ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2117/20

За позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, )

До відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кленове» (65009, м. Одеса, вул. Кленове, буд. 2-А, )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Луцюк Р.П.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України»), звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі ОСББ) «Кленове» про стягнення заборгованості у розмірі 0 грн. 25 коп., пені у розмірі 36 092 грн. 88 коп., 3% річних у розмірі 7 077 грн. 04 коп., інфляційних втрат у розмірі 7 160 грн. 78 коп. та збитків у розмірі 6 486 грн. 38 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.07.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Позивач АТ «НАК «Нафтогаз України», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач ОСББ «Кленове», заперечує проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 14 серпня 2020р. Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір пені до 10% від заявленої позивачем суми пені.

Позивач зазначає, що 09.10.2018р. між АТ «НАК «Нафтогаз України» (Постачальник) та ОСББ «Кленове» (Споживач) укладено Договір №7134/18-ТЕ-23 постачання природного газу.

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 14.12.2018р.), Постачальник передає Споживачу в період з 01.11.2018 по 30.04.2019 замовлений Відповідачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 276 473 куб.м., в тому числі по місяцях, перелік яких із зазначенням обсягу (об`єму) наведено в п. 2.1 Договору.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору він передав у власність Споживача природний газ на загальну суму 1 683 969 грн. 32 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п.6.1 Договору ( з 01.12.2018р. п.5.1 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 14.12.2018р.) оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначив, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не у строк, визначений Договором, чим порушував умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1. Договору (з 01.12.2018р. п.5.1 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 14.12.2018р.).

За даними позивача, відповідачем не було сплачено на користь позивача за отриманий природний газ 0 грн. 25 коп., у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, що позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 0 грн. 25 коп.

Як зазначає позивач, згідно з п.8.2. Договору (з 01.12.2018р. п.7.2 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 14.12.2018р.) у разі прострочення Споживачем оплати згідно п.6.1. Договору він зобов`язується оплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З урахуванням строку прострочення сплати основного боргу за Договором, за розрахунком позивача, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором складає 36 092 грн. 88 коп. При цьому, позивач зазначає, що розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до вимог ст. 232 Господарського кодексу України та з наступного дня від дня прострочення основного зобов`язання.

Позивач також зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач зазначив, що, оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу у зазначений строк, він зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 7 077 грн. 04 коп. та інфляційні втрати у розмірі 7 160 грн. 78 коп.

Позивач також зазначає, що відповідно до п. 11.2 Договору ( в редакції Додаткової угоди №4 від 14.12.2018р.), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 цього Договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні Постачальника, яке направляється не електронну адресу Споживача, зазначену в п. 12 Договору та розміщується на офіційному сайті позивача.

На виконання п. 11.2 Договору, 20.02.2019р. позивач направив на електронну адресу відповідача, зазначене в п. 12 Договору, повідомлення вих.№ 26-991/1.17-19, яким, зокрема, інформував про те, що з 01.03.2019р. у правовідносинах між позивачем та відповідачем за Договором застосовуються пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 Договору, та не застосовуються пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п. 6.4 Договору.

Пунктами Договору, що застосовуються з 01.03.2019р., передбачено, зокрема, наступне: п. 3.13 Договору ( в редакції Додаткової угоди №4 від 14.12.2018р.) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 Договору), Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 Договору( в редакції Додаткової угоди №4 від 14.12.2018р.).

Відповідно до підп.8) п.6.2 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 22.11.2018р.), Споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати Постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 Договору.

Відповідно до підп.4) п.6.3 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 22.11.2018р.) Постачальник має право вимагати від Споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення Споживачем умов п. 2.1 Договору у разі. Якщо відхилення фактично використаних Споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Позивач вказує на те, що відповідно до п. 2.1 Договору (у редакції Додаткової угоди №4 від 14.12.2018р.) Постачальник передає Споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 55,000 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 36,281 тис.куб.м.

Таким чином, за даними позивача, відповідач в березні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 18,719 тис.куб.м, ніж було узгоджено сторонами в п.2.1 Договору.

На підставі вищенаведеного, враховуючи обсяг газу, що не був використаний відповідачем у березні 2019р., позивач визначив, що розмір збитків, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем п. 2.1 Договору, розрахований на підставі п. 3.13 та 5.7 Договору та п. 1 Розділу VI Правил, складає 6 486,38 грн., які позивач просить стягнути на свою користь.

У якості нормативного обґрунтування позову позивач посилається на положення п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, відповідно до якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Крім того, позивач зазначив, що згідно ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Також позивач зазначив, що в силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач ОСББ «Кленове», проти позову заперечує посилаючись на те, що ОСББ «Кленове» є неприбутковою організацією, в управлінні якої перебуває дахова котельна, а тому весь придбаний у позивача природний газ використовується для виробництва теплової енергії не для реалізації, а виключно для забезпечення потреб співвласників будинку в опаленні приміщень. Єдиним джерелом надходження коштів на рахунок відповідача, з яких фактично і проводиться сплата штрафних санкцій, є здійснення внесків співвласниками багатоквартирного будинку- фізичними особами за надані ним послуги.

Крім того, відповідач просить врахувати те, що значна кількість мешканців будинку, який перебуває на балансі ОСББ «Кленове», отримують відстрочки на оплату послуг з постачання теплової енергії, що унеможливлює виконання договірних зобов`язань з боку відповідача. При цьому, ОСББ «Кленове» не ухилялося від виконання взятих на себе зобов`язань, а строк прострочення виконання є незначним.

Також, відповідач звертає увагу суду на те, що предметом розгляду у даній справі є стягнення пені, збитків та передбачених ст.625 Цивільного кодексу України нарахувань, що, на думку відповідача, не є основним доходом позивача та не може впливати на його господарську діяльність. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погіршення власного фінансового стану позивача, виникнення ускладнень у здійсненні господарської діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій відповідача з виконання умов Договору.

Відповідач також вважає, що розмір пені, заявлений позивачем до стягнення, є завищеним, враховуючи повне погашення заборгованості перед позивачем за поставлений газ.

Відповідач зазначив, що відповідно до ст.233 Господарського кодексу України, яка кореспондується із ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій: при цьому повинно були взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником: майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні: не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому, на думку відповідача, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання та неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

На підставі вищевикладеного, враховуючи сплату відповідачем в повному обсязі отриманого природного газу, що, на думку відповідача, свідчить про добросовісну поведінку відповідача, останній просить зменшити розмір пені до 10% від заявленої позивачем суми пені.

Розглянув матеріали справи, судом встановлено, що 09.10.2018р. між АТ «НАК «Нафтогаз України» (Постачальник) та ОСББ «Кленове» (Споживач) укладено Договір №7134/18-ТЕ-23 постачання природного газу, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору. Відповідно до п.1.2 Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, між сторонами за Договором склалися правовідносини щодо поставки товару.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами п.11.1 Договору (в редакції додаткової угоди №4 від 14.12.2018р.) він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

За приписами ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, уклавши Договір №7134/18-ТЕ-23 постачання природного газу від 09.10.2018р. сторони за цим Договором прийняли набули певних зобов`язань, які мали виконувати виходячи з положень законодавства та умов Договору.

Відповідно до п.2.1 Договору Постачальник передає Споживачу з 01.10.2018р. по 17.10.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 15,0 тис.куб.метрів .

Згідно п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Крім того, відповідно до п.п.6 п.7.2 Договору Споживач зобовязався своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором.

Додатковою угодою №1 від 26.10.2018р. сторони виклали у новій редакції п.2.1 Договору та зазначили, що Постачальник передає Споживачу з 01.10.2018р. по 26.10.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 20,0 тис.куб.метрів . Сторони також виклали у новій редакції п.3.8 Договору щодо порядку та умов передачі природного газу та виклали у новій редакції п.12.1 Договору, у якому встановили, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018р. до 26.10.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №2 від 29.10.2018р. сторони виклали у новій редакції п.2.1 Договору та зазначили, що Постачальник передає Споживачу з 01.10.2018р. по 31.10.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 25,0 тис.куб.метрів . Сторони також виклали у новій редакції п.3.8 Договору щодо порядку та умов передачі природного газу та виклали у новій редакції п.12.1 Договору, у якому встановили, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018р. до 31.10.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №3 від 06.11.2018р. сторони доповнили п.2.1 Договору абзацем наступного змісту: Постачальник передає Споживачу з 01.11.2018р. по 30.11.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 50,0 тис.куб.метрів; виклали у новій редакції п.5.2 Договору щодо ціни природного газу; виклали у новій редакції п.п.1 та 3 п.6.3 Договору щодо умов та порядку проведення розрахунків; виклали у новій редакції п.12.1 Договору, у якому встановили, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018р. до 30.11.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №4 від 14.12.2018р. сторони виклали розділи 1-12 Договору у новій редакції . Зокрема, у п.2.1 Договору сторони домовилися, що Постачальник передає Споживачу в період з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. (включно) замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 276,473 тис.куб.метрів.

Згідно п.3.8 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 14.12.2018р приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.5.1 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 14.12.2018р оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

За приписами ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, уклавши Договір №7134/18-ТЕ-23 постачання природного газу від 09.10.2018р. сторони за цим Договором прийняли набули певних зобов`язань, які мали виконувати виходячи з положень законодавства та умов Договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 1 683 969 грн. 32 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 30.11.2018р. на суму 272 913 грн. 31 коп., від 1.12.2018р. на суму 417 604 грн. 57 коп., від 31.01.2019р. на суму 391 580 грн. 05 коп., від 28.02.2019р. на суму 330 394 грн. 73 коп. та від 31.03.2019р. на суму 271 476 грн. 65 коп.

Однак, Споживач оплату за отриманий природний газ здійснив не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 0 грн. 25 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем систематично здійснювались платежі за Договором з порушенням умов Договору, а саме: не у визначені Договором строки.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із частиною першою ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом та договором.

Згідно із п.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За умовами п.7.2 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 30.11.2018р.) у разі прострочення Споживачем оплати згідно п.п.5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 15.3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Отже, у даному випадку, враховуючи неналежне виконання Споживачем своїх зобов`язань щодо оплати за природний газ у строки, встановлені Договором, наявні правові підстави для нарахування Споживачу пені.

Судом перевірено наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок суми пені, який позивачем проведено з урахуванням положень ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, та встановлено, що він є вірним, та позивачем вірно визначено, що пені становить 36 092 грн. 88 коп.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства позивач правомірно нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 7 077 грн. 04коп. та інфляційні втрати у розмірі 7 160 грн. 78 коп., які також підлягають стягненню з відповідача.

У відповідності до п. 11.2 Договору, пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13,5.7, абз.5 підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. 3 підп. 2) п.6.4 цього Договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні Постачальника, яке направляється на електронну адресу Споживача, зазначену в п. 12 Договору та розміщується на офіційному сайті Постачальника.

На виконання п. 11.2 Договору, 20.02.2019р. позивач направив на електронну адресу відповідача, зазначене в п. 12 Договору, повідомлення вих.№ 26-991/1.17-19, яким, зокрема, інформував про те, що з 01.03.2019р. у правовідносинах між позивачем та відповідачем за Договором застосовуються пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 Договору, та не застосовуються пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п. 6.4 Договору.

Пунктами Договору, що застосовуються з 01.03.2019р., передбачено, зокрема, наступне: п. 3.13 Договору передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 Договору), Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 Договору.

Відповідно до підп.8) п.6.2 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 22.11.2018р.), Споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати Постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 Договору. Відповідно до підп.4) п.6.3 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 22.11.2018р.), Постачальник, в свою чергу, має право вимагати від Споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення Споживачем умов п. 2.1 Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних Споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Відповідно до п. 2.1 Договору (у редакції Додаткової угоди №4 від 14.12.2018р.) Постачальник передає Споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 55,0 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 36,281 тис.куб.м., що менше на 18,719 тис.куб.м, ніж було узгоджено сторонами в п.2.1 Договору.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про наявність у позивача права на стягнення збитків спричинених порушенням відповідачем п.2.1 Договору.

Перевіривши розрахунок збитків, наданий позивачем до позовної заяви, суд встановив, що він є вірним, тому збитки у розмірі 6 486 грн. 38 коп. підлягають стягненню на користь позивача.

Вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені, з урахуванням відзиву на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми пені, що заявлена до стягнення позивачем, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає, що при зменшенні розміру пені, суд бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявленої до стягнення пені, зокрема, із розміром збитків позивача. Якщо порушення зобов`язання відповідачем не потягло за собою значні збитки для інших господарюючих суб`єктів, то суд може з урахуванням інтересів сторін зменшити розмір належної до сплати пені. При цьому, як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Слід зауважити, що за своєю правовою природою штрафні санкції виконують саме стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягуються в разі порушення такого зобов`язання. Але, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка, як вже зазначалося вище, має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання, але не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Як вбачається з тексту п.1.2 Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

ОСББ «Кленове» є неприбутковою організацію та фінансується виключно за рахунок внесків мешканців будинку, який перебуває на балансі ОСББ «Кленове».

За матеріалами справи, відповідач виконав свої зобов`язання за Договором, повністю сплатив вартість отриманого природного газу, та даним рішенням суду з відповідача стягнуто збитки у розмірі 6 486 грн. 38 коп., спричинені позивачу у зв`язку із відхиленням фактично використаних Споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) від замовлених.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем крім стягнення пені, заявлено також вимоги щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних, які судом задоволено у повному обсязі.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, наявні підстави для зменшення розміру пені до 10 % відсотків від суми пені, заявленої позивачем, що становить 3 609 грн. 29 коп.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви АТ «НАК «Нафтогаз України», заявленої до ОСББ «Кленове».

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013р. зазначено, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

На підставі вищенаведеного витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача в повному обсязі у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 130, 231, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кленове» про стягнення задовольнити частково.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кленове» (65009, м. Одеса, вул. Кленове, буд. 2-А, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) заборгованість за Договором №7134/18-ТЕ-23 постачання природного газу від 09.10.2018р. у розмірі 0 грн. 25 коп., пеню у розмірі 3 609 грн. 29 коп., 3% річних у розмірі 7 077 грн. 04 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 160 грн. 78 коп., збитки у розмірі 6 486 грн. 38 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення прийнято в нардчій кімнаті 22 вересня 2020 р.

Суддя Н.В. Рога