РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.09.2020Справа № 910/3322/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Есо-Автотехнікс»

до Фізичної особи-підприємця Данилова Євгена Олександровича

про стягнення 21316,07 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Есо-Автотехнікс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Данилова Євгена Олександровича про стягнення 21316,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору оренди нерухомого майна №22 від 31.12.2018, в частині повної та своєчасної оплати за користування орендованим нерухомим майном. У зв`язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість по орендним платежам з 2018 - 2019 роки. Враховуючи, що за вказаний період відповідачем було частково погашено заборгованість, позивач просить стягнути на свою користь суму основної заборгованості у розмірі 15965,53 грн. Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2427,34 та штраф у розмірі 2923,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 20.03.2020, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 30.03.2020 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 10.04.2020. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 06.04.2020.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.07.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1.

Однак, станом на дату розгляду справи на адресу Господарського суду міста Києва повернувся поштовий конверт №320 із відміткою про не виявлення адресата.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Також господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 10.03.2020 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Есо-Автотехнікс» (орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Даниловим Євгеном Олександровичем (орендар, відповідач) було укладено Договір оренди нерухомого майна №74, відповідно до умов якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення, розташування якого наведене у Додатку №1 до договору, що є його невід`ємною частиною. Детальний опис та стан приміщення, на момент передачі в оренду вказується в Акті приймання (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору, приміщення передаються орендодавцем та приймаються орендарем за Актом приймання із зазначенням їх (приміщень) технічного стану та розташованих в них інженерних мереж, систем, обладнання на момент підписання Акту приймання, показники лічильників (вода, електроенергія, газ тощо), а також у разі необхідності іншої інформація щодо приміщень, зокрема перелік встановленого обладнання або меблів, інших матеріальних цінностей, відповідність санітарно-технічним нормам, нормам пожежної безпеки, тощо. Акт приймання підписується уповноваженими представниками орендодавця та орендаря, і з моменту його підписання є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п.3.2 Договору, підписання сторонами Акту приймання свідчать про фактичну передачу приміщень в оренду від орендодавця орендарю та тягне за собою початок нарахування орендної плати за користування приміщеннями. Ризик пошкодження та/або знищення приміщень покладається на орендаря з моменту підписання Акту приймання.

Підписання сторонами Акту повернення свідчить про фактичне повернення приміщень орендодавцем після закінчення строку оренди. Обов`язок по оформленню Акту приймання та Акту повернення покладається на орендаря (п.3.3 Договору).

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до моменту повернення приміщень орендодавцю, що визначається з урахуванням розділу 3 цього договору.

У п.5.1 Договору сторони визначили, що плата за користування приміщенням (орендна плата) обчислюється з моменту передання орендодавцем приміщень орендарю за Актом приймання. Не зважаючи на площу приміщень згідно із технічною документацією та правовстановлюючими документами, сторони підписанням цього договору домовились, що нарахування орендної плати та інших платежів за Договором буде здійснюватись відповідно до оплачуваної площі приміщень, що наведена в Додатку №1 до договору.

Умовами п.5.2 Договору сторони обумовили, що орендна плата сплачується щомісячно, авансовим платежем (передоплата), не пізніше 25 числа місяця, що передує оплачуваному місяцю.

Нарахування орендної плати починається від дня підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання приміщень та припиняється з дати підписання сторонам Акту повернення приміщень (п.5.6 Договору).

Відповідно до п.5.12 Договору, якщо інше не передбачено цим договором, орендна плата та інші платежі сплачуються орендарем щомісячно, авансом (передплата), не пізніше 25-го числа місяця, що передує оплачуваному.

За умовами п.5.20 Договору, разом із виставленими рахунками, орендодавець направляє орендарю відповідні Акти здачі-приймання робіт (надання послуг), які останній зобов`язаний впродовж 5 (п`яти) робочих днів від дня отримання підписати або надати письмову мотивовану відмову від підписання, причому в такому випадку складається двосторонній протокол із зазначенням відповідних вимог і термінів їх виконання. Якщо протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання такого акту орендарем орендодавець не одержить підписаний орендарем акт або мотивовану відмову від прийняття, вони (роботи чи послуги) вважаються прийнятими з додержанням усіх умов Договору.

Згідно з п.7.2 Договору, орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші передбачені цим договором платежі.

Пунктом 10.2 Договору визначено, що у разі прострочення строку внесення орендної плати та/або будь-яких інших передбачених цим договором платежів, орендар зобов`язаний сплатити на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

У разі несплати орендної плати більше одного місяця орендар зобов`язаний додатково до сплати пені сплатити на користь орендодавця штраф у розмірі місячної орендної плати, передбаченої цим договором (п.10.3 Договору).

Актом приймання-передачі приміщення від 14.05.2018 підтверджується, що позивач передав, а відповідач прийняв в оренду приміщення обумовлене зазначеним договором оренди.

В подальшому, відповідно до Акту приймання передачі приміщення від 31.12.2018 відповідач повернув, а позивач прийняв орендоване приміщення.

Окрім того, судом встановлено, що 31.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Есо-Автотехнікс» (орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Даниловим Євгеном Олександровичем (орендар, відповідач) було укладено Договір оренди нерухомого майна №22, відповідно до умов якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення, розташування якого наведене у Додатку №1 до договору, що є його невід`ємною частиною. Детальний опис та стан приміщення, на момент передачі в оренду вказується в Акті приймання (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору, приміщення передаються орендодавцем та приймаються орендарем за Актом приймання із зазначенням їх (приміщень) технічного стану та розташованих в них інженерних мереж, систем, обладнання на момент підписання Акту приймання, показники лічильників (вода, електроенергія, газ тощо), а також у разі необхідності іншої інформація щодо приміщень, зокрема перелік встановленого обладнання або меблів, інших матеріальних цінностей, відповідність санітарно-технічним нормам, нормам пожежної безпеки, тощо. Акт приймання підписується уповноваженими представниками орендодавця та орендаря, і з моменту його підписання є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п.3.2 Договору, підписання сторонами Акту приймання свідчать про фактичну передачу приміщень в оренду від орендодавця орендарю та тягне за собою початок нарахування орендної плати за користування приміщеннями. Ризик пошкодження та/або знищення приміщень покладається на орендаря з моменту підписання Акту приймання.

Підписання сторонами Акту повернення свідчить про фактичне повернення приміщень орендодавцем після закінчення строку оренди. Обов`язок по оформленню Акту приймання та Акту повернення покладається на орендаря (п.3.3 Договору).

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до моменту повернення приміщень орендодавцю, що визначається з урахуванням розділу 3 цього договору.

У п.5.1 Договору сторони визначили, що плата за користування приміщенням (орендна плата) обчислюється з моменту передання орендодавцем приміщень орендарю за Актом приймання. Не зважаючи на площу приміщень згідно із технічною документацією та правовстановлюючими документами, сторони підписанням цього договору домовились, що нарахування орендної плати та інших платежів за Договором буде здійснюватись відповідно до оплачуваної площі приміщень, що наведена в Додатку №1 до договору.

Умовами п.5.2 Договору сторони обумовили, що орендна плата сплачується щомісячно, авансовим платежем (передоплата), не пізніше 25 числа місяця, що передує оплачуваному місяцю.

Нарахування орендної плати починається від дня підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання приміщень та припиняється з дати підписання сторонам Акту повернення приміщень (п.5.6 Договору).

Відповідно до п.5.12 Договору, якщо інше не передбачено цим договором, орендна плата та інші платежі сплачуються орендарем щомісячно, авансом (передплата), не пізніше 25-го числа місяця, що передує оплачуваному.

За умовами п.5.20 Договору, разом із виставленими рахунками, орендодавець направляє орендарю відповідні Акти здачі-приймання робіт (надання послуг), які останній зобов`язаний впродовж 5 (п`яти) робочих днів від дня отримання підписати або надати письмову мотивовану відмову від підписання, причому в такому випадку складається двосторонній протокол із зазначенням відповідних вимог і термінів їх виконання. Якщо протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання такого акту орендарем орендодавець не одержить підписаний орендарем акт або мотивовану відмову від прийняття, вони (роботи чи послуги) вважаються прийнятими з додержанням усіх умов Договору.

Згідно з п.7.2 Договору, орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші передбачені цим договором платежі.

Пунктом 10.2 Договору визначено, що у разі прострочення строку внесення орендної плати та/або будь-яких інших передбачених цим договором платежів, орендар зобов`язаний сплатити на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

У разі несплати орендної плати більше одного місяця орендар зобов`язаний додатково до сплати пені сплатити на користь орендодавця штраф у розмірі місячної орендної плати, передбаченої цим договором (п.10.3 Договору).

Актом приймання-передачі приміщення від 01.01.2019 підтверджується, що позивач передав, а відповідач прийняв в оренду приміщення обумовлене зазначеним договором оренди.

В подальшому, відповідно до Акту приймання передачі приміщення від 30.06.2019 відповідач повернув, а позивач прийняв орендоване приміщення.

На підтвердження факту користування відповідачем орендованим майном за Договором №22 від 31.12.2018 в період з січня 2019 року по червень 2019 року, позивачем долучено до матеріалів справи копії Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №252310 від 31.01.2019, №542652 від 28.02.2019, №929590 від 31.03.2019, №1299759 від 30.04.2019, №1656313 від 31.05.2019 та №2162088 від 30.06.2019 на загальну суму на загальну суму 18044,60 грн. Зазначені Акти надання послуг підписані представниками обох сторін, а отже відповідач підтвердив факт користування орендованим приміщенням та погодився із нарахованою вартістю орендних платежів. Доказів наявності заперечень відповідача матеріали справи не містять.

Разом з тим, як зазначає позивач, станом на 01.01.2019 заборгованість відповідача перед позивачем за Договором №74 від 14.05.2018 становила 12920,93 грн, а заборгованість відповідача за Договором №22 від 31.12.2018 складає 18044,60 грн, з яких відповідачем було сплачено 15000 грн, внаслідок чого, станом на момент складання позовної заяви за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 15965,53 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Виходячи із вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором оренди наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договорів в повному обсязі не виконав взятих на себе зобов`язань зі сплати орендних платежів за час користування приміщенням.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основної заборгованості в межах з заявленої позивачем суми в розмірі 15965,53 грн.

Разом з тим, щодо заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 2427,34 грн штрафу в розмірі 2923,20 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 10.2 Договору визначено, що у разі прострочення строку внесення орендної плати та/або будь-яких інших передбачених цим договором платежів, орендар зобов`язаний сплатити на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

У разі несплати орендної плати більше одного місяця орендар зобов`язаний додатково до сплати пені сплатити на користь орендодавця штраф у розмірі місячної орендної плати, передбаченої цим договором (п.10.3 Договору).

Разом з тим, відповідно до ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що при здійсненні вказаного нарахування позивачем допущено помилки, зокрема на враховано, що нарахування штрафних санкцій здійснюється з моменту прострочення зобов`язання, а відтак невірно визначено періоди нарахування.

Таким чином, здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення суми пені, в межах визначеного позивачем строку нарахування, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача пені в розмірі 543,14 грн.

Разом з тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, судом встановлено, що вказане нарахування проведене позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору, у зв`язку з чим, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 2923,20 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Стосовно вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано Договір №27/02/2020 від 27.02.2020 про надання правової допомоги, укладений із адвокатом Спиридоновим Олегом Володимировичем, Додаткову угоду від 27.02.2020 та платіжне доручення №1086 від 28.02.2020 на суму 1610 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката є обґрунтованими.

В той же час, відповідно до ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем до матеріалів справи не додано ані Акту виконаних робіт (наданих послуг), ані жодного іншого документа, з якого можна встановити обсяг наданих адвокатом послуг.

Відтак, дослідивши матеріали справи та враховуючи категорію складності справи, в межах якої позивачем отримано адвокатські послуги, об`єм роботи проведеної адвокатом під час розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з урахуванням наданих позивачем доказів на підтвердження факту понесення витрат на оплату послуг адвоката, а також з метою дотримання співмірності між заявленими позовними вимогами і витратами, здійсненими позивачем на оплату адвокатських послуг, суд вважає за доцільне покласти на відповідача витрати позивача з оплати професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 1610 грн.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Данилова Євгена Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Есо-Автотехнікс» (01032, м. Київ, вул. Миколи Закревського, буд. 16; ідентифікаційний код 30721457) 15965 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) грн 53 коп. заборгованості, 543 (п`ятсот сорок три) грн 14 коп. пені, 2923 (дві тисячі дев`ятсот двадцять три) грн 20 коп. штрафу, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1916 (одна тисяча дев`ятсот шістнадцять) грн 20 коп. та 1610 (одну тисячу шістсот десять) грн витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 22.09.2020

Суддя Я.В. Маринченко