РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.09.2020Справа № 910/6942/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Ваховської К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ ЕСКОРТ" (04112, м. Київ, вул. О. Теліги, 4)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5)

про стягнення 1 648 423,57 грн.

за участю представників

від позивача: Колосар М.Є.

від відповідача: Кравченко О.М.

У судовому засіданні 16.09.2020, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТ ЕСКОРТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 1 648 423,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору поставки №06/0119/т від 09.01.2019 не здійснив своєчасної оплати партії товару, чим допустив прострочення грошових зобов`язань починаючи з 07.05.2019 та з 13.05.2019, за яке позивачем було нараховано відповідачу пеню у розмірі 1 346 626,51 грн, 3% річних у розмірі 231 489,36 грн та інфляційні втрати у розмірі 70 307,70 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2020 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ ЕСКОРТ" було залишено без руху.

02.06.2020 до загального відділу діловодства суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 25.05.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/6942/20, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.07.2020.

22.07.2020 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат та не погоджувався із сумою 3 % річних та пені, оскільки за перерахунком останнього їх розмір становить менше, ніж заявлено позивачем.

У судовому засіданні 22.07.2020 суд на місці ухвалив продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 02.09.2020.

У судовому засіданні 02.09.2020 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 16.09.2020.

У судовому засіданні 16.09.2020 суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

09 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТ ЕСКОРТ" (надалі - позивач, постачальник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (надалі- відповідач, покупець) був укладений договір поставки №06/0119/Т (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується поставити покупцю у власність машини обчислювальні (Лот 1 Машини обчислювальні (Київське відділення) (надалі-товар) за найменуванням та за цінами, що вказуються в Специфікації, яка додається до цього Договору і є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов договору (п.1.1. договору).

Згідно з п. 4.1. договору товар повинен бути поставлений постачальником в термін не пізніше 31.05.2019.

Датою поставки вважається дата підписання відповідної накладної на приймання товару і підписання Акту прийому-передачі товару обома сторонами договору (п. 4.3. договору).

Пунктом 5.2. договору встановлено, що ціна цього договору становить 35 780 000,00 грн, в тому числі ПДВ 5 963 333,33 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору постачальник передає у власність покупцю товар в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації, а покупець здійснює оплату за товар у розмірі відповідно до розділу 5 цього договору.

Розрахунок за кожну партію товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно з виставленим рахунком. Оплата здійснюється протягом 30 банківських днів, від дати поставки кожної партії товару, але не раніше реєстрації податкової накладної, згідно наданого оригіналу рахунку-фактури, виключно за умови реєстрації покупцем податкових накладних в ЄРПН (п. 6.3. договору).

Згідно з п. 10.2 договору у разі порушення строків оплати товару, постачальник має право вимагати від покупця сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен прострочення, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін і діє до 31.12.2019, а в частині фінансових зобов`язань - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 13.1. договору).

Додатковою угодою №1 від 10.01.2019 сторонами було затверджено в новій редакції Специфікацію до договору №06/0119/Т від 09.01.2019.

Додатковою угодою №2 від 06.05.2019 сторонами були внесені зміни до договору в частині директора постачальника та платіжних реквізитів ТОВ "ІТ ЕСКОРТ".

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 35 780 000,00 грн, зокрема:

- за видатковою накладною №34 від 20.03.2019 та актом приймання-передачі №1 від 20.03.2019 на суму 32 714 188,80 грн;

- за видатковою накладною №42 від 27.03.2019 та актом приймання-передачі № 2 від 27.03.2019 на суму 3 065 811,20 грн.

Відповідачем в свою чергу в період з 18.06.2019 по 29.07.2019 було здійснено повну оплату поставленого товару, про що свідчать платіжні доручення №1924985 від 18.06.2019, №1931739 від 20.06.2019, №1952851 від 01.07.2019, №1978205 від 05.07.2019, №1981018 від 08.07.2019, №1984690 від 09.07.2019, №1989090 від 11.07.2019, №1994765 від 15.07.2019, №1997572 від 16.07.2019, №2000047 від 18.07.2019, №2004921 від 19.07.2019, №1999534 від 26.07.2019 та №2010677 від 29.07.2019.

24 березня 2020 року позивач звертався до відповідача з претензією №2, у якій просив останнього сплати пеню, 3% річних та інфляційні втрати внаслідок прострочення строків оплати поставленого товару за договором №06/0119/Т від 09.01.2019.

Оскільки, вищевказана претензія була залишена з боку відповідача без відповіді та задоволення, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 346 626,51 грн, 3% річних у розмірі 231 489,36 грн та інфляційних втрат у розмірі 70 307,70 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору поставки № №06/0119/Т від 09.01.2019 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 35 780 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №34 від 20.03.2019 та №42 від 27.03.2019.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що оплата товару здійснюється протягом 30 банківських днів, від дати поставки кожної партії товару, але не раніше реєстрації податкової накладної, згідно наданого оригіналу рахунку-фактури, виключно за умови реєстрації покупцем податкових накладних в ЄРПН.

З наданих до матеріалів справи податкових накладних вбачається, що останні були зареєстровані позивачем у день прийняття товару відповідачем, а саме: податкова накладна на суму 32 714 188,80 грн - 20.03.2019, податкова накладна на суму 3 065 811,20 грн - 27.03.2019.

Таким чином, кінцевим строком оплати за видатковою накладною №34 від 20.03.2019 було 07.05.2019, а за видатковою накладною №42 від 27.03.2019 - 13.05.2019.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач всупереч умов договору здійснив оплату поставленого товару на суму 35 780 000,00 грн з простроченням строку, встановленого у п. 6.3. договору.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що у разі порушення строків оплати товару, постачальник має право вимагати від покупця сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен прострочення, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що при здійснені обрахунку позивачем було невірно визначено період прострочення по видатковій накладній №42 від 27.03.2019, зокрема, кінцевим строком оплати за накладною є 13.05.2019, а відтак прострочення відбулось з 14.05.2019. Таким чином, за перерахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 1 345 155,60 грн.

Що стосується нарахованих інфляційних втрат у розмірі 70 307,70 грн та 3% річних у розмірі 231 489,36 грн та інфляційних втрат у розмірі 70 307,70 грн, суд зазначає наступне.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним на суму 231 236,93 грн, з урахуванням вірної дати прострочення за видатковою накладною №42 від 27.03.2019 з 14.05.2019, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення інфляційних втрат у розмірі 70 307,70 грн, що були нараховані за період з 07.05.2019 по 17.06.2019, суд дійшов висновку, що останні є обґрунтованими та арифметично вірними, а тому позовні вимоги в цій частині є правомірні та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ ЕСКОРТ", з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ ЕСКОРТ" (04112, м. Київ, вул. О.Теліги, 4, ідентифікаційний код 36857810) 3% річних у розмірі 231 236 (двісті тридцять одна тисяча двісті тридцять шість) грн 93 коп., інфляційні втрати у розмірі 70 307 (сімдесят тисяч триста сім) грн 70 коп., пеню у розмірі 1 345 155 (один мільйон триста сорок п`ять тисяч сто п`ятдесят п`ять) грн 60 коп. та судовий збір у розмірі 24 700 (двадцять чотири тисячі сімсот) грн 50 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.09.2020

Суддя Л. Г. Пукшин