ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2020 р. Справа№ 910/1643/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Михальської Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 16.09.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.06.2020 (повний текст рішення складено 16.06.2020)

у справі №910/1643/20 (суддя Котков О.В.)

за позовом Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів"

до Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару 29.11.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору № 286/3/19/163 від 14.05.2019 безпідставно відмовся від прийняття товару, чим порушив права та законні інтереси позивача.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 позов задоволено повністю. Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару 29.11.2019 року. Присуджено до стягнення з Міністерства оборони України на користь Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" судовий збір - 2102,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі №910/1643/20 скасувати. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" в повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

При цьому скаржник зазначає, що позивачем виготовлено не якісний товар, який за певними показниками не відповідає технічної документації, що є на думку скаржника, порушенням п. 2.1. договору та про що зазначено у актах приймального контролю товару за якістю.

За твердженням скаржника, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що відповідно до умов договору всі заходи приймального контролю товару за якістю проводились у присутності представника позивача. Жодних зауважень, чи застережень стосовно порушень під час приймального контролю товару за якістю не зафіксовано.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що позивач у встановлений договором строк виготовив товар.

Також відповідно до умов договору, позивач вчасно повідомив про це відповідача, надавши представникам останнього доступ до місця зберігання товару та передав усі документи, які підтверджують якість та відповідність товару, що необхідні для здійснення приймання товару за якістю чим виконав усі зобов`язання за договором для належного приймання відповідачем товару.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2020 апеляційну скаргу Міністерства оборони України передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі №910/1643/20. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі №910/1643/20 на 16.09.2020.

В судове засідання 16.09.2020 з`явилися представники сторін, які підтримали свої позиції щодо апеляційної скарги Міністерства оборони України.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

14.05.2019 між Державним підприємством "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (за договором - постачальник, позивач) та Міністерством оборони України (за договором - замовник, відповідач) укладено договір № 286/3/19/163 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету України) (надалі - договір), відповідно до п. 1.1., 1.2. якого, постачальник зобов`язався до 30.11.2019 поставити замовнику друковану продукцію з елементами захисту, а саме: військовий квиток рядового, сержантського і старшинського складу в кількості 336 000 штук вартістю 11 928 000,00 грн. та військовий квиток офіцера запасу в кількості 9600 штук вартістю 552 000,00 грн. (далі разом - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що здійснення контролю за якістю товару складається з таких етапів: перевірка контрольного зразка; приймального контролю товару.

За умовами п. 2.2. договору отримані від постачальника контрольні зразки товару перевіряються комісією з перевірки контрольних зразків предметів речового майна (далі - комісія), яка здійснює перевірку зовнішнього вигляду, конструкції, комплектності, лінійних вимірів, маркування та відповідність вимогам нормативної та технічної документації. У разі відповідності контрольних зразків комісії затверджує їх шляхом підписання ярлика та опломбовує. У разі, якщо за результатами перевірки виявлено невідповідність контрольних зразків зразку-еталону та вимогам нормативної та технічної документації, комісія не затверджує їх та складає акт з переліком зауважень.

Відповідно до п. 2.3. договору, постачальник зобов`язаний до початку поставки товару за договором разом з оголошенням письмово повідомити представника замовника про готовність партії товару до приймання та місце здійснення приймального контролю товару за якістю.

Згідно з умовами п. 2.3.1. договору результати приймального контролю товару оформлюються актом приймального контролю товару за якістю.

В п. 2.4. договору визначено, що приймання товару за кількістю та якістю у всіх випадках, які не врегульовані положеннями цього договору, здійснюється одержувачем замовника відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України від 19.07.2017 № 375 "Про затвердження Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних сил України" (далі - наказ № 375), Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю (затверджена постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 № П-6).

Листом від 28.11.2019 № 57/4730 позивач повідомив відповідача про готовність товару до приймання, надіслав відповідачу оголошення № 1, № 2 та запросив відповідача здійснити приймальний контроль товару за якістю відповідно до умов договору.

Листом від 29.11.2019 № 57/4732 позивач виготовив та направив відповідачу контрольні зразки товару для проведення відповідної перевірки та затвердження контрольних зразків товару.

Як вказує позивач у позовній заяві, 29.11.2019 представники замовника прибули до позивача, проте не провели приймальний контроль товару у відповідності до вимог договору та безпідставно відмовилися приймати партії готового товару, про що складено акти приймального контролю товару за якістю № 1, № 2, в яких у рядку "Детальна інформація про брак (дефекти) " зазначено "в договорі не вказано назву технічної документації, відповідно якої проводиться приймання".

На твердження позивача, при прийманні товару за якістю замовник замість перевірки якості та прийняття товару здійснив аналіз змісту договору, що стало підставою відмови замовника від приймання товару за договором.

Такі дії представників відповідача, на думку позивача є протиправними, безпідставними, незаконними, що суперечить умовам договору, вимогам чинного законодавства України та порушують права та законні інтереси позивача.

Посилаючись на принцип обов`язковості договору, положення статтей 655, 689, 690 Цивільного кодексу України, умови договору № 286/3/19/163 від 14.05.2019 року, порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо приймання товару позивач просив суд першої інстанції визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару 29.11.2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 позов задоволено повністю. Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару 29.11.2019 року. Присуджено до стягнення з Міністерства оборони України на користь Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" судовий збір - 2102,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакцій, чинній на момент звернення позивача до суду, є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, норми якої кореспондуються з нормами статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції.

У рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разінеможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Згідно з ч. 2 ст. 4, ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом положень вказаних норм правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом відкриття провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Як зазначалося вище, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі позивачем визначено визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару 29.11.2019, місцевий господарський суд визнав таку позовну вимогу належним способом захисту прав позивача.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про те, що задоволення позову про визнання неправомірними дії щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару є нічим іншим як встановленням факту/обставин, що саме по собі не захищає порушене право, натомість ініціювання розгляду такої справи має на меті встановлення преюдиціальних обставин (фактів), які мають бути використані при подальшому розгляді позову про зобов`язання прийняти вищевказаний товар.

Такий спосіб захисту права не є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки не може забезпечити поновлення прав позивача внаслідок його невідповідності змісту порушеного права та характеру спірних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18, від 21.01.2020 у справі №910/7815/18, від 11.02.2020 у справі №922/1159/19.

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

З урахуванням викладено, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував, що заявлена позивачем у цій справі вимога про визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару не приводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків при прийнятті оскаржуваного рішення, так як неналежний обраний позивачем спосіб захисту тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволені позову, незалежно від інших встановлених судом обставин при вирішенні спору по суті.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

Підсумовуючи наведене, колегія суддів не вбачає у даній справі підстав для задоволення позову про визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару, внаслідок неналежного обраного позивачем способу захисту, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Судові витрати

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі № 910/1643/20 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 38-44; ) на користь Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3153,00 грн (три тисячі сто п`ятдесят три грн 00 коп).

Видачу наказу доручити Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/1643/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.09.2020.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Ю.Б. Михальська