ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 справа № 914/351/20

Господарський суд Львівської області у складі судді М.М. Петрашка розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Банк Альянс"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Гідроенергобуд"

про стягнення 100674,08 грн.

за участю представників:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Акціонерним товариством "Банк Альянс" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Гідроенергобуд" про стягнення 100674,08 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 10.09.2020р. не з`явилися. Слід зазначити, що ухвалою суду від 18.08.2020р., якою було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 10.09.2020р., явка сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

22.08.2018р. між Акціонерним товариством «Банк Альянс» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕК-Гідроенергобуд» (принципал) підписано договір про надання гарантії №5346-18, відповідно до умов якого за заявою принципала банк надає на користь бенефіціара гарантію, за якою зобов`язується сплатити бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку та дотримання умов гарантії та цього договору.

Відповідно до банківської гарантії, що видана на підставі договору про надання гарантії №5346-18 від 22.08.2018р., бенефіціаром є Філія «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Відповідно до пунктів 1.2. та 1.4. договору, сума гарантії складає 84206,71 грн. Гарантія вступає в силу з 22.08.2018р. та діє до 28.02.2019р. (включно).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2019р. у справі №910/5698/19 за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» до відповідача Акціонерного товариства «Банк Альянс», за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-Гідроенергобуд» про стягнення 84206,71 грн. позов задоволено повністю, вирішено стягнути з Акціонерного товариства «Банк Альянс» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 84206,71 грн. відповідно до банківської гарантії №5346-18 від 22.08.2018р., а також 1921,00 грн. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2019р. рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2019р. у справі №910/5698/19 залишено без змін.

Згідно із пунктом 4.2. договору, якщо на вимогу бенефіціара банк виплачує кошти за гарантією, принципал зобов`язаний протягом 1 (одного) робочого дня повністю відшкодувати банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати банку, у валюті гарантії. До повного такого відшкодування принципал сплачує банку проценти від суми боргу в розмірі 30% (тридцять) річних (за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році - 365 (366)) у валюті гарантії, за період з дати здійснення платежу по гарантії до моменту погашення принципалом суми боргу на належні рахунки банку за цим договором.

Розділом «Визначення термінів» договору про надання гарантії передбачено, що проценти - це плата, що сплачується принципалом банку за користування коштами банку, сплаченими за гарантією.

Відповідно до пункту 4.4. договору, банк має нічим не обмежене право на зворотну вимогу до принципала (регрес) у розмірі суми гарантії, процентів та будь яких витрат (збитків).

Згідно із пунктом 5.1. договору, за порушення строків повернення банку коштів, сплачених банком за гарантією / сплати процентів, комісії та / або інших платежів за цим договором, принципал сплачує банку пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що незалежно від сплати неустойки (штрафу, пені тощо) принципал також зобов`язаний відшкодувати банку нанесені збитки в строк та в сумі визначених банком у відповідній вимозі.

Відповідно до п.6.1. договору, цей договір є укладений з дня його підписання представниками сторін та діє до повного виконання зобов`язань сторонами п цьому договору.

15.11.2019р. Акціонерним товариством «Банк Альянс» на виконання рішення суду у справі №910/5698/19 сплачено на користь бенефіціара - Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» грошові кошти в розмірі 84206,71 грн.

06.12.2019р. позивач надіслав відповідачу вимогу № 05.4/3638 про відшкодування коштів сплачених ним на користь Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Як зазначає позивач у позовній заяві, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання гарантії №5346-18 від 22.08.2018р. щодо відшкодування банку протягом одного робочого дня виплаченої бенефіціару суми гарантії, у Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Гідроенергобуд" станом на 05.02.2020р. перед банком виникла така заборгованість: 84206,71 грн. - основний борг по виплаченій банківській гарантії, 5668,69 грн. - заборгованість по процентам (плата за користування коштами банку, сплаченими за гарантією), 5302,68 грн. - пеня за основним боргом, 113,77 грн. - пеня від простроченої суми процентів, 566,87 грн. - 3% річних від простроченої суми основного боргу та 12,86 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу по процентах.

Крім того, як зазначає позивач, ним понесено витрати у зв`язку з виконанням рішення Господарського суду міста Києва в розмірі 1921,00 грн. та подання апеляційної скарги на вказане рішення суду в розмірі 2881,50 грн.

Таким чином, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 100674,08 грн.

Відповідач проти позову не заперечив, відзиві на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 200 Господарського кодексу України передбачено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно із частиною 2 статті 200 Господарського кодексу України, зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Частиною 3 статті 200 Господарського кодексу України передбачено, що гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень.

Відповідно до частини 4 статті 200 Господарського кодексу України, до відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно із статтею 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами 1, 2 та 4 статті 563 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Відповідно до статті 566 Цивільного кодексу України, обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.

Згідно із статтею 569 Цивільного кодексу України, гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником. Гарант не має права на зворотну вимогу (регрес) до боржника у разі, якщо сума, сплачена гарантом кредиторові, не відповідає умовам гарантії, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Як встановлено судом, 15.11.2019р. позивачем на виконання рішення суду у справі №910/5698/19 сплачено на користь бенефіціара - Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» грошові кошти в розмірі 84206,71 грн. за банківською гарантією відповідно до умов договору про надання гарантії №5346-18 від 22.08.2018р.

06.12.2019р. позивач надіслав відповідачу вимогу № 05.4/3638 про відшкодування коштів сплачених ним на користь Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності із статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що обгрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та не спростованими відповідачем є позовні вимоги про стягнення з відповідача 84206,71 грн. - основного боргу по виплаченій банківській гарантії, 4215,25 грн. - заборгованості по процентам (плата за користування коштами банку, сплаченими за гарантією), 3805,91 грн. - пені за основним боргом, 109,91 грн. - пені від простроченої суми процентів, а тому у такій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. В задоволенні решти сум нарахованих процентів, пені належить відмовити.

Слід зазначити, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). Водночас, з роз`яснення Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладеного у постанові від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19 можна дійти висновку, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат та 3 %, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням, що фактично входять до основного зобов`язання.

Згідно із пунктом 5.1. договору, за порушення строків повернення банку коштів, сплачених банком за гарантією / сплати процентів, комісії та / або інших платежів за цим договором, принципал сплачує банку пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Таким чином, враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду та п.5.1. договору, суд вважає за можливе стягнення 109,91 грн. - пені від простроченої суми процентів.

Щодо 566,87 грн. - 3% річних від простроченої суми основного боргу та 12,86 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу по процентах суд зазначає таке.

Згідно із пунктом 4.2. договору, якщо на вимогу бенефіціара банк виплачує кошти за гарантією, принципал зобов`язаний протягом 1 (одного) робочого дня повністю відшкодувати банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати банку, у валюті гарантії. До повного такого відшкодування принципал сплачує банку проценти від суми боргу в розмірі 30% (тридцять) річних у валюті гарантії, за період з дати здійснення платежу по гарантії до моменту погашення принципалом суми боргу на належні рахунки банку за цим договором.

Розділом «Визначення термінів» договору про надання гарантії передбачено, що проценти - це плата, що сплачується принципалом банку за користування коштами банку, сплаченими за гарантією.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

З огляду на пункт 4.2. договору про надання гарантії, у даному випадку належить застосовувати друге значення, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

(Див. Постанову Великої Палати Верховного Суду у справі 910/1238/17 від 23.05.2018 р.).

Зі змісту пункту 4.2. договору вбачається, що сторонами узгоджено розмір процентів (30 % річних) у разі прострочення повернення відповідачем позивачу суми боргу, який складається з суми здійсненої позивачем виплати на користь третьої особи.

А відтак, з огляду на вищенаведене, розмір процентів передбачених пунктом 4.2. договору фактично стягуються на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, стягнення 566,87 грн. - 3% річних від простроченої суми основного боргу, як і 12,86 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу по процентах суд розцінює як подвійне стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з тим, можливість нарахування процентів на проценти, що стягуються в силу статті 625 ЦК України законодавством не передбачена.

Водночас, позивачем в позовній заяві взагалі не зазначено правові підстави нарахування 3 % річних.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 566,87 грн. - 3% річних від простроченої суми основного боргу та 12,86 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу по процентах задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених банком витрат у зв`язку з виконанням рішення Господарського суду міста Києва в розмірі 1921,00 грн. та подання апеляційної скарги на вказане рішення суду в розмірі 2881,50 грн., суд зазначає, що такі витрати понесені не на виконання договору про надання гарантії №5346-18 від 22.08.2018р., а відносяться до витрат, що пов`язані з розглядом іншої господарської справи, яка розглядалась Господарським судом міста Києва внаслідок безпідставної відмови банку виконати свій обов`язок щодо сплати суми банківської гарантії на користь бенефіціара.

Крім того, слід зазначити, що вказані витрати були понесені позивачем не з вини відповідача та були недоцільними, оскільки спір у справі, що розглядалась Господарським судом міста Києва та була переглянута в апеляційному порядку Північним апеляційним господарським судом, вирішений не на користь банку, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 1921,00 грн. та 2881,50 грн. витрат по сплаті судового збору в іншій господарській справі не підлягають задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у даній справі було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №7 від 07.02.2020р.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 1927,94 грн. судового збору, оскільки позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 123, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-Гідроенергобуд" (81500, Львівська область, місто Городок, майдан Гайдамаків, будинок 14, ідентифікаційний код 38667324) на користь Акціонерного товариства "Банк Альянс" (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 50, ідентифікаційний код 14360506) 84206,71 грн. - основного боргу по виплаченій банківській гарантії, 4215,25 грн. - заборгованості по процентам, 3805,91 грн. - пені за основним боргом, 109,91 грн. - пені від простроченої суми процентів, а також 1927,94 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили. Відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до Глави 1 розділуГосподарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.09.2020р.

Суддя М.М. Петрашко