УХВАЛА

17 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/13071/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглядаючи в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2020 (Тищенко О.В., Дикунська С.Я., Тарасенко К.В.) у справі № 910/13071/19 Господарського суду міста Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 174 889,02 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Відповідач) про стягнення 174 889,02 грн, з яких: 89 838,15 грн пеня, 70 078,08 грн інфляційні втрати, 14 972,79 грн 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач оплатив поставлений товар за договором №ПВРЗ (ВМТП-18.707)ю від 31.10.2018 з прострочкою, оскільки мав здійснити оплату поставленого товару не пізніше 14.12.2018, тоді як фактично оплата здійснена 31.01.2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 позовні вимоги задоволено повністю. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 скасовано в частині стягнення інфляційних втрат та викладено його резолютивну частину в іншій редакції, відповідно до якої з Відповідача на користь Позивача стягнуто 98 938,15 грн пені, 14 972,79 грн 3% річних. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто судові витрати.

Позивач подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, в якій просить її скасувати в частині відмови в задоволенні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних втрат за грудень 2018 року та січень 2019 року в сумі 70 078,08 грн, а також зменшенню розміру витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та в цій частині прийняти нове рішення, не передаючи справу на новий розгляд, яким стягнути на користь Позивача 70 078,08 грн інфляційних втрат за грудень 2018 року та січень 2019 року, 34 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, 3 000,00 грн витрат на професійну допомогу в суді апеляційної інстанції, 9 000,00 грн витрат, які будуть понесені на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Також, скаржником подано клопотання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або великої Палати Верховного Суду з тих підстав, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано частину 2 статті 625 ЦК України з посиланням на правову позицію Верховного Суду у справі №905/600/18, №910/5625/18, №924/312/18, що суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду у справі №910/21564/16 та рекомендаціям щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, які викладені в листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997.

В процесу розгляду справи колегією суддів з`ясовано, що здійснюючи перегляд рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд встановив, що Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача інфляційні втрати в сумі 70 078,08 грн за період з 15.12.2018 по 30.01.2019. Суд, пославшись на частину 2 статті 625 ЦК України, зазначив, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Отже, приймаючи до уваги, що прострочення Відповідача з оплати товару за договором розпочалося з 15.12.2018, тобто, становить менше місяця та враховуючи, що інфляційні втрати визначаються за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, то нарахування індексу інфляції за грудень 2018 року є неправомірним.

Крім того, враховуючи оплату Відповідачем заборгованості за договором, саме 31.01.2019 (останній день місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж), а тому не може бути правомірним нарахування інфляційних втрат за прострочку оплати за січень 2019 року, оскільки у січні місяці 2019 року 31 календарний день, день оплати заборгованості не враховується, прострочення Відповідача з оплати товару за договором за січень 2019 року становить менше місяця, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, який (місяць січень 2019 року) у даному випадку є не повним.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 70 078,08 грн, нарахованих за період з 15.12.2018 по 30.01.2019 у даній справі задоволенню не підлягають. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18 та, зокрема, у постановах Верховного суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18.

Перевіривши матеріали справи та касаційної скарги, Суд дійшов висновку про необхідність передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з огляду на таке.

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18 дійшов висновку, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Проте, в даному випадку, правовідносини у справі №905/600/18 та в цій справі №910/13071/19 не є подібними, оскільки у справі №905/600/18 розглядалося питання нарахування та стягнення інфляційних втрат за період, який включав в себе період, за який вже ухвалено рішення, проте це рішення не виконане, а також новий період, вже після прийняття рішення суду у іншій справі. Тобто, за рішенням суду було стягнуто інфляційні втрати, проте, оскільки рішення суду не виконано, тому кредитор звернувся до суду з позовом про стягнення, зокрема, інфляційних втрат за весь період прострочення, включаючи нараховані інфляційні втрати за попередній період, а суди вже здійснювали розгляд питання про стягнення інфляційних втрат за подальший період після прийняття рішення.

При цьому, предметом розгляду у цій справі №910/13071/19 є стягнення, зокрема, інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення, який не пов`язаний з ухваленням рішення у іншій справі, тобто, первісне нарахування інфляційних втрат за неналежне виконання договірного зобов`язання.

Таким чином, оскільки правовідносини у справі №905/600/18 та у цій справі №910/13071/19 не є подібними з огляду на різність обставин, що підлягали доказуванню, тому це виключало наявність підстав для застосування судом апеляційної інстанції правової позиції, викладеної у справі №905/600/18 щодо вирішення правомірності нарахування Позивачем інфляційних втрат в межах правовідносин, які склалися між сторонами у цій справі №910/13071/19.

Водночас, суд апеляційної інстанції послався на правову позицію, викладену Верховним Судом у справах №910/5625/18, №924/312/18.

Так, предметом розгляду у справі №924/312/18 було стягнення, зокрема, інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.04.2015 по 30.03.2018, проте, поряд з цим вирішувалося питання обрахування позовної давності до вимог про стягнення інфляційних втрат, Верховний Суд під час перегляду справи зазначив, що невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці. Отже, право кредитора вимагати суму боргу з урахуванням індексу інфляції за квітень 2015 року виникло по закінченню квітня 2015 року у травні 2015 року, а саме з 15.05.2015.

У справі №910/5625/18 Верховний Суд зазначив, що якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність, передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Отже, Верховний Суд у справах №910/5625/18, №924/312/18 дійшов висновку, що якщо прострочення виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України (стягнення інфляційних втрат), а тому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг.

Крім того, в процесі розгляду касаційної скарги у даній справі №910/13071/19 колегією суддів виявлено постанову Верховного Суду у справі №916/1883/16, в якій зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Верховний Суд під час перегляду справи №916/1883/16 вказав, що останній акт приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2015 року підписаний та скріплений печатками сторін 28.02.2015. А отже, в силу положень пункту 13.3 договору від 17.09.2008, обов`язок зі сплати (кінцевого розрахунку) у відповідача за виконані роботи настав за спливом 10 діб, а саме, 10.03.2015. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період, що передував цій даті є неправомірним. Представлений позивачем розрахунок інфляційних втрат та суми 3% річних перевірений як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, та визнаний обґрунтованим в частині 3% річних за період з 11.03.2015 до 07.07.2016 на суму 42 797,10 грн та щодо інфляційного збільшення за період з 01.05.2015 до 30.06.2016 на суму 98 839,94 грн.

Таким чином, хоча принцип розрахунку інфляційних втрат, нарахованих за неповний місяць у справі №916/1883/16 розписаний як такий, що, якщо погашення заборгованості відбулося за період, більший ніж 0,5 місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця, проте вбачається, що суд касаційної інстанції погодився з судами попередніх інстанцій про здійснення розрахунку інфляційних втрат без врахування цього місяця, в якому виникло право на здійснення відповідного розрахунку.

Колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права (частина 2 статті 625 ЦК України) у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, від 17.10.2018 у справі №916/1883/16 щодо того, що, якщо прострочення виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України, а тому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг.

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України (лист "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" №62-97р від 03.04.1997), які застосовуються в судовій практиці і викладена в них позиція має сталий характер, вважається, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа, то розрахунок починається з наступного місяця. І за аналогією: якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 числа відповідного місяця - інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Тобто, методика розрахунку інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України з урахуванням листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" №62-97р від 03.04.1997 передбачає такий математичний підхід округлення, якщо час прострочення у неповному місяці більше 0,5 місяця, це дорівнює 1 місяцю, якщо менше - дорівнює 0, і індекс інфляції за такий неповний місяць не враховується у розрахунках інфляційних. Для спрощення обрахунку математичного округлення днів у неповному місяці Верховним Судом України було запропоновано врахування чи неврахування індексу інфляції у неповному місяці в залежності від того, на яку половину місяця (першу - з 01 до 15 числа включно чи другу - з 16 по 31 числа) припадає початок чи закінчення часу (періоду) прострочення.

Наприклад, у даному випадку строк виконання грошового зобов`язання сплив 14 грудня, то час прострочення починається з 15 грудня і триває у грудні місяці до 31 числа. Тобто, час прострочення у першому неповному місяці - з 15.12 по 31.12, що за розрахунком Верховного Суду України дає підстави врахувати у цьому випадку у розрахунку інфляційних індекс інфляції за грудень 2018 року (100,8%).

Щодо останнього неповного місяця, то час прострочення у січні 2019 року становить з 01.01 по 30.01 включно. За рекомендаціями Верховного Суду України це надає кредитору право для врахування у розрахунку інфляційних індексу інфляції за січень 2019 року (101,0%).

Крім того, за таким же підходом округлення неповного місяця розраховує інфляційні й інформаційно-аналітичний центр "Ліга" в його розділі "Калькулятори", що широко використовується практикуючими юристами та в судовій практиці.

Таким чином, колегія суддів вважає, що якщо час прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати становить неповний місяць, то інфляційна зміна нараховується в залежності від математичного округлення часу прострочення у неповному місяці, як це і було роз`яснено Верховним Судом України в своїх рекомендаціях (лист №62-97р від 03.04.1997).

Частиною 2 статті 302 ГПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Оскільки колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування частини 2 статті 625 ЦК України у подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом у справах №910/5625/18, №924/312/18, №916/1883/16, які розглядалися колегіями суддів Касаційного господарського суду, що входять до складу інших палат (судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів, судової палати для розгляду справ про банкрутство), дана справа №910/13071/19 підлягає передачі на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду згідно з частиною 2 статті 302 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 234, 235, ч. 2 ст. 302 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №910/13071/19 за позовом Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 174 889,02 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.