РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/696/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Ткачової А.Ю.

Позивач: Фізична особа-підприємець Кримський Віктор Олександрович,

ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Фенікс+»,

, вул. Громадська, 45, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про стягнення 3 024 797,95 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Ісаков Д.Г., ордер серія ЧН № 071659 від 09.09.2020;

від відповідача: Пастернак Т.Г., керівник.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кримський Віктор Олександрович звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Фенікс +», у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 3 024 797,95 грн боргу.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 11.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 10.09.2020 на 10:00 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті.

У підготовчому засіданні 10.09.2020 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 15.09.2020.

До початку підготовчого засідання 15.09.2020 від директора ТОВ «БК «Фенікс+» надійшла заява про визнання позову, у якій останній визнає заявлені позивачем позовні вимоги у розмірі 3 024 797,95 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Аналогічне положення зазначено у ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб та вчинене уповноваженою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

У судовому засіданні 15.09.2020 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 11 від 02.01.2019 в частині сплати коштів за поставлений товар у розмірі 3 024 797,95 грн.

Відповідач визнає позовні вимоги у розмірі 3 024 797,95 грн, про що подав відповідну заяву про визнання позову.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

02.01.2019 між Фізичною особою-підприємцем Кримським Віктором Олександровичем (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Фенікс+» (далі - Покупець) укладено договір поставки № 11 (а.с. 9-11).

Відповідно до п. 1.1 Договору на умовах даного Договору Постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) Покупцеві будівельні матеріали, конструкції, інструменти, їх складові, та комплектуючі, бетон, а подальшому - Товар, а Покупець зобов`язується оплатити та прийняти Товар в порядку і строки обумовлені цим Договором.

Загальна кількість Товару, що підлягає поставці, його ціна, найменування, асортимент, номенклатура, розміри, класифікація тощо визначається в видаткових накладних на Товар, що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору).

Пунктами 2.1, 2.2., 2.2.1. Договору визначено, що поставка Товару здійснюється партіями згідно видаткових накладних на умовах: ЕХW - склад за адресою: вул. Музикальна, 1, Чернігів, Україна (згідно правил INCOTERMS 2010). Бетон доставляється Покупцю силами Постачальника до місця вивантаження попередньо обумовленого Сторонами Договору. Строк поставки Товару: за потребою Покупця (при наявності Товару на складі) протягом дії цього Договору.

Згідно п. 2.3. Договору датою постачання Товару та фактичного виконання зобов`язань Постачальника щодо поставки Товару згідно умов цього Договору, вважається дата складання видаткової накладної на Товар.

Підпис на видатковій накладній уповноваженої особи Покупця є підтвердженням прийняття ним Товару та відсутності з його боку будь-яких претензій/зауважень щодо його кількості і якості (п. 2.3.1. Договору).

Порядок оплати Товару: протягом 30 днів з дати поставки Товару та підписання Покупцем (його уповноваженою особою) видаткової накладної на Товар. Вищезазначений порядок оплати Товару застосовується до кожної партії поставленого Товару згідно видаткової накладної (п.3.2. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору ціна Товару вказується Постачальником у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що загальна сума Договору становить суму вартості Товару згідно видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно п. 7.1., 7.2. Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін. Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до « 31» грудня 2020 року. У разі, якщо за один місяць до закінчення жодна із Сторін не заявить про розірвання Договору, то даний Договір вважається пролонгованим на один рік.

На виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем отримано Товар на загальну суму 3 024 797,95 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 1-00000047 від 11.01.2019 на суму 57 209,05 грн, № 1-00000052 від 16.01.2019 на суму 45 655,00 грн, № 1-00000055 від 25.01.2019 на суму 29 095,00 грн, № 1-00000058 від 04.02.2019 на суму 33 062,50 грн, № 1-00000060 від 07.02.2019 на суму 58 190,00 грн, № 1-00000063 від 20.02.2019 на суму 40 625,80 грн, № 1-00000065 від 22.02.2019 на суму 65 932,00 грн, № 1-00000069 від 01.03.2019 на суму 13 592,08 грн, № 1-00000072 від 10.03.2019 на суму 129 322,01 грн, № 1-00000075 від 21.03.2019 на суму 107 240,80 грн, № 1-00000077 від 02.04.2019 на суму 113 700,00 грн, № 1-00000080 від 22.04.2019 на суму 107 272,50 грн, № 1-00000083 від 13.05.2019 на суму 143 956,96 грн, № 1-00000087 від 22.05.2019 на суму 112 284,00 грн, № 1-00000089 від 31.05.2019 на суму 59 860,00 грн, № 1-00000092 від 06.06.2019 на суму 106 921,81 грн, № 1-00000094 від 20.06.2019 на суму 87 671,81 грн, № 1-00000097 від 02.07.2019 на суму 105 274,81 грн, № 1-00000101 від 15.07.2019 на суму 228 433,49 грн, № 1-00000103 від 30.07.2019 на суму 233 913,60 грн, № 1-00000106 від 05.08.2019 на суму 192 393,84 грн, № 1-00000109 від 12.08.2019 на суму 164 341,72 грн, № 1-00000110 від 15.08.2019 на суму 227 006,30 грн, № 1-00000114 від 28.08.2019 на суму 94 269,80 грн, № 1-00000117 від 04.09.2019 на суму 78 354,50 грн, № 1-00000120 від 13.09.2019 на суму 65 275,00 грн, № 1-0000009 від 13.01.2020 на суму 105 157,60 грн, № 1-0000014 від 28.01.2020 на суму 132 876,17 грн, № 1-0000017 від 12.02.2020 на суму 85 909,80 грн (а.с. 12-40).

Між позивачем та відповідачем був підписаний акт звірки розрахунків станом на 03.08.2020, відповідно до якого заборгованість ТОВ «БК«Фенікс+» перед ФОП Кримським Віктором Олександровичем складала 3 024 797,95 грн (а.с. 53-54).

Відповідач визнає, що сума заборгованості у розмірі 3 024 797,95 грн позивачу не сплачена.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановив суд, відповідач повинен був оплатити отриманий товар згідно з видатковими накладними: № 1-00000047 від 11.01.2019 - до 11.02.2019, № 1-00000052 від 16.01.2019 - до 15.02.2019, № 1-00000055 від 25.01.2019 - до 25.02.2019, № 1-00000058 від 04.02.2019 - до 06.03.2019, № 1-00000060 від 07.02.2019 - до 11.03.2019, № 1-00000063 від 20.02.2019 - до 22.03.2019, № 1-00000065 від 22.02.2019 - до 25.03.2019, № 1-00000069 від 01.03.2019 - до 01.04.2019, № 1-00000072 від 10.03.2019 - до 09.04.2019, № 1-00000075 від 21.03.2019 - до 22.04.2019, № 1-00000077 від 02.04.2019 - до 02.05.2019, № 1-00000080 від 22.04.2019 - до 22.05.2019, № 1-00000083 від 13.05.2019 - до 12.06.2019, № 1-00000087 від 22.05.2019 - до 21.06.2019, № 1-00000089 від 31.05.2019 - до 01.07.2019, № 1-00000092 від 06.06.2019 - до 08.07.2019, № 1-00000094 від 20.06.2019 - до 22.07.2019, № 1-00000097 від 02.07.2019 - до 01.08.2019, № 1-00000101 від 15.07.2019 - до 14.08.2019, № 1-00000103 від 30.07.2019 - до 29.08.2019, № 1-00000106 від 05.08.2019 - до 04.09.2019, № 1-00000109 від 12.08.2019 - до 11.09.2019, № 1-00000110 від 15.08.2019 - до 16.09.2019, № 1-00000114 від 28.08.2019 - до 27.09.2019, № 1-00000117 від 04.09.2019 - до 04.10.2019, № 1-00000120 від 13.09.2019 - до 14.10.2019, № 1-0000009 від 13.01.2020 - до 12.02.2020, № 1-0000014 від 28.01.2020 - до 27.02.2020, № 1-0000017 від 12.02.2020 - до 13.03.2020.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив кошти за отриманий ним товар у визначений у Договорі строк, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 3 024 797,95 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься у ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

У зв`язку з визнанням відповідачем позову, позивачу підлягає поверненню 50 % судового збору, сплаченого за подання позову, що становить 22 685,98 грн.

Решта 50 % сплаченого позивачем судового збору у розмірі 22 685,99 грн відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 46, 73-80, 86, 129, 130, 191, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Фенікс+» (, вул. Громадська, 45, м. Чернігів, 14000) на користь Фізичної особи-підприємця Кримського Віктора Олександровича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 3 024 797,95 грн заборгованості за поставлений товар та 22685,99 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Повернути Фізичній особі-підприємцю Кримському Віктору Олександровичу (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з Державного бюджету України (код класифікації доходів бюджету 22030101) 22 685,98 грн судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням № 69 від 04.08.2020.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 18.09.2020.

Суддя В.В. Шморгун