ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2020м. ДніпроСправа № 904/3842/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Кармазіної Л.П., розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Криворучко Марини Борисівни, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс", Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Роздори

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором у розмірі 924 401,02 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Криворучко Марина Борисівна звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором у розмірі 924 401,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем № К/0106/40 від 01.06.2018, в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2020 позовну заяву залишено без руху, зобов`язано позивача протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати докази оплати судового збору у сумі 13 866,02 грн.; надати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

23.07.2020, на виконання вимог ухвали суду від 21.07.2020, позивач подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи платіжного доручення №07N1737A8D5881 від 23.07.2020 про сплату судового збору у розмірі 13 866,03 грн. Також, у поданому клопотанні позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач не надається, оскільки позовні вимоги не включають в себе прохання про відшкодування додаткових судових витрат окрім судового збору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними у справі матеріалами.

31.07.2020 позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій в зв`язку з частковою оплатою відповідачем заборгованості на суму 350 000 грн., позивач просив суд зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача 460 035,32 грн. основного боргу, 36 453,22 грн. 3% річних, 77 912,46 грн. інфляційних втрат.

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З наведеного вбачається, що заява про зменшення позовних вимог подана позивачем в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України. Тому вказана заява приймається судом до розгляду.

За таких обставин, судом розглядаються позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 460 035,32 грн. основного боргу, 36 453,22 грн. 3% річних, 77 912,46 грн. інфляційних втрат.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Ухвала суду від 27.07.2020 отримана представником відповідача 30.07.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем № К/0106/40 від 01.06.2018, умов, строку надання послуг та строків оплати за надані послуги, встановлення факту невиконання відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної оплати за послуги, що були надані позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2018 між Фізичною особою-підприємцем Криворучко Мариною Борисівною (орендодавець - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" (орендар - відповідач) укладено договір оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем № К/0106/40.

Відповідно до п. 1.1. договору, у порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне користування сільськогосподарську техніку разом з екіпажем (два спеціаліста орендодавця, які забезпечують безперебійну роботу техніки, керування нею та виконання технічних завдань орендаря) (далі іменуються - техніка), а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове платне користування техніку з екіпажем, і зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату.

Ознаки техніки, кількість та марка, її характеристики визначаються у додатку № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною (п. 1.2. договору).

Згідно з п.1.5. договору, орендар має право за власний рахунок та власними/залученими силами встановлювати на техніку орендодавця GPS - прилади (технічне обладнання з використанням GPS- та GSM - технологій) з метою контролю за місцезнаходженням та переміщенням техніки орендодавця.

Відповідно до п. 2.1. договору, техніка, що передається в оренду, повинна використовуватися орендарем виключно для проведення сільськогосподарських робіт, відповідно до вимог Інструкції з експлуатації заводу-виробника.

Згідно з п. 2.2. договору, техніка передається в оренду орендарю з метою проведення збирання врожаю озимих культур, розмір яких орієнтовно складає 300 га для одної одиниці техніки.

Пунктом 3.1. договору визначено, що доставка техніки з екіпажем до орендаря та повернення техніки з екіпажем після закінчення строку оренди здійснюється силами та за рахунок орендодавця.

Відповідно до п. 4.1 договору, передача техніки в оренду здійснюється за актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 4.2. договору, строк оренди техніки з екіпажем орієнтовно складає з 30 червня 2018 по 20 липня 2018. Фактичні строки оренди техніки з екіпажем визначаються відповідно до актів приймання-передачі техніки, без внесення змін до умов договору. Техніка вважається переданою в оренду з дати підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 5.1. договору, орендна плата за договором становить загальну вартість наданих послуг з оренди, сплачених орендарем орендодавцеві протягом дії договору на підставі актів приймання - передачі наданих послуг.

Згідно з п. 5.1.1 договору, попередній розрахунок орендної плати складає 790,00 грн., без ПДВ, за один гектар обробленої площі озимої пшениці однією одиницею техніки та 890,00 грн., без ПДВ, за один гектар обробленої площі озимого ріпаку однією одиницею техніки.

Остаточний розрахунок орендної плати погоджується сторонами додатковою угодою до договору (п. 5.1.2 договору).

Відповідно до п. 5.2. договору, орендна плата визначається в акті приймання - передачі наданих послуг, що підписується сторонами протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його від виконавця або в цей же строк направити виконавцю обґрунтовану мотивовану відмову від підписання акту.

Згідно з п. 5.3. договору, виплата орендної плати проводиться протягом 20 банківських днів після підписання сторонами акту приймання - передачі наданих послуг. Орендар має право здійснити попередню оплату, яка здійснюється на підставі виставленого орендодавцем рахунку.

Пунктом 7.1. договору, повернення техніки проводиться за актом приймання-передачі за місцезнаходженням орендаря.

Відповідно до п. 6.3.2. договору орендар за цим договором зобов`язується своєчасно сплачувати орендні платежі відповідно до умов договору.

Пунктом 9.1. договору встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами сторін та укладається на строк до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

01.06.2018 між позивачем та відповідачем було підписано додаток №1 до договору, в якому сторони узгодили перелік техніки, що передається в оренду (а.с.20).

На виконання умов договору позивач надав, а відповідач прийняв в тимчасове платне користування техніку з екіпажем. Загальна вартість наданих позивачем послуг з оренди техніки з екіпажем склала 1 010 035,32 грн., про що між сторонами було складено акти здачі прийомки виконаних робіт (послуг) №5 від 06.08.2018 на суму 223 690,02 грн. та №10 від 17.10.2018 на суму 786 345,30 грн. (а.с.21, 23), які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками позивача та відповідача.

На оплату вартості оренди техніки з екіпажем позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 1 010 035,32 грн., а саме № 4 від 06.08.2018 на суму 223 690,02 грн. та №8 від 786 345,30 грн. (а.с.22, 24).

Відповідач здійснив часткову оплату рахунку №4 від 06.08.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №3197 від 11.07.2019 (а.с.26).

Заборгованість у розмірі 810 035,32 грн. відповідач не сплатив.

18.11.2019 між позивачем та відповідачем було складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків за період 01.06.2018-18.11.2019 року, згідно з яким заборгованість відповідача становить 810 035,32 грн. (а.с.25).

Після звернення позивача із даним позовом до суду відповідачем частково оплачена заборгованість в сумі 350 000 грн., що підтверджується банківською випискою №1907-20VU-1921-3988 від 19.07.2020, у зв`язку із чим позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог.

Отже, станом на час розгляду справи, заборгованість відповідача перед позивачем складає 460 035,32 грн.

Звертаючись до господарського суду із цим позовом позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем № К/0106/40 від 01.06.2018, в частині повної та своєчасної сплати вартості оренди техніки з екіпажем та просить суд, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнути з відповідача 460 035,32 грн. основного боргу, 36 453,22 грн. 3% річних, 77 912,46 грн. інфляційних втрат, що і є причиною виникнення цього спору.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору, суд приходить до висновку про те, що вказаний договір містить у собі елементи договору оренди та договору про надання послуг, тобто є змішаним.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного Кодексу України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У відповідності до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч. 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виплата орендної плати проводиться протягом 20 банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг. Орендар має право здійснити попередню оплату, яка здійснюється на підставі виставленого орендодавцем рахунку (п. 5.3. договору).

З огляду на умови п. 5.3. договору строк оплати послуг є таким, що настав.

На час розгляду справи відповідачем позовні вимоги не спростовані, суму боргу не сплачено.

Враховуючи, що наявність заборгованості у розмірі 460 035,32 грн. підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 460 035,32 грн. підлягають задоволенню.

Також, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 36 453,22 грн. 3% річних за період з 04.09.2018 по 02.06.2020, 77 912,46 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2018 по квітень 2020.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням інфляційних втрат та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тому підставою відповідальності за грошовим зобов`язанням є сам факт порушення зобов`язання, який полягає в неповерненні відповідних грошових коштів у строк, і цей факт є вирішальним для застосування такої відповідальності.

Позивач нарахував відповідачу 3% річних наступним чином:

По акту №5 від 06.08.2018 на суму 223 690,02 грн.:

за період з 04.09.2018 по 11.07.2019 на суму боргу 223 690,02 грн. - 3% річних 5 717,88 грн.

за період з 12.07.2019 по 02.06.2020 на суму боргу 23 690,02 грн. - 3% річних 617,24 грн.

Загальний розмір 3% річних, нарахованих позивачем на заборгованість, яка виникла на підставі акту №5 від 06.08.2018 складають 6 335,12 грн.

По акту №10 від 17.10.2018 на суму 786 345,30 грн.:

за період з 15.11.2018 по 02.06.2020 на суму боргу 786 345,30 грн. - 3% річних 30 118,10 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позивачем було невірно визначено початок періоду прострочення оплати по акту №5 від 06.08.2018 та розпочато нарахування 3% річних з 04.09.2018, проте оскільки 24.08.2018 є святковим вихідним днем, вказаний період прострочення починається з 05.09.2018. Крім того, здійснюючи нарахування 3% річних позивачем не було враховано, що день, в якому була здійснена оплата заборгованості не включається в період прострочення. За таких обставин розрахунок 3% річних по акту №5 від 06.08.2018 необхідно здійснювати наступним чином:

з 05.09.2018 по 10.07.2019 на суму боргу 223 690,02 грн. - 3% річних - 5 681,11 грн.;

з 11.07.2019 по 02.06.2020 на суму боргу 23 690,02 грн. - 3% річних - 637,84 грн.

Отже, 3% річних нараховані за прострочення сплати боргу за актом №5 від 06.08.2018 складають 6 318,95 грн.

Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних, нарахованих по акту №5 від 06.08.2018 у розмірі 6 318,95 грн.

Також, судом перевірено розрахунок 3% річних нарахованих позивачем на заборгованість, яка виникла на підставі акту №10 від 17.10.2018 та встановлено, що позивачем було невірно визначено кількість днів у періоді прострочення з 15.11.2018 по 02.06.2020 (466 днів), тоді як зазначений період містить 566 днів.

За розрахунком суду 3% річних за актом №10 від 17.10.2018 за період з 15.11.2018 по 02.06.2020 (566 днів) складають 36 554,02 грн.

Проте відповідно до ст. 237 ГПК України, суд не наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, в зв`язку з чим позовна вимога про стягнення суми 3% річних, нарахованих позивачем на заборгованість, яка виникла на підставі акту №10 від 17.10.2018, задовольняється судом у розмірі, який заявлений позивачем у позові - 30 118,10 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 36 437,05 грн. (30 118,10 грн. + 6 318,95 грн.).

В решті позовних вимог про стягнення 3% річних на суму 16,17 грн. суд відмовляє.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з за період з вересня 2018 по квітень 2020 складають 77 912,46 грн.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача 460 035,32 грн. основного боргу, 36 437,05 грн. 3% річних, 77 912,46 грн. інфляційних втрат.

В решті позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, втрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, оскільки позивачем під час розгляду справи подано заяву про зменшення позовних вимог, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена ним сума судового збору у розмірі 5 250,01 грн. підлягає поверненню позивачу за ухвалою суду, у разі подання відповідного клопотання.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Криворучко Марини Борисівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором у розмірі 924 401,02 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" (52532, Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Роздори, вул. Робоча, буд. 10-Б., ) на користь Фізичної особи-підприємця Криворучко Марини Борисівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 460 035,32 грн. (чотириста шістдесят тисяч тридцять п`ять грн. 32 коп.) основного боргу, 36 437,05 грн. (тридцять шість тисяч чотириста тридцять сім грн. 05 коп.) 3% річних, 77 912,46 грн. (сімдесят сім тисяч дев`ятсот дванадцять грн. 46 коп.) інфляційних втрат та 8 615,78 грн. (вісім тисяч шістсот п`ятнадцять грн. 78 коп.) витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст.241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.09.2020

Суддя Л.П. Кармазіна