ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1017/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури (62303, Харківська обл., м. Дергачі, вул. 1 Травня, 63)
до 1. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 2. Головного управління Держгеокадастру у Харківської області (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, 2-й під`їзд, поверхи 8,9) , 3.Фермерського господарства "Планета" (62310, Харківська обл., смт. Козача Лопань, Масив Театральний, 7)
про визнання незаконним та скасування наказу; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки; скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки; визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки; скасування державної реєстрації договору суборенди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку шляхом складання акту прийому-передачі
за участю представників:

прокурора - Клейн Л.В., службове посвідчення №051089 від 02.10.2018,

відповідача 1 - Сотник О.В., довіреність б/н від 26.05.2020,

відповідача 2 - не з`явився,

відповідача 3 - Сотник О.В., довіреність б/н від 26.05.20, ордер серія ПТ №026010 від 26.05.2020,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов керівника Дергачівської місцевої прокуратури до відповідачів: 1. ОСОБА_1 , 2. Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, 3. Фермерського господарства "Планета" згідно вимог якого прокурор просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області №654-СГ від 27.05.2014 про надання в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 30.05.2014, загальною площею 12,4968 га, кадастровий номер :02:000:0845, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 ;

- скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 30.05.2014 з кадастровим номером :02:000:0845, загальною площею 12,4968 га;

- визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки від 03.06.2014 з кадастровим номером :02:000:0845, загальною площею 12,4968 га, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Планета»;

- скасувати державну реєстрацію договору суборенди земельної ділянки від 03.06.2014 з кадастровим номером :02:000:0845, загальною площею 12,4968 га, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Планета»;

- зобов`язати ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровими номером :02:000:0845, загальною площею 12,4968 га шляхом складання акту прийому-передачі.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які прокурор поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.06.2020 об 11:15.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 09.06.2020 відкладено підготовче засідання на 01.07.2020 об 11:15.

10.06.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача 3 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 12986) з додатковими документами, які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

10.06.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 12991) з додатковими документами, які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

01.07.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача 3 надійшло клопотання про закриття провадження у справі (вх. № 14918).

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 01.07.2020 продовжено строк підготовчого провадження до 01.08.2020, усне клопотання прокурора про відкладення розгляду справи задоволено та підготовче засідання відкладено на 22.07.2020 на 11:50.

06.07.2020 через загальний відділ діловодства суду від прокурора надійшла відповідь на відзиви відповідачів 1,3 (вх. № 15321), яку досліджено та приєднано до матеріалів справи.

21.07.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 16615).

22.07.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача 3 надійшли заперечення (вх. № 16795), які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 22.07.2020 клопотання відповідача 2 про відкладення розгляду справи задоволено та підготовче засідання відкладено на 29.07.2020 о 10:15.

Прокурор у підготовче засідання 29.07.2020 з`явився.

Відповідач 1 у підготовче засідання 29.07.2020 з`явився.

Відповідач 2 у підготовче засідання 29.07.2020 не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідач 3 у підготовче засідання 29.07.2020 з`явився, подане 01.07.2020 клопотання про закриття провадження у справі (вх. № 14918) підтримав повністю та наполягав на його задоволенні. Також наголосив про наявність у нього клопотання про залишення позову без розгляду, подання до суду якого залежить від результату вирішення клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.07.2020 в задоволенні клопотання відповідача 3 про закриття провадження у справі (вх. № 14918/20 від 01.07.20) відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.07.2020 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача 3 про залишення позову без розгляду, закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/1017/20 до судового розгляду по суті на 02.09.2020 на 12:20.

Прокурор у судове засідання 02.09.2020 з`явився, заявлений позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наполягав на задоволенні позову.

Відповідач 1 у судове засідання 02.09.2020 з`явився, проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (т.с. 1 а.с. 157-172), просив суд у задоволенні позову відмовити. Також, у засіданні підтримав клопотання про застосування строків позовної давності, яке викладено у відзиві.

Відповідач 2 у судове засідання 02.09.2020 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 018508/2 з якого убачається, що копію ухвали суду від 29.07.2020 уповноваженою особою відповідача 2 отримано 06.08.2020.

Відповідач 3 у судове засідання 02.09.2020 з`явився, проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (т.с. 1 а.с. 90-105) та просив суд у задоволенні позову відмовити. Також, у засіданні підтримав клопотання про застосування строків позовної давності, яке викладено у відзиві.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 02.09.2020 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення учасників справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 14.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагенства у Харківській області з заявами про надання йому в оренду земельних ділянок кадастровий номер :02:000:0845 площею 12,4968га розташовану за межами населеного пункту на території Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та з кадастровим номером :02:000:0845 площею 12,4968га за межами населеного пункту на території Козачолопанської селищної ради, для ведення фермерського господарства (т.с. 1 а.с. 29).

Наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області № 654-СГ та 655-СГ від 27.05.2014 надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0845 площею 12,4968 га за межами населеного пункту Козачолопанської селищної ради на території Дергачівського району Харківської області для ведення фермерського господарства строком на 49 років (т.с. 1 а.с. 31).

У подальшому 30.05.2014 на підставі зазначеного наказу, між ГУ Держземагенства у Харківській області та громадянином ОСОБА_1 укладено договір оренди землі строком на 49 років (надалі - договір оренди землі, т.с. 1 а.с. 32-37), який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.06.2014 за №№ 5931593, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.с. 1 а.с. 40-42).

Відповідно до п.1 вищевказаного договору оренди землі, в оренду передається земельна ділянка державної власності землі сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля), які передаються в оренду для ведення фермерського господарства (п. 14).

03.06.2014 між ОСОБА_1 та ФГ «Планета» укладено договір суборенди вищевказаної земельної ділянки площею 12,4968 га, за умовами якого фермерському господарству передано наведена вище земельна ділянка в суборенду, строком на 49 років, про що свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Прокурором у позові вказано, що звертаючись до ГУ Держземагенства у Харківській області із заявою про отримання земельної ділянки, ОСОБА_1 мав на меті не створити нове фермерське господарство, а розширити земельний банк вже існуючого ФГ "Планета" без проведення земельних торгів, як того вимагає закон, оскільки ОСОБА_1 вже надавалися земельні ділянки для ведення і створення фермерського господарства, про що посилається на державні акти на право постійного користування землею серії ІІІ-ХР №009469 від 01.05.1999 та право приватної власності серії Р1№696496 від 11.05.2001.

Із наявного у матеріалах справи листа ГУ Держземагенства у Харківській області від 06.03.2015 за вих. №19-20-14-5434/0/9-15 вбачається, що ОСОБА_1 надано дозвіл на передачу зазначених земельної ділянки в суборенду на умовах, визначених договором оренди землі, тобто після укладення договору суборенди.

Згідно даних Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - ОСОБА_1 є засновником та керівником ФГ «Планета» (державна реєстрація 01 липня 1997 року), якому у користування для ведення фермерського господарства вже виділялися земельні ділянки за рахунок земель державної власності для ведення селянського (фермерського) господарства.

На обґрунтування позовних вимог прокурор також зазначав, що неналежна перевірка та формальний підхід ГУ Держземагентства в Харківській області до розгляду заяви ОСОБА_1 щодо передачі йому земельної ділянки у оренду, наявності у нього наміру створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на наданих для ведення фермерського господарства земельних ділянках, призвели до безпідставного отримання ОСОБА_1 земельної ділянки у користування на поза конкурсних умовах.

З урахуванням наведеного, посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій та рішень відповідачів спірна земельна ділянка, площею 12,4968 га (кадастровий номер: :02:000:0845), вибула з володіння держави, що позбавляє її можливості реалізувати її на умовах оренди на більш вигідних конкурентних засадах, та попередити неефективне використання землі, у зв`язку із чим, керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся з цим позовом до суду та просить визнати незаконними та скасувати наказ ГУ Держземагенства у Харківській області від 27.05.2014 №654-СГ про надання в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 30.05.2014 площею 12,4968 га (кадастровий номер: :02:000:0845), укладеного між ГУ Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 , та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки від 03.06.2014, площею 12,4968 га (кадастровий номер: :02:000:0845, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Планета», скасувати його державну реєстрацію; зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі ГУ Держгеокадастру в Харківській області земельні ділянки, площею 12,4968 га (кадастровий номер: :02:000:0845) та 36,9932 га (кадастровий номер: :02:000:0845).

Відповідачі 1, 3 позовні вимоги не визнають, заперечують проти їх задоволення. В обґрунтування своїх заперечень у своїх відзивах зазначають про те, що оскаржувані прокуратурою накази та договори укладено у відповідності до вимог чинного законодавства України та прийняті з урахуванням фактичних обставин використання земельних ділянок. Фермерське господарство «Планета» створене та діє з 1997 року, розташоване в смт Козача Лопань. Господарство має власні транспортні засоби, комбайни, трактори та іншу сільгосптехніку, складські приміщення, що підтверджує перспективність розвитку фермерського господарства, спроможність виробляти сільськогосподарську продукцію на наданих земельних ділянках. Прокурор, заявляючи позов не надав оцінку тим обставинам, що спірна земельна ділянка площею 12,4968 га знаходиться в оренді ФГ «Планета», розташована єдиним масивом з іншими земельними ділянками, що обробляються ФГ «Планета». Між Дергачівською РДА та головою ФГ «Планета» ОСОБА_1 в 2001 та 2002 роках було укладено договори оренди зазначених вище земельних ділянок та весь цей час господарство правомірно використовує вказані земельні ділянки, вносить орендну плату. Правомірність використання ділянок витікає із приписів земельного законодавства, тому ФГ «Планета» використовує земельні ділянки на цей час правомірно. Так, відповідно до ст.33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). У разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором». Тобто ФГ «Планета» використовує земельні ділянки на цей час правомірно виходячи з викладених обставин здійснене переоформлення земельних ділянок Наказами Головного управління Держземагенства у Харківській області №654-СГ від 27.05.2014 лише закріпило фактичний стан земельних правовідносин між орендодавцем та орендарем. У зв`язку з тим, що мали місце зміни в земельному законодавстві, реорганізовано державні земельні органи, що розпоряджаються землями державної власності, ОСОБА_1 вирішив привести у відповідність земельні правовідносини з органами державного управління та контролю та ним було подано до ГУ Держземагенства у Харківській області у відповідності з вимогами ст. 7 Закону заяву, в якій зазначено необхідні реквізити та документи. Законом «Про фермерське господарство» іншими законами не заборонено громадянам, що є засновниками фермерських господарств звертатись у встановленому порядку до уповноважених органів держави з заявами для отримання землі з метою ведення фермерського господарства. Прокурором не зазначено, чиї саме та які саме цивільні права або інтереси були порушені Наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області №654-СГ від 27.05.2014, яким саме актам цивільного законодавства суперечить зміст оскаржуваних договорів оренди землі та суборенди, та в чому саме виражаються такі суперечності, чиї саме та які інтереси держави і суспільства, його моральні засади, порушує зміст оскаржуваних прокуратурою договорів оренди землі, оскільки тільки наявність усіх перелічених складових є обов`язковою підставою для визнання правочину недійсним. При цьому прокуратурою не надано й жодних доказів щодо порушення відповідачами інтересів держави, а зазначені в позовній заяві порушення закону мають виключно формальний характер, що жодним чином не впливає та не зачіпає матеріальних чи будь-яких інших інтересів як держави, так і інших осіб. В цілому позовні вимоги та їх обґрунтування сформовані таким чином, що порушують загальновідомий принцип свободи договору та вільної реалізації громадянином України своїх прав. Крім того, заявляючи позов, прокурором порушено строки позовної давності для звернення до суду, при цьому безпідставно зазначено, що перебіг строку позовної давності для прокурора починається з часу, коли особа дізналася про порушення її прав.

Висновки суду щодо підстав звернення прокурора з цим позовом до суду.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру Україна покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до статті 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 із змінами і доповненнями внесеними Постановами КМУ № 482 від 22.07.2016 та № 917 від 23.11.2016 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи.

Відповідно до пункту 5-1 зазначеної Постанови КМУ посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Тобто, Держгеокадастр та його територіальні органи не наділені повноваженнями щодо звернення до суду з позовами про визнання недійсними наказів щодо розпорядження землями, договорів оренди землі, скасування записів про державну реєстрацію права на земельну ділянку та витребування з незаконного володіння земельних ділянок.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з відповідним позовом, прокурор пред`являє цей позов в інтересах держави як позивач.

У даному випадку, звертаючись з цим позовом до суду, прокурором наголошено про порушення інтересів держави, оскільки незаконне прийняття оскаржуваного рішення суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в статті 14 Конституції України та статті 5 ЗК України.

Таким чином, прокурор звернувся до суду з позовом самостійно в інтересах держави, виступаючи за процесуальним статусом позивачем у даній справі, що узгоджується з вимогами процесуального закону.

Зважаючи на вищевикладене та з урахуванням правової позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, судом встановлена наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним та правовим підставам позовних вимог прокурора, суд виходить з наступного.

Статтею 152 ЗК України визначено, що одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання недійсним рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За змістом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах), зокрема, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Відповідно до частин другої, третьої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим, відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім Земельного кодексу України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (ст. 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а Земельний кодекс України - загальним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Згідно з абз. 1, 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону (частина друга статті 16 Закону України «Про оренду землі»).

За змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 цього Закону умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №525/1225/15-ц.

У порушення частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» ОСОБА_1 не обґрунтував розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства та не зазначив кількість членів фермерського господарства, а також наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у оренду. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Для отримання земельних ділянок значної площі не довів, що новостворене фермерське господарство матиме змогу самостійно, силою та працею членів фермерського господарства, обробляти отриману в користування землю, чи має він власну техніку для обробітку землі, ресурси для залучення найманих працівників чи оренди сільськогосподарської техніки, потенційних контрагентів, тощо.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 під час звернення до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою про отримання земельної ділянки від 14.05.2014 (т.с. 1 а.с. 29) вже був засновником та керівником (головою) Фермерського господарства «Планета», відповідно займався фермерським господарством з 11.07.1997 р.

Так, наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області від 27.05.2014 № 654 -СГ «Про передачу в оренду земельної ділянки» ОСОБА_1 для ведення і створення фермерського господарства вже надавалися земельні ділянки, що підтверджується державними актами на право постійного користування землею серії ІІІ-ХР № 009469 від 01.05.1999 та на право приватної власності серії Р1 № 696496 від 11.05.2001 (т.с. 1 а.с. 25-27).

Можливість передачі земельних ділянок державної та комунальної форми власності для ведення фермерського господарства юридичним особам, тобто після створення громадянином фермерського господарства та його державної реєстрації відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство», без проведення земельних торгів, діючим законодавством України, як на момент прийняття оспорюваного рішення, так і на даний час, не передбачена.

Вирішуючи спір, судом враховано, що між ОСОБА_1 і ГУ Держгеокадастру у Харківській області укладено договір оренди земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства на підставі Закону України «Про фермерське господарство», при цьому на дату укладення зазначеного договору із ОСОБА_1 вже було зареєстровано фермерське господарство «Планета», тобто у спірних правовідносинах на дату укладення правочину щодо користування спірною земельною ділянкою відбулася фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача земельної ділянки перейшли до фермерського господарства, що і було засвідчено договором суборенди спірної земельної ділянки.

З огляду на викладене, враховуючи те, що судом встановлено факт порушення передбаченої ЗК України процедури отримання ОСОБА_1 у користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 12,4968 га, яка розташована на території Дергачівського району Харківської області, позовна вимога про визнання недійсним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 27.05.2014 №654-СГ є обґрунтованою та такою, що відповідає обставинам цієї справи.

Щодо вимог прокурора про визнання недійсним договору оренди землі від 30.05.2014, загальною площею 12,4968 га, кадастровий номер :02:000:0845, укладеного між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 , а також скасування державної реєстрації зазначеного договору оренди землі, та про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки від 03.06.2014 з кадастровим номером :02:000:0845, загальною площею 12,4968 га, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Планета», а також скасування державної реєстрації вказаного договору суборенди, суд зазначає наступне.

Правовою підставою для виникнення права оренди у ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:0845 загальною площею 12,4968 га є відповідний наказ ГУ Держгеокадастру у Харківській області.

У зв`язку з незаконністю вищевказаного наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області, договір оренди земельної ділянки від 30.05.2014 та договір суборенди земельної ділянки від 03.06.2014 є такими, що укладені з порушенням вказаних вище положень закону, що може мати наслідком визнання їх недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України, з подальшим скасуванням всіх реєстраційних дій стосовно земельної ділянки, яка є предметом оренди та суборенди та їх повернення у державну власність.

Отже, суд констатує правомірність вимог прокурора при зверненні до господарського суду з позовною заявою в межах даної справи.

Разом з тим, під час розгляду даної справи відповідачами 1, 3 у своїх відзивах заявлені клопотання про застосування позовної давності (т.с. 1 а.с. 99-104, 166-170) до вимог прокурора, які підтримані представником відповідачів у судовому засіданні по суті 02.09.2020.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовну давність визначено, як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому згідно частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконних правових актів, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. При цьому, держава в такому випадку може нести ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних дій державних органів, зокрема шляхом укладання правочинів з порушенням вимог законодавства (аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі № 348/1237/15-ц, від 10 травня 2018 року по справі № 914/1708/17).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

У даному випадку Держава в особі відповідного органу, дізналася про наявні обставини саме з моменту прийняття оскаржуваного наказу, а саме: 27.05.2014. Проте з відповідним позовом до Дергачівського районного суду Харківської області в межах даних позовних вимог прокурор звернувся лише у січні 2018 року (із позовною заявою за вих. № 04-30-355-18 від 17.01.2018), тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що прокурором пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовом про скасування вказаного наказу, визнання недійними вказаних договорів оренди землі та суборенди зі скасуванням всіх реєстраційних дій та повернення земельної ділянки у власність держави.

Щодо визнання поважності причин пропуску прокурором строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причини пропуску позовної давності.

В позовній заяві прокурором сформульоване клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності та поновлення його захистивши право.

Як вбачається з позову, прокурор посилається на те, що про вказані правопорушення йому стало відомо 21.06.2017, тобто після надходження спірного наказу та договору оренди до місцевої прокуратури.

На підставі цього прокурор робить висновок про те, що початок перебігу строку позовної давності слід обраховувати з моменту, коли саме прокурору стало відомо про факт видачі незаконного наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області №654-СГ від 27.05.2014 про надання в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 , укладання договору оренди та суборенди спірної земельної ділянки.

Наведені аргументи прокурора свідчать про те, що він вважає, що строки позовної давності пропущено з поважних причин.

Втім, у позовній заяві прокурором не наведено будь-якого фактичного та правового обґрунтування пропуску строку позовної давності та необхідності захисту порушеного права в зв`язку з таким пропуском. Не надано також в обґрунтування зазначених обставин будь-яких доказів.

Прокурор лише вказує, що про спірні обставини він дізнався лише 21.06.2017, отримавши відповідь від Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області на власний запит.

Проте, суд зазначає, що отримавши від відповідача відповідну інформацію 21.06.2017, прокурор звернувся з позовом до Дергачівського районного суду Харківської області в межах даних позовних вимог лише у січні 2018 року, тобто зі значним спливом строку (7 місяців).

Крім того, прокурором не обґрунтовано неможливість одержання ним необхідної інформації одразу після винесення оскаржуваних наказів та укладення спірних договорів (2015-2017 роки). Так, прокурором не надано жодних доказів, що ним у той період були вчинені відповідні запити, призначено проведення перевірок тощо, але ці заходи не дали результатів з незалежних від прокурора причин.

За таких обставин, суд не вважає поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні відповідного клопотання останнього.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в зв`язку з пропуском прокурором строку позовної давності.

Судові витрати.

Частиною четвертою статті 129 ГПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви залишаються за прокурором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "14" вересня 2020 р.

Суддя Г.І. Сальнікова