ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.09.2020 Справа № 920/821/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Чепульської Ю.В.,

розглянув матеріали справи

за позовом заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача - Державної екологічної інспекції у Сумській області,

до відповідача - Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,

про стягнення 2 802 056 грн 48 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача - Семенова О.М.,

від відповідача - Маківський О.В.,

прокурор - Тихонова О.М.

Суть питання, що вирішується ухвалою суду.

Прокурор 12.10.2018 звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача 2 802 056 грн 48 коп. збитків, завданих державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Ухвалою суду від 22.10.2018 було відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 21.01.2019 (суддя Коваленко О.В.) було зупинено провадження у справі до вирішення Верховним Судом справи № 826/3820/18.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2019, який був проведений, в зв`язку з тимчасовим відстороненням судді Коваленка О.В. від здійснення правосуддя, суддею по справі було визначено суддю Резніченко О.Ю.

Ухвалою суду від 05.11.2019 було поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 20.01.2020 було знову зупинено провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 912/2385/18 у подібних правовідносинах. Ухвалою суду від 11.08.2020 було поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання по справі.

08.09.2020 відповідачем до суду було подано заяву про залишення позову без розгляду. 22.09.2020 позивач та прокурор надали до суду заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду.

У судовому засіданні 09.09.2020 було оголошено перерву до 23.09.2020.

В судовому засіданні 23.09.2020 було оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

Суд дійшов висновку, що позовна заява прокурора підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких суд дійшов вищезазначеного висновку. Законодавство, що підлягає застосуванню.

Щодо зміни складу суду.

Ухвалою суду від 20.12.2018 було відмовлено у клопотанні відповідача про повернення позовної заяви позивачу, яке він мотивував тим, що прокурор не наділений повноваженнями для звернення в суд з даним позовом в інтересах позивача.

Згідно з п. 14 ст. 32 ГПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку.

На думку суду, зазначена вище стаття передбачає, що якщо склад суду, який розглядає справу (після повторного авторозподілу судової справи) дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншим складом суду по даній справі (в тому числі щодо наявності правових підстав у прокурора звернутись до суду з відповідним позовом), то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу (відповідним складом суду), оскільки думка судді (із складу суду, який розглядав справу) з процесуальних питань не є обов`язковою для нового складу суду, який розпочинає розгляд справи спочатку - із стадії підготовчого провадження.

Таким чином, суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин повинен самостійно кваліфікувати поведінку сторін та прокурора і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових та процесуально-правових норм.

Загальні положення, які регулюють спірні правовідносини.

У відповідності з Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який 30.09.2016 набув чинності з Конституції України виключено Розділ VII «Прокуратура», а основні засади діяльності та функції органів прокуратури закріплено у статті 131-1 Конституції України (Розділ VIII «Правосуддя»).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох виключних випадках: (1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (2) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Щодо наявності чи відсутності компетентного органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням ч. 3 ст. 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 454/2011, пунктів 1, 4.2 Положення про Державну екологічну інспекцію у Сумській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 12.12.2011 № 136 Державна екологічна інспекція у Сумській області є тим органом державної влади, на якого законодавством України покладено обов`язок по захисту державних інтересів в даному спорі.

Отже, у даному випадку наявний орган державної влади, який має право і зобов`язаний звертатись до суду з даним позовом, а тому необхідно встановити чи не здійснюється та чому (якщо не здійснюється) захист цих інтересів зазначеним державним органом.

Щодо «нездійснення захисту» інтересів органом державної влади.

Прокурор у позові зазначає, що встановивши підстави для стягнення із відповідача відповідних збитків, позивач замість самостійного вжиття заходів цивільно-правового характеру та звернення до суду із позовами, надіслав листи до органів прокуратури з метою вжиття ними представницьких повноважень на захист державних інтересів. Вказані листи мотивовано відсутністю у позивача коштів для сплати судового збору.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці (бездіяльності) уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам не захищає їх, шляхом обрання ефективного способу захисту.

Суд звертає увагу, що бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто, не вчинення дій, які особа повинна була і могла вчинити.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд погоджується з доводами відповідача, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами бездіяльність («нездійснення захисту») посадових осіб позивача щодо нездійснення ним захисту інтересів держави, в тому числі ведення претензійної роботи. Матеріали справи містять докази претензійної роботи позивача, а саме претензії від 24.05.2018, від 26.06.2018, від 26.09.2018.

Також, сам позивач у запереченнях на клопотання про залишення позову без розгляду зазначив, що неодноразово звертався до відповідача з претензіями з пропозиціями в добровільному порядку відшкодувати нанесені державі збитки.

Щодо «здійснення захисту неналежним чином».

Суд звертає увагу, що «здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до ч. 7 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (Представництво інтересів громадянина або держави в суді) у разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

07.09.2018 прокурор звернувся до позивача з листом, що прокуратурою готується позовна заява, а тому позивачу необхідно провести відповідні розрахунки збитків. 26.09.2018 позивачем надана відповідь прокуратурі. 27.09.2018 прокуратура направляє позивачу лист про те, щоб позивач підготував позовну заяву. 01.10.2018 позивач надав прокуратурі відповідь про те, що у нього відсутні кошти на сплату судового збору.

Однак зазначені вище обставини свідчать про те, що позивач не вжив жодних залежних від нього дій для того, щоб забезпечити собі можливість виконати покладені на ньогообов`язки та звернутись до суду самостійно. Натомість орган влади звернувся до прокуратури з клопотанням про здійснення заходів представницького характеру.

На думку суду, на зазначене клопотання повинна була бути відповідна реакція прокуратури у формі (ініціювання питання щодо накладення дисциплінарних стягнень, тощо). Прокурор повинен надати суду належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

В той же час, прокурором зазначених доказів суду не надано, а єдиною підставою для представництва зазначено посилання позивача на відсутність коштів для сплати судового збору, що позивач підтвердив листом від 11.12.2018 та довідкою № 3982/09 (а.с.174, том 1).

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

В той же час, прокурором не надано суду належних та допустимих доказів, що ним перевірялась інформація про відсутність коштів на рахунках позивача, а також того, чому позивач не може скористатись процесуальним правом на відстрочення, розстрочення сплати судового збору чи звільнення від його сплати, що передбачено ГПК України. Не перевірено, що позивач звертався до вищестоящого органу для вирішення питання (отримання коштів) для звернення до суду з позовом та чи вживав інших заходів для вирішення зазначеної ситуації. Суд звертає увагу, що саме прокурор повинен обґрунтовувати наявність таких обставин.

На думку суду, не обґрунтувавши таких обставин, прокуратура фактично перекладає на себе обов`язки, які, відповідно до ст. 19 Конституції України, повинен виконувати позивач, як орган державної влади, оскільки для звернення прокуратурою з позовом повинні бути виключні обставини. В той же час, кошти із сплати судового збору і прокуратурою і позивачем отримуються із Державного бюджету України, а тому саме лише посилання на відсутність у позивача коштів не є підставою для представництва.

Щодо розумності строку невжиття компетентним органом заходів по захисту інтересів держави.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Сам лише факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів.

На думку суду, розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності тощо), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Як вже зазначалось, 27.09.2018 прокурор звертався до позивача з пропозицією самостійно звернутись до суду. 28.09.2018 зазначений лист був отриманий позивачем. Проте 02.10.2018, фактично через декілька днів, прокурор повідомляє позивача про те, що ним буде подано позов. Крім того, прокурором до матеріалів справи не надавалось доказів того, що ним було перевірено інформацію про те, що позивач на той момент вже не звернувся до суду з відповідним позовом.

Отже, суд погоджується з доводами відповідача про те, що не звернення до суду протягом двох робочих днів з дня отримання листа не є порушенням «розумного строку» по зверненню до суду. Прокурором не доведено, що станом на 02.10.2018 року була реальна загроза настання невідворотних наслідків (зі спливом 10 місяців від дати виявлення порушення відповідачем законодавства. Також, в чому саме полягає необхідність невідкладного захисту інтересів держави прокурором перед судом не доведено.

Щодо суттєвого порушення інтересів держави.

Прокурор зазначає, що кошти, одержані в рахунок відшкодування збитків завданих навколишньому природному середовищу надходять до спеціальних фондів державного та місцевих бюджетів, відтак безпідставне зволікання позивача зі стягненням відповідних коштів з відповідача не сприяє своєчасному наповненню бюджету та створює загрозу держаним інтересам у цій сфері.

Однак, на думку суду, саме лише посилання в позовній заяві на те, що спірні правовідносини суттєво порушують інтереси держави, недостатньо для звернення до суду з даним позовом, оскільки «створення загрози» ще не є «порушенням». Крім того, саме звернення до суду з даним позовом ще не є підтвердженням того, що саме відповідачем та у відповідному обсязі порушені права позивача та інтереси держави, оскільки зазначені факти підлягають доведенню на загальних підставах і можуть бути спростовані відповідачем.

Висновки суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Отже, процесуальні та матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбулося із порушенням установленого законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На думку суду, прокурором не доведено законних підстав для представництва інтересів держави у правовідносинах, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності та є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 226 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України суд повинен врахувати враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому при оцінці доказів судом були також враховані правових позицій, які зазначені, в тому числі, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18, постанові Верховного Суду від 18.08.2020 по справі № 914/1844/18.

Керуючись ст. 226, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача - Державної екологічної інспекції у Сумській області, до - Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», про стягнення 2802056 грн 48 коп. - залишити без розгляду.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку, встановленому статтями 255-257 ГПК України.

Ухвала підписана суддею 28.09.2020.

Суддя О.Ю. Резніченко