РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2020Справа № 910/9090/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до Приватного підприємства "ПРОСТІР"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1

про стягнення 38232,64 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "ПРОСТІР" про стягнення 38232,64 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку із сплатою страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до роботодавця особи, яка була визнана винуватцем ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 дану позовну заяву залишено без руху.

15.07.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 23.07.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/9090/20, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

У відповідності до ч.2 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

20.08.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій винний у ДТП не був працівником ПП "ПРОСТІР", у підтвердження чого відповідач надав наказ №410/ВК від 07.06.2018.

Третя особа наданими їй ст.168 Господарського процесуального кодексу України процесуальними правами на подання пояснень щодо позову не скористалася.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно із матеріалів справи, 06.07.2018 у м. Одеса на вул. Аеропортівська відбулася дорожньо-транспортної пригода за участю транспортного засобу "Volvo FH 4x2" реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом Schmitz Sko24 реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортного засобу "Volvo FH 1242" реєстраційний номер НОМЕР_3 з причепом Schmitz Sko24 реєстраційний номер НОМЕР_4 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно із постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.09.2018 у справі №369/9841/18, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм транспортного засобу "Volvo FH 4x2" реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України.

05.12.2018 власник (ПП "Алексі-Транс") пошкодженого транспортного засобу "Volvo FH 1242" реєстраційний номер НОМЕР_3 звернувся до позивача із заявою про страхове відшкодування на підставі пп. а) п.41.1. ст. 41 Закону України "Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно із звітом №375/18 про оцінку колісного транспортного засобу "Volvo FH 1242" реєстраційний номер НОМЕР_3 складеного 30.08.2018, вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 41850,06 грн.

На підставі наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 27.12.2018 №11990 ПП "Алексі-Транс" виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 37146,64 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1015041 від 27.12.2018.

Також згідно із акту виконаних робіт від 30.08.2018 позивачем платіжним дорученням №993270 від 13.09.2018 сплачено на рахунок ФОП Шпака О.В. 1086,00 грн за надані послуги зі складання звіту про оцінку колісного транспортного засобу.

Позивач звернувся до відповідача як роботодавця винної у ДТП особи із вимогою вих.№11-05/20Р від 14.05.2020 про відшкодування шкоди у порядку регресу у сумі 38232,64 грн, з яких: 37146,64 грн - регламентна виплата, 1086,00 грн - витрати на оплату послуг експерта.

Оскільки зазначену вимогу відповідач залишив без реагування та задоволення, позивач звернувся з позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

За змістом статей 15 та 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Положеннями ст.22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із ст.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Положеннями пп. а) п.41.1. ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регламентовано, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до абз.2 п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Враховуючи норми вищезазначених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що МТСБУ, в контексті правовідносин, які склались в даній справі, наділений правом подати регресний позов до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У даному випадку відповідальність винного у ДТП водія транспортного засобу "Volvo FH 4x2" реєстраційний номер НОМЕР_1 не була застрахована, тому потерпілий звернувся до МТСБУ, і останнє виплатило йому страхове відшкодування, набувши, відповідно, право вимоги до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно зі ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

За загальними правилом, закріпленим у ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".

За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Так, приписами частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, - таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Наведені висновки узгоджуються з приписами ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України.

Заявляючи позовні вимоги до відповідача позивач стверджує, що винний у ДТП водій транспортного засобу "Volvo FH 4x2" реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був працівником Приватного підприємства "ПРОСТІР".

Так, у постанові Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.09.2018 у справі №369/9841/18 зазначено, що водій транспортного засобу "Volvo FH 4x2" реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є працівником ПП "ПРОСТІР".

Разом з тим згідно із наданої позивачем у матеріали справи копії трудової книжки НОМЕР_5 ОСОБА_1 , судом встановлено, що у трудовій книжці міститься запис про прийняття 19.02.2018 ОСОБА_1 на ПП "ПРОСТІР" на посаду водія автотранспортного засобу.

07.06.2018 у трудовій книжці внесено запис про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням згідно із ст.38 КЗпП України на підставі наказу №410/ВК від 07.06.2018.

Також відповідачем надано у матеріали справи копію наказу директора ПП "ПРОСТІР" №410/ВК від 07.06.2018, згідно із яким ОСОБА_1 звільнено з посади водія автотранспортного засобу ПП "ПРОСТІР" з 07 червня 2018 року за власним бажанням.

З наданих сторонами у матеріали справи доказів вбачається, що станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригода, 06.07.2018, водій транспортного засобу "Volvo FH 4x2" реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , не був працівником ПП "ПРОСТІР".

Доказів на підтвердження того, що на момент ДТП транспортний засіб "Volvo FH 4x2" реєстраційний номер НОМЕР_1 належав на праві власності ПП "ПРОСТІР" позивачем не надано.

Інших доказів на підтвердження того, що станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригода, водій транспортного засобу "Volvo FH 4x2" реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , був працівником ПП "ПРОСТІР" чи вказаний транспортний засіб належав відповідачу на праві власності, до матеріалів справи не надано.

Натомість згідно із наявної у матеріалах справи довідки про дорожньо-транспортну пригоду №619907 та довідки №1 від 13.12.2018 про розмір відшкодування з фонду захисту потерпілих, власником транспортного засобу "Volvo FH 4x2" реєстраційний номер НОМЕР_1 зазначено ОСОБА_2 .

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Водночас, у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами наявності у відповідача правових підстав для відшкодування позивачу виплаченої останнім суми страхового відшкодування на підставі приписів ст.1172 Цивільного кодексу України.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вище встановлені судом обставини, оскільки згідно із наявних у матеріалах справи доказів станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, водій транспортного засобу "Volvo FH 4x2" реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , не був працівником ПП "ПРОСТІР" та зазначений транспортний засіб не належав відповідачу на праві власності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення із відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 37146,64 грн та витрат на оплату послуг експерта у розмірі 1086,00 грн.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до Приватного підприємства "ПРОСТІР" про стягнення 38232,64 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 23.09.2020.

Суддя С.О. Турчин