ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2020 Справа № 917/2118/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., при секретарі судового засідання Сілаєвій О.Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні"

про стягнення 4 053 904,01 грн.

За участю представника позивача: Коваленко С. В.; від відповідача - не з"явився

встановив:

До господарського суду Полтавської області надійшов позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" про стягнення 4053904,01 грн. за договором постачання природного газу № 8311/1718-ТЕ-24 від 06.09.2017, у тому числі: 1000390,49 грн. - пені, 963103,89 грн. - 3% річних, 2090409,63 грн. інфляційних.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в порушення договірних зобов`язань відповідач несвоєчасно оплачував переданий природний газ.

Відповідач у відзиві (вхід. № 1550 від 07.02.2020) проти позову заперечує з тих підстав, що основна заборгованість отриманий природний газ відсутня; відповідачем самостійно було сплачено грошовими коштами суму 92 314 133,30 грн.; в іншій частині вартість природного газу погашалася згідно постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 через рахунки із спеціальним режимом використання за встановленими нормативами перерахування коштів; у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем. Позивач при нарахуванні 3% річних та інфляційних не врахував суми, які була сплачена відповідно постанови Кабінету Міністрів України № 256, та не врахував суми, які були розстрочені споживачам категорії «населення» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005р. Позивач не врахував строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки в один рік; не врахував обмеження ч.6 ст.232 ГК щодо нарахування пені - за зобов`язаннями березня 2018 року (а.с.103-105).

У доповнені до відзиву (вхід. № 2396 від 27.02.2020р.) відповідач зазначив, що за розрахунком відповідача 3% річних становить 527012,03 грн., та прохає зменшити пеню на 90% (а.с.146-148).

Позивач у відповіді на відзив (вхід. № 2332 від 26.02.2020р.) зазначив, що у постанові від 12.03.2019р. у справі №910/3657/18 Верховний Суд дійшов висновку, що порядок перерахування коштів, встановлений постановою КМУ №256 від 04.03.2002р. не передбачає зміну порядку та строків здійснення розрахунків між сторонами; сторони п.п.3 абз.2 п.6.2. Договору передбачили, що за відсутності або несвоєчасності надходження грошей через рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача, відповідач зобов`язаний здійснювати розрахунки з позивачем власними коштами; твердження відповідач про нарахування пені за березень 2018р. за 11 місяців є безпідставним, оскільки пеня нарахована з 26.04.2018 по 25.10.2018 у межах 6 місяців у відповідності до ст.232 ГК України (а.с.131-136).

Заперечення на відповідь відповідач не надав.

У даній справі були вчинені наступні процесуальні дії.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2019 даний позов був переданий на розгляд судді Безрук Т.М. (а.с.1).

За ухвалою господарського суду від 12.12.2019р. було залишено позовну заяву без руху та встановлено строк для усунення недоліків (а.с.2-3). Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (а.с.70-76).

За даним позовом ухвалою Господарського суду Полтавської області 16.01.2020 відкрито провадження у справі № 917/2118/19, призначено справу до розгляду в підготовче засідання, та встановлено сторонами строки для подання заяв по суті справи (а.с.85-86).

Ухвалою від 04.02.2020р. суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів (а.с.95-96).

В судовому засіданні від 27.02.2020 року у даній справі було оголошено перерву на 31.03.2020 року (а.с.174-175). В зв`язку з перебуванням судді у відпустці, підготовче засідання не відбулося.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено карантин з 12.03.2020 на усій території України. який продовжено до 22.06.2020 - постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 та до 31.07.2020 - постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 р. № 500.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 розділ Х Прикінцевих положень ГПК України доповнено пунктом 4, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Ухвалою від 12.05.2020 суд призначив підготовче засідання на 09.06.2020р. (а.с.184-185).

За ухвалою від 09.06.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.07.2020 (а.с. 189-190).

Про час та місце розгляду справи позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджено поштовими повідомленнями від 16.01.2020р., від 05.02.2020р., від 13.05.2020р., від 17.06.2020р. (а.с.87-88, 97-98, 186-187, 191-192).

В судовому засіданні 09.07.2020 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке надалі змінило назву на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивачем) та Комунальним виробничим підприємством "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" (відповідачем) було укладено договір постачання природного газу № 8311/1718-ТЕ-24 від 06.09.2016р. (далі - Договір; а.с. 30-39).

Згідно п.1.1 Договору позивач, як постачальник, зобов`язався поставити споживачеві (відповідачу) у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався прийняти і оплатити цей газ на умовах цього договору.

В Додаткових угодах № 2 від 06.04.2018р. та № 1 від 06.04.2018р. до Договору сторони встановлювали обсяг природного газу, що постачається (а.с.42, 43).

Згідно п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ, здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

В п. 6.3 Договору вказано, що оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуютьсмя як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширюється дія статті 19і Закону України "Про теплопостачання";

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30вересня 2015 року не поширювалась дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

В Додатковій угоді № 1 від 11.01.2018 до Договору (а.с.40-41), сторони внесли такі зміни до договору:

- виклали абзац третій пункту 6.1 розділу 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» в наступній редакції: «Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів/ розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. № 256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.»

- виклали пункт 8.2 та пункт 8.3 розділу 8 «Відповідальність сторін» Договору в наступній редакції:

« 8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002р. № 256.»

« 8.3 Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих(оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. № 256 не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором.»

- виклали підпункт 4) пункту 11.3 розділу 11 «Інші умови» Договору в наступній редакції:

« 4) будь-які спільні протокольні рішення або надані споживачем будь-які документи щодо оформлених та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами:

не можуть бути використані для внесення змін до цього договору;

можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.»

На виконання Договору позивач передав у власність відповідачу за період жовтень 2017 року - вересень 2018 року природний газ на загальну суму 115 880 241,36 грн. Зазначене підтверджується двостороннє підписаними актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 7428656,26 грн., від 30.11.2017 на суму 15371745,06 грн., від 31.12.2017 на суму 15853204,58 грн., від 31.01.2018 на суму 22274125,76 грн., від 28.02.2018 на суму 19887341,39 грн., від 31.03.2018 на суму 21136799,58 грн., від 30.04.2018 на суму 4707948,85 грн., від 31.05.2018 на суму 3153851,95 грн., від 30.06.2018 на суму 2163819,12 грн., від 31.08.2018 на суму 1518858,47грн., від 30.09.2018 на суму 2383890,34 грн. (а.с.44-54).

Відповідач свої зобов`язання за Договором щодо оплати природного газу виконував з простроченням платежів. Зазначене підтверджується бухгалтерською випискою з балансового рахунку сальдо по підприємству та випискою по операціях з 01.10.2017 - 28.02.2019р., розрахунком позивача (а.с.55-59, 29).

Пунктом 8.2 Договору встановлено, що в разі прострочення споживачем згідно пункту 6.1 цього Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розрахункову від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з п. 10.3. Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років

Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позивач у позові посилається на те, що відповідач порушив строки оплати, встановлені пунктом 6.1 Договору, тому позивач нарахував відповідачу 1000390,49 грн. - пені, 963103,89 грн. - 3% річних, 2090409,63 грн. - інфляційних.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

За змістом статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частини першої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Як було встановлено судом, на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача за період жовтень 2017 року - вересень 2018 року природний газ на загальну суму 115 880 241,36 грн.

Відповідач у відзиві на позов вказав, що частина заборгованість за природний газ проводилась відповідачем у відповідності до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256. Крім того, частина вартості природного газу погашалася згідно постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 через рахунки із спеціальним режимом використання за встановленими нормативами перерахування коштів, а тому у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем. Також, у період, коли був відсутній норматив перерахування коштів, відповідачем на користь позивача за спірним договором самостійно власними коштами

Позивач у розрахунку боргу вказує, що відповідач сплатив 115 880 241,36 грн. протягом 30.11.2017 22.03.2019.

Як свідчить надана позивачем виписка з операцій за договором № 8311/1718-ТЕ-24 від 06.09.2016р. (а.с.56-59) погашення заборгованості за договором відбувалось наступним чином:

- коштами, перерахованими позивачу у відповідності до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256;

- коштами, які перераховувались на користь позивача виключно з рахунку зі спеціальним режимом використання відповідно до п. 6.3 договору та Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014;

- власними коштами відповідача.

Згідно п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

В актах приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, від 30.11.2017, від 31.12.2017, від 31.01.2018, від 28.02.2018, від 31.03.2018, від 30.04.2018, від 31.05.2018, від 30.06.2018, від 31.08.2018, від 30.09.2018 також вказано, що природний газ передається виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами України визначаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; величина порогу індексації грошових доходів громадян; пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 87 Бюджетного Кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі на державні програми соціальної допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 був затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (в редакції з 01.01.2018р.; далі - Порядок № 256), в якому вказано наступне:

- цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання

і водовідведення; (п.1 Порядку);

- фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету); (п.2 Порядку);

- головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих

держадміністрацій, виконавчих органів рад, об`єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів); (п.3 Порядку);

- перерахування сум субвенцій на фінансування видатків

місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

- щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва та Севастополя (п.4 Порядку);

- головні розпорядники коштів місцевих бюджетів готують щомісяця інформацію про суми нарахованих соціальних виплат, пільг та житлових субсидій населенню та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад.

- головні розпорядники коштів місцевих бюджетів готують

щомісяця до 10 числа наступного періоду інформацію про суми нарахованих пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами, установами та організаціями, що надають житлово-комунальні послуги, балансоутримувачами відомчого житла, гуртожитків, управителями багатоквартирних будинків і надсилають фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад.

- підприємства, установи та організації, що надають послуги з постачання електроенергії, транспортування, розподілу та постачання природного газу, послуг з тепло-, водопостачання і водовідведення готують реєстри обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, що підлягають перерахуванню, відповідно до фактичних обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, але не вище обсягів нарахованих сум пільг і субсидій, і надсилають їх протягом місяця, але не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним періодом, фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад та головним розпорядникам коштів місцевих бюджетів (п.5 Порядку).

- фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад на підставі інформації, зазначеної у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри сум, що підлягають перерахуванню, та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі:

протягом місяця, але не пізніше 15 числа місяця, що настає за звітним періодом, -щодо пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком,

вивезення побутового сміття та рідких нечистот, доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії, виплати громадянам частини невикористаної субсидії для відшкодування витрат на оплату природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг з електропостачання для індивідуального опалення.

- Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у дводенний строк узагальнюють реєстри, зазначені в абзаці четвертому пункту 6 цього Порядку, та надають їх Головним управлінням Казначейства.

- головні управління Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі щомісяця не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після отримання від фінансових органів подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг, субсидій, допомоги та кредиторської заборгованості відповідних бюджетів згідно із зазначеними реєстрами.

- Казначейство перераховує протягом місяця, але не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітним періодом, субвенцію для виплати пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг з тепло-, водопостачання і водовідведення за видами послуг згідно із узагальненими реєстрами (п. 6 Порядку);

- Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій в межах сум, отриманих від Казначейства за відповідним видом послуг, протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, об`єднаних територіальних громад відповідно до фактичних зобов`язань з пільг, субсидій і допомоги населенню відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати.

- щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів.

- органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби (п. 7 Порядку);

- отримані місцевими бюджетами суми субвенцій в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) перераховуються протягом двох операційних днів на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

- головні розпорядники коштів місцевих бюджетів в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з підприємствами, установами та організаціями, що надають житлово-комунальні послуги, балансоутримувачами відомчого житла, гуртожитків, управителями багатоквартирних будинків, об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків та житлово-будівельними кооперативами і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання

і водовідведення;

- розрахунки за надані пільги та субсидії на оплату природного газу, послуг з транспортування, розподілу та постачання природного газу, теплопостачання з підприємствами-надавачами здійснюються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в органах Казначейства (п.8 Порядку);

- кошти на оплату пільг і субсидій за природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, теплопостачання, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту (п. 8-1 Порядку);

- суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на виробництво теплової енергії, та/або їх відокремленими структурними підрозділами отримані кошти спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") та інших енергоносіїв, спожитих для виробництва теплової енергії, оплату послуг з розподілу та транспортування природного газу операторам газорозподільної системи та оператору газотранспортної системи, спожиту електричну енергію, куповану теплову енергію, питну воду та послуги з централізованого водопостачання, придбані для надання послуг з централізованого постачання гарячої води, сплату грошових зобов`язань із загальнодержавних податків та зборів до бюджету, визначених статтею 9 Податкового кодексу України (крім податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість). Кошти на виплату заробітної плати з нарахуваннями на неї, у тому числі податку на доходи фізичних осіб, спрямовуються за умови відсутності заборгованості за природний газ, електричну енергію та загальнодержавних податків, що підтверджується актом звіряння з постачальником природного газу та/або електричної енергії та довідкою територіального підрозділу ДФС щодо відсутності заборгованості із загальнодержавних податків станом на 1 число звітного місяця.

- суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на постачання теплової енергії, та/або їх відокремленими структурними підрозділами, виробленої іншими суб`єктами господарювання, отримані кошти спрямовуються на оплату теплової енергії, інших енергоносіїв, використаних у процесі транспортування та постачання теплової енергії, питну воду та послуги з централізованого водопостачання, придбані для надання послуг з централізованого постачання гарячої води, сплату грошових зобов`язань із загальнодержавних податків та зборів до бюджету, визначених статтею 9 Податкового кодексу України (крім податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість). Кошти на виплату заробітної плати з нарахуваннями на неї, у тому числі податку на доходи фізичних осіб, спрямовуються за умови відсутності заборгованості за природний газ, електричну енергію та загальнодержавних податків, що підтверджується актом звіряння з постачальником природного газу та/або електричної енергії та довідкою територіального підрозділу ДФС щодо відсутності заборгованості із загальнодержавних податків станом на 1 число звітного місяця.

- для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах Казначейства, крім суб`єктів господарювання, які постачають теплову енергію, вироблену з альтернативних видів палива, та підприємств - постачальників (виробників) альтернативних видів палива, яким кошти спрямовуються на поточні рахунки, відкриті в банківських установах.

- учасники розрахунків щомісяця до 15 числа місяця, що настає за звітним періодом або наступного робочого дня у разі, коли 15 число припадає на вихідний день, подають інформацію про проведені розрахунки органам Казначейства за формою, встановленою Мінфіном, для її узагальнення та надання до 20 числа Казначейству;

- усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають "постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256" та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок.

- Казначейство, зокрема, не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.

Так, зі змісту Порядку № 256 вбачається, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування.

Як свідчить надана позивачем виписка з операцій за договором № 8311/1718-ТЕ-24 від 06.09.2016р. (а.с.56-59) та наданий відповідачем реєстр оплати (а.с.106) у відповідності до Порядку № 256 було перераховано позивачу 02.03.2018р. 1383186,04 грн., 27.03.2018р. 880366,70 грн., 26.04.2018р. 8784458,75 грн., 29.05.2018р. 4671078,14 грн., 25.07.2018р. 276877,59 грн., 25.07.2018р. 969543,96 грн., 28.08.2018р. 1171294,60 грн., 27.09.2018р. 502092,73 грн., 21.12.2018р. 2000934,86 грн., 22.02.2019р. 2926274,69 грн. При цьому у призначенні платежу вказано: "постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256".

Загальна сума коштів, сплачених позивачу згідно з Порядком № 256 становить 23566108,06 грн.

Судом враховується правові висновки, викладений у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 р. у справі № 917/530/19, з подібних правовідносин, зокрема, Верховний Суд вказав:

«38. Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (надалі - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто, держава офіційно визнає неможливість підприємств ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

39. Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

41. Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.».

При цьому, суд враховує правову позицію, викладену в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 924/296/18 та постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 922/3223/18, згідно з якою незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Посилання позивача у відповіді на відзив на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12.03.2019 у справі № 910/3657/18, не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки у цій постанові Верховний Суд зазначив, що положення нової редакції Порядку № 256, що набули чинності з 01.01.2018 року, не розповсюджують свою дію на правовідносини, що виникли до цієї дати.

Натомість, у справі № 917/2118/19, що розглядається, відшкодування згідно Порядку № 256 були проведені стосовно зобов`язань зі сплати вартості природного газу за грудень 2017 року, строк оплати яких настав у січні 2018 року, та за 2018 рік (що також визначено позивачем у своєму розрахунку - а.с.17), тобто положення нової редакції Порядку № 256 вже набули чинності та повинні враховуватися судом.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регуляторного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок 256.

З огляду на викладене, відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних на вартість природного газу, яка була сплачена позивачу згідно з Порядком № 256.

Також, згідно наданої позивачем виписки з операцій за договором № 8311/1718-ТЕ-24 від 06.09.2016р. (а.с.56-59), у період 30.11.2017 22.02.2019 оплата за природний газ здійснювалася позивачу шляхом розподілу коштів на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014р.

Відповідно до п. 6.3 Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця коштів згідно з нормативами перерахування , затвердженими в установленому порядку , які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві.

Частиною шостою ст.11 Закону України Про ринок природного газу (в редакції від 09.04.2015 року станом на час спірних правовідносин) встановлено, що для проведення розрахунків за спожитий природний газ постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов`язків, покладених на таких продавців, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від споживачів.

Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України. Забороняється зарахування на інші рахунки коштів за спожитий природний газ, який постачається постачальниками природного газу на виконання спеціальних обов`язків, покладених на них Кабінетом Міністрів України.

Споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритий в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурними підрозділами.

Постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 затверджений "Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (в редакції на час існування спірних правовідносин; далі - Порядок № 217), яким визначено механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (далі спеціальні рахунки).

Дія цього Порядку не поширюється на розрахунки, які здійснюються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. № 256 Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету та інших нормативно-правових актів щодо погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію.

У відповідності до пункту 3 Порядку №217 теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації"", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями).

У відповідності до пункту 7 Порядку №217 теплопостачальні і теплогенеруючі організації та їх структурні підрозділи інформують споживачів про відкриті в уповноваженому банку спеціальні рахунки для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

У відповідності до пункту 8 Порядку №217 усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів.

У разі коли у платіжному дорученні (касовому документі) споживача теплової енергії або комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води реквізити рахунка одержувача коштів за теплову енергію та/або комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не відповідають реквізитам спеціального рахунка, відкритого теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, банк (підприємство поштового зв`язку або орган Казначейства), що приймає платіжний документ, повертає його без виконання з надісланням відповідного повідомлення споживачеві.

У відповідності до пункту 9 Порядку №217 уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією.

У відповідності до пункту 12 Порядку №217 Національна комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі комісія або НКРЕКП) на підставі даних, визначених у пунктах 10 і 11 цього Порядку, щомісяця:

1) розраховує для кожної категорії споживачів теплопостачальної і теплогенеруючої організації нормативи перерахування коштів: на поточний рахунок теплопостачальної і теплогенеруючої організації; на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, зазначений у договорі купівлі-продажу (постачання) природного газу (далі - рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками); на рахунок оператора газотранспортної системи, зазначений у договорі на транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) (далі рахунок оператора газотранспортної системи); на рахунок оператора газорозподільної системи, зазначений у договорі на розподіл природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) (далі - рахунок оператора газорозподільної системи);на спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями;

2) затверджує реєстр нормативів;

3) доводить реєстр нормативів до відома уповноваженого банку для виконання не пізніше ніж за один робочий день до початку місяця, в якому застосовуватимуться нормативи;

4) розміщує реєстр нормативів на своєму офіційному веб-сайті.

На підставі пункту 13 Порядку №217 уповноважений банк згідно з умовами договору банківського рахунка здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: до 10-ї години - залишок коштів на початок операційного дня; до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій. Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14-26 цього Порядку.

Постановами НКРЕКП №1314 від 31.10.207р., № 1514 28.12.2017р., № 109 від 30.01.2018р., № 243 від 27.02.2018р., № 362 від 23.03.2018р., № 395 від 14.06.2018р., № 562 від 26.06.2018р., № 797 від 31.07.2018р., № 927 від 30.08.2018р., № 1132 від 28.09.2018р., № 1286 від 30.10.2018р., № 1575 від 30.11.2018р. затверджувався реєстр нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води від усіх категорій споживачів.

Згідно наданої позивачем виписки з операцій за договором № 8311/1718-ТЕ-24 від 06.09.2016р. (а.с.56-59), у період 30.11.2017 22.02.2019 кошти з оплати отриманого відповідачем природного газу було перераховано постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання з посиланням у призначенні платежу на постанову Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014: Розп. кошт. на вик. пост. КМУ №217 від 18.06.2014.

Враховуючи, що відповідачем кошти були перераховані постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання у відповідності до вимог Порядку №217, відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались йому позивачем на підставі договору № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016, оскільки у даному випадку, у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, оскільки всі кошти, які надходять на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно затвердженого поставами НКРЕП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача.

Доказів, які підтверджують, що перерахування коштів у зазначений вище період було здійснено з порушенням строків, встановлених Порядком № 217 суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що строки виконання зобов`язання відповідачем за договором шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання не були порушені, у зв`язку з чим підстави для нарахування відповідачу пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з порушенням п.6.1. договору відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.07.2019 по справі № 924/297/18, по справі № 918/553/18 від 24.07.2019.

Також, у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 року у справі № 917/530/19 підтверджена правова позиція про те, що враховуючи, що відповідачем кошти були перераховані постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання у відповідності до вимог Порядку №217 від 18.06.2014, відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались йому позивачем на підставі договору № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016, оскільки у даному випадку, у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, оскільки всі кошти, які надходять на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно з затвердженим поставами НКРЕП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача. Встановивши, що доказів, які підтверджують перерахування коштів з порушенням строків, визначених Порядком №217 від 18.06.2014, позивачем не надано, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про те, що строки виконання зобов`язання відповідачем за договором шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання не були порушені, у зв`язку з чим підстави для нарахування відповідачу пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з порушенням п.6.1. договору відсутні (п. 58, 59 постанови).

Суд не вбачає підстав для відступу від цього правового висновку Верховного Суду.

Посилання позивача на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.02.2018р. у справі № 910/16072/16, не може бути враховано судом при розгляді цієї справи, оскільки у справі № 910/16072/16 вирішувався спір щодо стягнення боргу за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, а предметом спору у справі № 917/2118/19 є зобов`язання пов`язані з постачанням природного газу виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Посилання позивача на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.04.2018р. у справі № 918/1395/15, не може бути враховано судом при розгляді цієї справи, оскільки у справі № 918/1395/15 16 вирішувався спір щодо стягнення боргу за договором купівлі-продажу природного газу для подальшої реалізації промисловим споживачам та іншим суб`єктам господарювання, які є кінцевими споживачами газу. В той час як предметом спору у справі № 917/2118/19 є зобов`язання пов`язані з постачанням природного газу виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

В той же час, правовий висновок щодо правовідносин, пов`язаних з постачанням природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, викладено у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 року у справі № 917/530/19, який й врахована судом при розгляді справи.

Врахувавши зазначені вище обставини, суд дійшов висновку, що нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем строків оплати за надані послуги з транспортування природного газу має бути здійснено на суму боргу, яку відповідач сплатив власними коштами, з порушенням строків оплати, поза межами дії Порядку № 256 та Порядку № 217.

З огляду на вище викладене, відсутні підстави для нарахування пені, інфляційних та 3% річних на заборгованість, оплата якої була проведена згідно Порядку № 256 та Порядку № 217. Згідно поданих сторонами доказів - за зобов`язаннями жовтня 2017р. (крім боргу на суму 1375228,95 грн.), за зобов`язаннями листопада 2017р. березня 2018р. (повністю), за зобов`язаннями квітня 2018р. (на суму 1091384,09 грн. сплаченої згідно Порядку № 256).

За ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

За ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 74 ГПК)

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ч.3, ч.4 ст. 74 ГПК).

В ч. 3 ст. 165 ГПК України вказано, що відзив повинен, зокрема, містити заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

В ч. 4 ст. 165 ГПК України встановлено, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Згідно наданої позивачем виписки з операцій за договором № 8311/1718-ТЕ-24 від 06.09.2016р. (а.с.56-59), відповідачем на користь позивача за період 27.12.2017 09.01.2018 самостійно було сплачено суму 1375228,95 грн. (зокрема 27.12.2017р. 356510,19 грн., 28.12.2017р. 443258,25 грн., 29.12.2017р. 400634,76 грн., 04.01.2018р. 14620,87 грн.,05.01.2018р. 105890,26 грн., 09.01.2018р. 54374,62 грн.). Ці кошти згідно розрахунку позивача були направлені ним на погашення заборгованості за зобов`язаннями жовтня 2017 року. Вказані обставини відповідачем не заперечуються.

Щодо заборгованості за природний газ, поставлений протягом травня, червня, серпня, вересня 2018 року, то сторони доказів оплати його згідно Порядку № 256 та Порядку № 217 суду не надали, про такі обставини суду не повідомили.

Відповідач у відзиві на позов та у доповненні на відзив правильність та підстави нарахування пені, інфляційних та річних на ці зобов`язання не заперечує, контррозрахунку в цій частині суду не надав, відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з обставинами, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині нарахування пені, інфляційних та 3 % річних на заборгованість за природний газ, поставлений протягом травня, червня, серпня, вересня 2018 року (а.с.103-105, 146-148). Жодних доказів в цій частині відповідач суду не подав.

Зазначене враховується судом на підставі ч. 4 ст. 165 ГПК України.

Заява відповідача щодо пропуску строку позовної давності відхиляється судом, оскільки в з п. 10.3. Договору встановлено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Отже, на дату звернення з цим позов строк позовної давності по заявленим вимогам ще не минув.

Посилання відповідача на порушення позивачем ст. 232 ГК при нарахуванні пені за квітень 2018р. є безпідставними, оскільки пеня за цими зобов`язаннями була нарахована позивачем за період 26.05.2018 25.11.2018, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. ст. 232 ГК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає правомірними позовні вимоги про стягнення 1338896,07 грн. пені (у тому числі: 32807,62 грн. пені за зобов`язаннями жовтня 2017р. за період 28.11.2017р. 08.01.2018р., 641271,43 грн. пені за зобов`язаннями квітня 2018р. за період 26.05.2018р. 25.11.2018р., 240608,66 грн. пені за зобов`язаннями травня 2018р. за період 27.06.2018р. 25.12.2018р., 166892,70 грн. пені за зобов`язаннями червня 2018р. за період 26.07.2018р. 25.01.2019р., 111417,63 грн. пені за зобов`язаннями серпня 2018р. за період 25.09.2018р. 18.03.2019р., 145898,03 грн. пені за зобов`язаннями вересня 2018р. за період 25.10.2018р. 21.03.2019р.).

Також, є обґрунтованими позовні вимоги про стягнення 249956,50 грн. 3% річних (у тому числі: 3526,42 грн. - за зобов`язаннями жовтня 2017р. за період 28.11.2017р. 08.01.2018р., 86248,38 грн. - за зобов`язаннями квітня 2018р. за період 26.05.2018р. 13.03.2019р., 67827,94 грн. - за зобов`язаннями травня 2018р. за період 27.06.2018р. 17.03.2019р., 41863,71 грн. - за зобов`язаннями червня 2018р. за період 26.07.2018р. 18.03.2019р., 21846,59 грн. - за зобов`язаннями серпня 2018р. за період 25.09.2018р. 18.03.2019р., 28607,46 грн. - за зобов`язаннями вересня 2018р. за період 25.10.2018р. 21.03.2019р.).

Крім того, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення 720150,70 грн. інфляційних (у тому числі: 13752,29 грн. - за зобов`язаннями жовтня 2017р. за період 01.12.2017р. 31.12.2017р., 157232,69 грн. - за зобов`язаннями квітня 2018р. за період 01.06.2018р. 28.02.2019р., 213368,97 грн. - за зобов`язаннями травня 2018р. за період 01.07.2018р. 28.02.2019р., 162675,29 грн. - за зобов`язаннями червня 2018р. за період 01.08.2018р. 28.02.2019р., 83738,00 грн. - за зобов`язаннями серпня 2018р. за період 01.10.2018р. 28.02.2019р., 89383,46 грн. - за зобов`язаннями вересня 2018р. за період 01.11.2018р. 28.02.2019р.).

Відповідач доповнені до відзиву (вхід. № 2396 від 27.02.2020р.) прохає зменшити пеню на 90% (а.с.146-148).

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що вартість поставленого природного газу була оплачена повністю, відповідач не міг впливати на стан розрахунків, відповідач перебуває у скрутному фінансовому становищі, в підтвердження чого надано звіти про фінансові результати за 2018, довідку про стан заборгованості населення за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання перед позивачем станом на 01.01.2018р., на 01.01.2019р., на 01.01.2020р. (а.с.160).

В силу приписів ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Виходячи із матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, співмірності належних до сплати відповідачем штрафних санкцій і суми заборгованості та ступеня вини відповідача у виникненні спору, враховуючи, що основний борг за спірний період відповідачем погашено, остання частина якого сплачена відповідачем у добровільному порядку, а заборгованість виникла лише у певний період через відсутність обігових коштів та недоотримання коштів від споживачів, суд дійшов висновку про існування підстав для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, на 50%, тобто стягненню підлягає пеня у розмірі 669449,00 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 669449грн. 00 коп. пені, 249956грн. 50 коп. - 3% річних, 720150грн. 70 коп. інфляційних. В іншій частині пені, 3 % річних та інфляційних у задоволення позову слід відмовити, в зв`язку з відсутністю підстав для їх нарахування з мотивів, що були зазначені вище судом.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

При подачі даного позову позивачем сплачено 60808,56 грн. судового збору за платіжним дорученням від 18.11.2019р. № 7010711 (а.с.11). Факт надходження даного судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 19.11.2019р. (а.с.69).

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України вказані судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам та позовним вимогам, розмір яких були зменшені судом.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" (вул. Молодіжна, буд. 8, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800; ідентифікаційний код 13940851) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 20077720) 669449грн. 00 коп. пені, 249956грн. 50 коп. - 3% річних, 720150грн. 70 коп. інфляційних, 34635грн. 04 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Полтавської області.

Дата складення повного судового рішення: 18.09.2020.

Суддя Т. М. Безрук