ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м.Харків Справа № 913/257/20

Провадження №34/913/257/20

Господарський суд Луганської області у складі:

суддя Іванов А.В.

при секретарі судового засідання Медуниці Р.І.

розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ,

до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз», м. Сєвєродонецьк Луганської області,

про стягнення 20 736 463 грн. 91 коп.

У засіданні брали участь:

від позивача: адвокат Міненко В.М., дов. №58/19 від 21.12.2019 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: представник не прибув.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суть спору: Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулася до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз», в якій просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 17 618 731 грн. 25 коп., пеню за прострочення платежів в сумі 1 159 553 грн. 12 коп., штраф у розмірі 542 656 грн. 40 коп., інфляційні втрати в сумі 843 286 грн. 87 коп. та 3% річних у розмірі 572 236 грн. 27 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-173, відповідно до умов якого сторони домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у АТ «Луганськгаз» перед ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» за договором поставки природного газу від 31.12.2009 №06/09-2247. Відповідно до умов вказаного Договору про реструктуризацію заборгованості загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації складає 169 139 820 грн. 50 коп. станом на 31.03.2012, що підтверджується Актом звіряння розрахунків.

Позивач зазначає, що періодичні платежі відповідачем здійснювались несвоєчасно, внаслідок чого утворилось прострочення за період з січня 2018 по січень 2020, в зв`язку з чим станом на 01.02.2020 у відповідача існує прострочений основний борг у сумі 17 618 731 грн. 25 коп., що стало підставою для звернення позивача до суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2020 справу № 913/257/20 передано на розгляд судді Іванову А.В.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 29.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. В зв`язку із запровадженням карантину на усій території України інформацію про дату, час і місце підготовчого судового засідання учасникам справи повідомити додатково. Запропоновано позивачу доплатити судовий збір у розмірі 05 коп.

21.05.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що заявлені позовні вимоги вважає частково необґрунтованими, оскільки всі можливі збитки позивача в повні мірі компенсуються за рахунок 3% річних, штрафу та втрат від інфляції, тому вимога про стягнення пені не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Просить зменшити розмір пені та штрафу до 1 гривні.

Крім того, відповідач вказує на те, що внаслідок дії негативних факторів та обставин, на які він не може вплинути, АТ «Луганськгаз» не спроможний здійснювати господарську діяльність та отримувати прибуток з квітня 2014 року, виконувати поточні (договірні) та інші вже існуючі зобов`язання. В задоволенні позову просить відмовити.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій №01-02-45/869 від 18.05.2020, в якому просив максимально зменшити розмір пені та штрафу, нарахованих позивачем.

26.05.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява №31101-223 від 20.05.2020 разом з доказами сплати судового збору у розмірі 05 коп., які суд долучив до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 27.05.2020 призначено підготовче засідання на 03.06.2020 о 12 год. 30 хв.

Представники сторін в судове засідання 03.06.2020 не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 03.06.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження. Відкладено підготовче засідання на 01.07.2020 о 12 год. 15 хв.

15.06.2020 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що порушення відповідачем умов договору є підставою для нарахування як основного боргу за поставлений природний газ, так і пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних. Наявність обставин непереборної сили, на які відповідач посилається у відзиві на позовну заяву, ним не доведена і не звільняє його від обов`язку відшкодувати матеріальні витрати позивача.

24.06.2020 від відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказує, що відповідач перебуває у тяжкому фінансовому становищі, в зв`язку з чим просить максимально зменшити розмір пені та штрафу, нарахованих позивачем.

В судовому засіданні 01.07.2020 взяв участь представник позивача, який надав усні пояснення по суті позовних вимог та підтримав позов.

Представник відповідача у судове засідання 01.07.2020 не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 01.07.2020 відкладено підготовче засідання на 29.07.2020 о 14 год. 45 хв.

В судовому засіданні 29.07.2020 взяв участь представник позивача, який надав усні пояснення по суті позовних вимог та підтримав позов.

Представник відповідача у судове засідання 29.07.2020 не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 29.07.2020 відкладено підготовче засідання на 12.08.2020 о 12 год. 35 хв. Запропоновано позивачу надати письмові пояснення щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій №01-02-45/869 від 18.05.2020.

11.08.2020 на електронну пошту суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що в Договорі про реструктуризацію сторони дійшли спільної згоди, що способом забезпечення виконання зобов`язання за Договором є, в тому числі, пеня та штраф.

Позивач вважає, що відповідач не надав достатніх та належних доказів щодо його скрутного матеріального становища. Натомість, не виконавши зобов`язання за Договором, відповідач користувався відповідними коштами, які повинні були використовуватися позивачем для розрахунку за імпортний природний газ за зовнішньо-економічними договорами. В зв`язку з наведеним, позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про максимальне зменшення розміру штрафних санкцій.

В судовому засіданні 12.08.2020 в режимі відеоконференції взяв участь представник позивача, який надав усні пояснення по суті позовних вимог та підтримав позов.

Представник відповідача у судове засідання 12.08.2020 не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 12.08.2020 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 09.09.2020 о 14 год. 30 хв.

В судовому засіданні 09.09.2020 в режимі відеоконференції взяв участь представник позивача, який надав усні пояснення по суті позовних вимог та підтримав позов.

Представник відповідача у судове засідання 09.09.2020 не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

09.09.2020 судом постановлено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

28.05.2012 між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (кредитор, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Луганськгаз», яке в подальшому перейменоване на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» (боржник, відповідач) укладено Договір №14/12-173 про реструктуризацію заборгованості, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу для забезпечення потреб релігійних організацій від 31.12.2009 №06/09-2247 (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно п. 1.1 цього Договору, складає 169 139 820 грн. 50 коп. станом на 31.03.2012, що підтверджується актом звірки розрахунків.

Як визначено в п. 2.2 Договору боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1 цього Договору, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з Графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню, починаючи з травня 2012 року по березень 2032 року щомісячними платежами в сумі 704 749 грн. 25 коп., а в квітні 2032 року - у сумі 704 749 грн. 75 коп.

Зобов`язання боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п. 2.2. цього Договору на відповідний місяць (п. 2.3. Договору).

Відповідно до п. 5.1 договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 30.04.2032, а в частині виконання зобов`язань за Договором - до їх повного здійснення.

Як зазначає позивач, відповідачем періодичні платежі здійснювались несвоєчасно, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за період з січня 2018 року по січень 2020 року у сумі 17 618 731 грн. 25 коп.

Внаслідок невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати періодичних платежів, позивач звернувся до суду позовом про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 17 618 731 грн. 25 коп., пені за прострочення платежів в сумі 1 159 553 грн. 12 коп., штрафу у розмірі 542 656 грн. 40 коп., інфляційних втрат в сумі 843 286 грн. 87 коп. та 3% річних у розмірі 572 236 грн. 27 коп.

Відповідач проти позову заперечив, вказавши, що заявлені позовні вимоги вважає частково необґрунтованими, оскільки всі можливі збитки позивача в повні мірі компенсуються за рахунок 3% річних, штрафу та втрат від інфляції, тому вимога про стягнення пені не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Просить зменшити розмір пені та штрафу.

Крім того, відповідач вказує на те, що внаслідок дії негативних факторів та обставин, на які він не може вплинути, АТ «Луганськгаз» не спроможний здійснювати господарську діяльність та отримувати прибуток з квітня 2014 року, виконувати поточні (договірні) та інші вже існуючі зобов`язання. В задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступних підстав.

Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.

Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За змістом 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України врегульовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, Договором №14/12-173 про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 встановлений строк виконання зобов`язання щодо періодичних платежів - грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з Графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню (п. 2.2. Договору).

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, у встановлений Договором строк, відповідач в період з січня 2018 року по січень 2020 року не сплачував періодичних платежів, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 17 618 731 грн. 25 коп.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у Договорі, та не сплатив встановлених Договором щомісячних платежів, доказів протилежного не надав, суд дійшов висновку, що останній є таким, що прострочив виконання зобов`язання за Договором №14/12-173 про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 17 618 731 грн. 25 коп. є законною і обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення платежів в сумі 1 159 553 грн. 12 коп. та штрафу у розмірі 542 656 грн. 40 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У відповідності до п. 3.4. Договору за прострочення виконання зобов`язань, вказаних у п. 2.2 цього договору, боржник зобов`язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору, позивачем нараховано пеню за зобов`язаннями з жовтня 2018 року по січень 2020 року, яка у відповідності до розрахунку за період з 18.04.2019 по 29.02.2020 становить 1 159 553 грн. 12 коп.

Також позивачем, в зв`язку із нездійсненням відповідачем щомісячних платежів понад 30 днів, було нараховано відповідачу штраф за період з березня 2019 року по січень 2020 року в розмірі 542 656 грн. 40 коп.

Суд вважає розрахунок пені та штрафу, наданий позивачем, арифметично правильним, обґрунтованим та зробленим у відповідності до умов Договору та норм чинного законодавства.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення платежів в сумі 1 159 553 грн. 12 коп. та штрафу у розмірі 542 656 грн. 40 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій №01-02-45/869 від 18.05.2020, в якому просив максимально зменшити розмір пені та штрафу, суд зазначає наступне.

В обґрунтування вказаного клопотання АТ «Луганськгаз» послалось на те, що воно є підприємством, яке займає монопольне становище на ринку надання послуг з розподілення природного газу для споживачів Луганської області, є суб`єктом природних монополій і наразі перебуває у вкрай тяжкому фінансовому стані, що підтверджується Звітом про фінансові результати за 2019 рік і станом на 31.03.2020 та Балансом (Звітом про фінансовий стан) на 31.12.2019 і за І квартал 2020 року.

Також відповідач зазначав, що починаючи з квітня 2014 року здійснення підприємством господарської діяльності у Луганській області стало неможливим у зв`язку з проведенням антитерористичної операції.

Так, через дію незаконних озброєних воєнізованих формувань та угруповань на території, не підконтрольній владі України у межах Луганської області, товариство фактично позбавлено права володіння та користування майном, яке перебуває у власності та господарському віданні АТ «Луганськгаз» і його відокремлених структурних підрозділів. Загальна сума втрачених основних засобів складає 311 807 340 грн. 60 коп.

Відповідач вказував, що фактично основним доходом підприємства є кошти, що надходять за транспортування природного газу (розподіл).

Дійсно ст. 233 ГК України визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Також ч. 3 ст. 553 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз положень ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Отже, зменшення неустойки є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань. Таке зменшення не є обов`язком суду.

Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постановах від 19.09.2019 у справі №904/5770/18 та від 14.04.2020 у справі №916/188/17, які в силу положень ч. 4 ст. 236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.

Відповідач стверджував про наявність форс-мажорних обставин, в зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VIІ від 02.09.2014 протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно з п. 2 ст. 141 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Положеннями ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на те, що відповідачем не надано суду сертифікату Торгово-промислової палати України про наявність форс-мажорних обставин, суд вважає твердження відповідача про наявність форс-мажорних обставин безпідставними, в зв`язку з чим вони відхиляються судом.

Разом з тим суд враховує, що укладенню Договору №14/12-173 про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 передувало невиконання відповідачем зобов`язань за Договором від 31.12.2009 №06/09-22247 поставки природного газу, тобто з 2009 року позивач не може отримати грошові кошти за поставлений природний газ, що свідчить про систематичне порушення АТ «Луганськгаз» фінансової дисципліни в частині розрахунків з контрагентами, в тому числі із позивачем.

До того ж, укладаючи Договір №14/12-173 про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 та передбачаючи відповідальність за несвоєчасне здійснення щомісячних платежів, відповідач усвідомлював необхідність своєчасного здійснення щомісячних платежів та узяв на себе таку відповідальність.

Суд приймає до уваги тяжкий фінансовий стан АТ «Луганськгаз» та надані звіти про фінансові результати, проте враховує також і майнові інтереси позивача, який протягом тривалого часу (з 2009 року) не може отримати плату за поставлений ним природний газ.

З огляду на викладене, враховуючи розмір заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій, які разом складають менше 10% заборгованості, а також те, що позивачем самостійно здійснено нарахування пені в межах строків позовної давності, тобто за відсутності зловживання з його боку щодо періоду нарахування, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій та про відмову у задоволенні клопотання відповідача №01-02-45/869 від 18.05.2020 про їх зменшення.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 843 286 грн. 87 коп. та 3% річних у розмірі 572 236 грн. 27 коп., суд зазначає наступне

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до розрахунку позивача нарахування 3% річних здійснено за період з 11.02.2018 по 29.02.2020 на суму кожного прострочено платежу і становить 572 236 грн. 27 коп.

Крім того, позивачем, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, були нараховані інфляційні втрати в сумі 843 286 грн. 87 коп.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно розрахунку позивача нарахування інфляційних втрат здійснено за період з лютого 2018 року по жовтень 2019 року та складає 843 286 грн. 87 коп.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, суд вважає його обґрунтованим та зробленим у відповідності до умов Договору та норм чинного законодавства, в зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 843 286 грн. 87 коп. та 3% річних у розмірі 572 236 грн. 27 коп. підлягають задоволенню повністю.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню повністю.

В зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основний борг за Договором №14/12-173 про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 у розмірі 17 618 731 грн. 25 коп., пеня за прострочення платежів в сумі 1 159 553 грн. 12 коп., штраф у розмірі 542 656 грн. 40 коп., інфляційні втрати в сумі 843 286 грн. 87 коп. та 3% річних у розмірі 572 236 грн. 27 коп.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судовими витратами в даній справі є сума сплаченого судового збору у розмірі 311 046 грн. 96 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» (93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 87, ідентифікаційний код 05451150) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827) основний борг у розмірі 17 618 731 грн. 25 коп., пеню в сумі 1 159 553 грн. 12 коп., штраф у розмірі 542 656 грн. 40 коп., інфляційні втрати в сумі 843 286 грн. 87 коп., 3% річних у розмірі 572 236 грн. 27 коп. та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 311 046 грн. 96 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та у порядку, визначеному пп. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 21.09.2020.

Суддя А.В. Іванов