РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2020Справа № 910/9024/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення

до Публічного акціонерного товариства "Національна суспільна телерадіокомпанія

України"

про стягнення 22 841,66 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна суспільна телерадіокомпанія України" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 22 820, 59 грн, з яких 17 418, 16 грн - пеня, 2 510, 35 грн - 3% річних, 2 892, 08 грн - інфляційні витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання телекомунікаційних послуг №415-5/4 від 28.08.2019 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

16.07.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову та заява про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9024/20, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

16.07.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

Розглянувши заяву позивача про збільшення позовних вимог, подану до суду 16.07.2020, прийшов висновку про її прийняття, з огляду на наступне.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. У зв`язку із чим, збільшення розміру позовних вимог не може бути пов`язано з пред`явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

У своїй заяві про збільшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 22 841,66 грн.

Оскільки, у заяві про збільшення позовних вимог позивачем заявлені вимоги про стягнення донарахувань суми пені у розмірі 21,07 грн, що не були заявлені у позовній заяві, то суд прийшов до висновку про прийняття заяви про збільшення позовних вимог. У зв`язку із прийняттям заяви про збільшення позовних вимог має місце нова ціна позову, а саме у сумі 22 841,66 грн.

17.08.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що матеріали справи не містять належних доказів отримання відповідачем рахунків, а також матеріали справи не містять Акти виконаних робіт.

17.09.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2019 між Концерном радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (виконавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Національна суспільна телерадіокомпанія України" (замовник, відповідач) був укладений договір № 415-5/4, відповідно до умов якого виконавець за допомогою технічних засобів, що зазначені у Додатку № 1 до цього Договору (далі - «Перелік технічних засобів Концерну РPТ для послуг передачі даних з кодованими сигналами цифровому форматі з 1 липня 2019 р. до 31 грудня (включно) 2019 року»), надає замовнику послуги за кодом ДК 021:2015:64210000-1 - «Послуг телефонного зв`язку та передачі даних», а саме: послуги передачі даних з кодованими сигналами регіонального телемовлення на передавачі в регіонах мережею оператора у цифровому форматі (далі- Послуги), а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити надані належним чином послуги (п. 1.1. договору).

За змістом п. 3.1 договору, загальна вартість послуг за цим Договором становить - 1 810 748 (один мільйон вісімсот десять тисяч сімсот сорок вісім) грн 70 коп., у т. ч. ПДВ (20%) - 301 791 (триста одна тисяча сімсот дев`яносто одна) грн 45 коп., що розраховується на підставі тарифів, затверджених Наказом № 3 від 03.01.2008 року Концерну РPТ «Про затвердження тарифів на надання каналів для передачі програм телебачення, моно- і стерео радіомовлення" і цін на послуги, які зазначені у Додатку 1, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Пунктом 4.3. договору сторони погодили, що виконавець щомісячно, протягом 5 (п`яти) робочих днів по закінченню кожного місяця, в якому надавалися послуги за цим Договором, складає акт прийому-передачі наданих послуг в 2-x примірниках (далі Акт) на оплату з повною розшифровкою за підсумками роботи передавальних станцій у відповідності до Додатку № 1 до цього договору, після чого направляє рахунок і Акти замовнику (в оригіналі поштою).

Замовник з урахуванням п. 1.2. та п. 6.1.1. цього договору розглядає Акти на поточний місяць 2018 року та протягом 4 (чотирьох) робочих днів після офіційного отримання оригіналу, у випадку відсутності зауважень або заперечень, підписує Акти, скріплює печаткою повертає один примірник виконавцю (п. 4.4. договору).

Відповідно до п. 4.8. договору, щомісячна оплата здійснюється замовником в межах замовлення послуг за фактично відпрацьований час протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання рахунку, виставленого на підставі підписаного сторонами Акту, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця та з урахуванням п. 4.1 цього договору. До рахунка додається Акт, підписаний уповноваженими представниками обох сторін.

Замовник зобов`язується при належному наданні послуг, розглянути і, у разі відсутності зауважень, підписати Акт здавання-приймання банківських днів після дати надходження даного Акта. Замовник виконує розрахунки з виконавцем, за надані за місяць послуги не пізніше 16 (шістнадцятого) числа місяця наступного за звітним для складання Актів (п. 6.1.1 договору).

Згідно з п. 7.5. договору, у випадку невиконання або неналежного виконання грошових зобов`язань з боку замовника, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу за весь період такого прострочення.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками обох сторін і діє по 31 грудня 2019 року, а в частині розрахунків та виконання обов`язків, що виникли під час дії цього договору, -до повного їх виконання (п.11.1. договору).

За доводами позивача, на виконання вимог договору позивач у період з листопад 2019 року - грудень 2020 року надав відповідачу телекомунікаційні послуги на загальну суму 192 268,84 грн у відповідності до рахунків на оплату послуг №1854 від 30.11.2019, №1944 від 31.12.2019, №1945 від 31.12.2019.

Оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг у розмірі 192 268,84 грн, позивач звернувся до Господарського суду м. Києва із заявою про видачу наказу.

12.05.2020 Господарським судом м. Києва видано судовий наказ №910/6040/20 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 192 268,84 грн за договором № 415-5/4 від 28.08.2019.

Відповідач оплатив заборгованість за договором № 415-5/4 від 28.08.2019 у розмірі 192 268,84 грн, що підтверджується меморіальним ордером №486 від 04.06.2020.

В обґрунтування заявленого позову, позивач посилається на те, що в порушення взятих на себе зобов`язань відповідачем не здійснено своєчасно оплату наданих послуг, у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання, позивачем у редакції заяви про збільшення позовних вимог, заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 17 439,23 грн, 3% річних у розмірі 2 510,35 грн, інфляційні втрати у сумі 2 892, 08 грн (нараховані за періоди з 23.12.2019 по 03.06.2020 на підставі рахунку №1854 від 30.11.2019; з 03.01.2020 по 03.06.2020 на підставі рахунку №1945 від 31.12.2019; з 03.02.2020 по 03.06.2020 на підставі рахунку №1944 від 31.12.2020).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, Господарським судом м. Києва видано судовий наказ №910/6040/20 від 12.05.2020 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна суспільна телерадіокомпанія України" на користь Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення заборгованість за договором про надання послуг передачі даних з кодованими сигналами регіонального телемовлення на передавачі в регіонах мережею оператора у цифровому форматі № 415-5/4 від 28.08.2019 р. у сумі 192 268,84 грн.

В матеріалах справи міститься меморіальний ордер №486 від 04.06.2020 про оплату відповідачем заборгованості за договором № 415-5/4 від 28.08.2019 у розмірі 192 268,84 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання по оплаті заборгованості виконав. При цьому, позивач стверджує, що відповідач сплатив кошти за надання послуг з порушенням строку, передбаченого договором, що підтверджується меморіальним ордером №486 від 04.06.2020.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У зв`язку із простроченням оплати вартості наданих послуг позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 17 439,23 грн, 3% річних у розмірі 2 510,35 грн, інфляційні втрати у сумі 2 892, 08 грн.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Судом встановлено, що пунктом 7.5. договору сторони передбачили, що у випадку невиконання або неналедного виконання грошових зобов`язань з боку замовника. Замоник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу за весь період такого прострочення.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, згідно п. 6.1.1. договору визначено, що замовник зобов`язується при належному наданні послуг, розглянути і, у разі відсутності зауважень, підписати Акт здавання-приймання банківських днів після дати надходження даного Акта. Замовник виконує розрахунки з виконавцем, за надані за місяць послуги не пізніше 16 (шістнадцятого) числа місяця наступного за звітним для складання Актів.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на підписання між сторонами Актів виконаних робіт (наданих послуг) (№1769 від 30.11.2019, №1857 від 31.12.2019, №1856 від 31.12.2019), однак, зазначені Акти в підтвердження вказаних обставин не надав.

Пунктом 4.8. договору сторони погодили, щомісячна оплата здійснюється замовником в межах замовлення послуг за фактично відпрацьований час протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання рахунку, виставленого на підставі підписаного сторонами Акту, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця та з урахуванням п. 4.1 цього договору. До рахунка додається Акт, підписаний уповноваженими представниками обох сторін.

В матеріалах справи містяться копії супровідних листів позивача (№4437/4-06 від 09.12.2019, №4687/4-06 від 20.12.2019) про направлення відповідачу Актів: №1769 від 30.11.2019, №1857 від 31.12.2019, №1856 від 31.12.2019 та рахуків на оплату послуг №1854 від 30.11.2019, №1944 від 31.12.2019, №1945 від 31.12.2019.

В підтвердження вручення вказаних Актів виконаних робіт (наданих послуг) та рахунків на оплату відповідачу, позивач посилається на відмітку на супровідних листах про отримання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази вручення відповідачу Актів виконаних робіт та рахінків на оплату, судом встановлено, що на супровідних листах міститься відмітка: «отримав» та підпис невідомої особи підписанта.

Втім, з наявних відміток на супровідних листах (№4437/4-06 від 09.12.2019, №4687/4-06 від 20.12.2019) не можливо встановити про вручення саме відповідачу Актів та рахунків, оскільки поряд з підписом відсутня інформація про особу підписанта (прізвище, ініціали особи) та відсутня в матеріалах справи довіреність на уповноваження від імені відповідача особи на отримання документів, а тому зазначені супровідні листи №4437/4-06 від 09.12.2019, №4687/4-06 від 20.12.2019 не можуть бути прийняті судом як належні докази отримання відповідачем Актів виконаних робіт та рахунків на оплату послуг відповідно до умов договору. Інших доказів направлення або вручення документів відповідачу матеріали справи не містять.

У позовній заяві позивач зазначає період прострочення відповідачем оплати з 23.12.2019 по 03.06.2020 на підставі рахунку №1854 від 30.11.2019; з 03.01.2020 по 03.06.2020 на підставі рахунку №1945 від 31.12.2019; з 03.02.2020 по 03.06.2020 на підставі рахунку №1944 від 31.12.2020. Проте, позивачем не надано суду належних доказів (для встановлення періоду прострочення відповідача по кожному рахунку), які б підтверджували правильність визначення позивачем відповідних періодів. Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач заперечував щодо настання строку оплати наданих послуг за договором.

Таким чином, судом враховано, що відповідно до наказу Господарського суду м. Києва №910/6040/20 встановлено правомірність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 192 268,84 грн за договором № 415-5/4 від 28.08.2019, а також враховано факт визнання та сплати відповідачем заборгованості за договором № 415-5/4 від 28.08.2019 у розмірі 192 268,84 грн, проте за відсутності достатніх доказів у справі, суд позбавлений можливості перевірити обставин, пов`язані з правильністю здійснених позивачем розрахунків.

Крім того, доказів встановлення між сторонами строків оплати наданих послуг на підставі п. 4.8. договору, в матеріалах справи не містяться, а тому враховуючи відсутність належних доказів направлення або отримання відповідачем Актів виконаних робіт №1769 від 30.11.2019, №1857 від 31.12.2019, №1856 від 31.12.2019 та рахуків на оплату послуг №1854 від 30.11.2019, №1944 від 31.12.2019, №1945 від 31.12.2019, в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, встановлення строку прострочення не є можливим, у звязку суд прийшов до виснову про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд звертає увагу, що рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на встановлені вище обставини, оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено та позивачем не доведено, в розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, не доведено належними та допустимими доказами отримання відповідачем Актів виконаних робіт та рахунків на оплату, з яких можливо встановити строк настання прострочення оплати відповідачем заборгованості за договором, а тому суд прийшов до висновку про не обґрунтованість доводів позивача та відмову у задоволенні позову.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення до Публічного акціонерного товариства "Національна суспільна телерадіокомпанія України" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 22 841,66 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 23.09.2020.

Суддя О.В. Гулевець