливо важливих справ СУ ФР ГУ ДФС у Закарпатській області Мазюта P.І. в ході виконання ухвали слідчого судді від 04.12.2015 було вилучено, зокрема, вантажний автомобіля марки «MAN» кузов номер - НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «SCHWARZMULLER», кузов номер - НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_4 .

15.02.2018 Головним Управлінням ДФС в Закарпатській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000052 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України в зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.02.2018 було вирішено питання щодо речових доказів в зв`язку з закриттям кримінального провадження №0000052, які повернуто Закарпатській митниці ДФС.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що після закриття кримінального провадження майно товариства, а саме: вантажний автомобіля марки «MAN» кузов номер - НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «SCHWARZMULLER», кузов номер - НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_4 , не було повернуто власнику, відтак товариство зазнало збитків в розмірі 12 750,68 євро (358 252,03 грн.)

За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 16 цього Кодексу визначено способи захисту цивільних прав та інтересів та передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Положеннями ст. 13 Конституції України встановлено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК України).

За змістом ст.ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належить встановлення факту неправомірних дій органу державної влади (бездіяльності), виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) органу державної влади і заподіянням шкоди.

Для відшкодування шкоди за правилами ст.1173 ЦК України необхідно довести:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст. 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача (-ів), і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Таким чином, дії (бездіяльність) ГУ ДФС у Закарпатській області та Закарпатської митниці ДФС, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

За приписами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Обов`язок уповноваженої службової особи забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, визначено ч. 4 ст. 168 КПК України.

Відповідно до п. 27 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104, схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку.

У разі скасування арешту згідно ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

Отже, обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту на майно прямо передбачено чинним законодавством.

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Кожна фізична та юридична особа на підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

Відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як вище згадувалось, 15.02.2018 Головним Управлінням ДФС в Закарпатській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000052 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.02.2018 було вирішено питання щодо речових доказів у зв`язку з закриттям кримінального провадження №0000052, які повернуто Закарпатській митниці ДФС.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.05.2016 у справі № 308/4277/16-к, зокрема, визнано протиправною бездіяльність старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області підполковника податкової міліції Мазюти P.І., яка полягає у неповерненні власникові - ТОВ «ASCO d.o.o.» тимчасово вилученого у нього майна і документів, а саме: вантажного автомобіля марки «MAN» кузов номер- НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_2 , напівпричепу марки «SCHWARZMULLER» кузов номер - НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_4 , технічних паспортів на зазначені транспортні засоби №В4452285 від 12.05.2015 року та №В4452286 від 12.05.2015.

Крім цього, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2018 у справі № 308/8248/18 вантажний автомобіль марки «MAN» кузов номер - НОМЕР_1 , р.н.з. Словенії НОМЕР_2 - загальною вартістю 247 910,42 грн.; напівпричіп марки «SCHWARZMULLER» кузов номер - НОМЕР_3 , р.н.з. Словенії НОМЕР_4 - вартістю 75 124,37 грн. та технічні паспорти - повернуто власнику або представнику за довіреністю.

За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акту, який набрав законної сили.

За змістом ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно преамбули та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки судові рішення у справах № 308/4277/16-к та № 308/8248/18, які набрали законної сили, не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть їм суперечити, встановлені в цих справах обставини не підлягають повторному доказуванню у даній справі.

Разом з цим, як згадувалось вище, заперечуючи проти задоволення позову, відповідачі посилалися на те, що за видатковою накладною №2 від 11.01.2019 транспортні засоби було видано представнику позивача, а 17.01.2019 було вивезено за межі митної території України.

На підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи було долучено довіреність від 08.10.2018, видану директором ТОВ «ASКO d.o.o.» Сергієм Костенко про уповноваження ОСОБА_7 виконувати всі юридичні та адміністративні дії на українській митниці, на отримання згаданих вище транспортного засобу та причепу з митного складу ДФС Закарпатської області; копію паспорта ОСОБА_7 , а також накладну №2 від 11.01.2019.

Проте, відповідно до технічних паспортів на цей вантажний автомобіль та напівпричіп, їх власником зазначено ТОВ «ASCO d.o.o.» (Республіка Словенія, м. Крань, вул. Шорлієва, 23, ІПН SI 52703576), директором якого є ОСОБА_8 , тоді як довіреність від 08.10.2018 була видана від іншої юридичної особи: ТОВ «ASКO d.o.o.» (Республіка Словенія, м. Крань, вул. Пот на Бітнем, буд. 7, ІПН 94911754).

Крім цього, в довіреності від 08.10.2018, посвідченій в м. Жіліна (Словацька Республіка) нотаріусом Словацької Республіки ОСОБА_9 , зазначено номер паспорту громадянина України для виїзду за кордон, виданого на ім`я жителя ОСОБА_10 - НОМЕР_7 , проте матеріалами справи встановлено, що цей паспорт було видано громадянину ОСОБА_11 лише 19.11.2018 (про що свідчить копія вказаного документа), тобто після видані вищезгаданої довіреності.

Згідно відповіді ТОВ «ASКO d.o.o.» від 23.10.2019 на адвокатський запит, ТОВ «ASКO d.o.o.» (Республіка Словенія, м. Крань, вул. Пот на Бітнем, буд. 7, ІПН 94911754) ніколи не уповноважувало громадянина України ОСОБА_7 на представництво інтересів ТОВ «ASКO d.o.o.» перед третіми особами; директор ТОВ «ASКO d.o.o.» ОСОБА_12 в період з 01.09 по 12.11 2018 перебував на території України та ніколи не перебував в м. Жіліна (Словацька Республіка). ТОВ «ASКO d.o.o.» ніколи не належало право власності на вантажний автомобіль марки «MAN» кузов номер- НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «SCHWARZMULLER» кузов номер - НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_4 , та ТОВ «ASКO d.o.o.» ніколи (протягом 2018-2019 чи в будь-який інший час) не отримувало від Закарпатської митниці ДФС вказаний вище вантажний автомобіль з напівпричепом.

Заявляючи клопотання про зупинення провадження, Закарпатська митниця ДФС зазначала, що 23.10.2019 митницею надіслано запит на адресу нотаріуса м. Жиліна Алена Маєрчіакова, що завіряв довіреність, надану громадянином ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_5 , та 05.11.2019 отримано відповідь, згідно якої засвідчення підпису на довіреності за порядковим номером №О562316/2007 в їх нотаріальній конторі не здійснювалось та має місце підробка офіційної печатки нотаріуса.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того факту, що вантажний автомобіль марки «MAN» кузов номер- НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «SCHWARZMULLER» кузов номер - НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_4 було повернуто власникові - ТОВ «ASCO d.o.o.».

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є Закарпатська митниця ДФС, як особа, відповідальна у спірний період за збереження та повернення тимчасового вилученого майна, та Казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Оскільки визначений законом обов`язок повернути майно не виконано державою Україна у спірних правовідносинах, наявні підстави для стягнення з Державного бюджету України заподіяних позивачу збитків.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика палата Верховного Суду в постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Як встановлено матеріалами справи, розмір завданої шкоди підтверджується видатковою накладною №2 від 11.01.2019, у якій зазначена вартість напівпричіпа марки «SCHWARZMULLER» кузов номер - НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_4 - 103 671,64 грн., а також вантажного автомобіля марки «MAN» кузов номер- НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_2 - 342 116,38 грн., а всього 445 788,02 грн. Не виходячи за межі заявлених позивачем вимог, суд розглядає спір в межах заявленої позивачем до стягнення суми в розмірі 12 750,68 євро (358 252,03 грн.)

Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Відповідно, стверджуючи про необхідність попереднього судового рішення, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу при здійснені кримінального провадження, як підстави для відшкодування шкоди, скаржник не врахував, що спірні деліктні правовідносини виникли в зв`язку із втратою тимчасово вилученого майна, тобто, через дії, які не опосередковуються регулюванням КПК України.

За таких обставин та враховуючи встановлені судом наявність неправомірної поведінки, шкоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення шкоди в заявленому ним розмірі 12 750,68 євро (358 252,03 грн.), яка підлягає відшкодування з Державного бюджету України.

Доводи апелянта з порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/11540/19 - без змін.

Матеріали справи №910/11540/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.09.2020

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала