ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2020 р. Справа№ 925/1156/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 08.09.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення

Господарського суду Черкаської області

від 23.01.2020 (повне рішення складено 29.01.2020)

у справі № 925/1156/19 (суддя Васянович А.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Жашківського підприємства теплових мереж

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов`язання повернути майно та стягнення 275507,76 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Жашківського підприємства теплових мереж про зобов`язання Жашківського підприємства теплових мереж повернути Акціонерному товариству "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 41,228 тис. куб. метрів та стягнути з Жашківського підприємства теплових мереж на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 275 507 грн. 76 коп. вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 41,228 тис. куб. метрів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у березні 2017 року відповідачу не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, оскільки відповідач не мав постачальника відповідних обсягів природного газу, однак останній здійснив відбір 41,228 тис. куб. м. природного газу з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій оператора ГТС, що підтверджується довідкою АТ "Укртрансгаз".

Також позивач просив суд у випадку встановлення відсутності у відповідача безпідставно набутих обсягів природного газу, застосувати ч. 2 ст. 1213 ЦК України та зобов`язати відповідача відшкодувати вартість такого майна, що визначається на момент розгляду судом даної справи та складає 275 507,76 грн. (41,228 тис. куб. м. природного газу х 6 682,54 грн. (ціна закупівлі природного газу, що сформувалася протягом газового місяця, розміщена на офіційному сайті АТ "Укртрансгаз", яка є вартістю природного газу станом на липень 2019 року).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.01.2020 у справі № 925/1156/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договорами постачання природного газу № 2569/1617-БО-36 від 31 жовтня 2016 року, № 2365/1617-ТЕ-36 від 08 вересня 2016 року та № 2570/1617-КП-36 від 31 жовтня 2016 року, укладених між відповідачем, як споживачем, і Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" як постачальником, було передбачено постачання природного газу на опалювальний сезон 2016/17, у тому числі і на березень 2017 .

Пунктом 17 «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпеченняя загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», затверженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 та Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року» на ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та постачальників природного газу покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям ще на початку опалювального сезону. ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зобов`язане постачати природний газ, у тому числі Жашківському підприємству теплових мереж шляхом своєчасної видачі номінацій, що є обов`язком АТ «НАК «Нафтогаз України», а не правом. Однак Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зобов`язання щодо виділення відповідачу відповідних номінацій на березень 2017 року не виконало.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем було правомірно та обґрунтовано здійснено споживання у березні 2017 року 41,228 тис. куб. м. природного газу для виробництва теплової енергії без виділення відповідачу відповідних номінацій на природний газ, що є наслідком порушення Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" своїх зобов`язань щодо виділення таких номінацій відповідачу, які (зобов`язання) виникли з укладених договорів, Положення та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р., а тому це споживання відповідачем природного газу не може бути кваліфіковане як несанкціонований відбір природного газу.

За висновком суду першої інстанції особою, відповідальною за негативний баланс природного газу в позивача за березень 2017 року є не відповідач, а Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення суду скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято при неповному з`ясуванні обставин справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням матеріального права.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що для відбору відповідачем у спірний період природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є АТ «Черкасигаз»», відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання як це передбачено абз. 2 п. З глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493, та п. 10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496. Однак, відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно здійснив відбір 41,228 тис. куб. м. природного газу, що підтверджується звітом АТ «Черкасигаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу за березень 2017.

Крім того, сама лише наявність укладеного між відповідачем та третьою особою договору не може свідчити про здійснення поставки газу споживачу, оскільки доказом, який підтверджує факт поставки газу є підписаний між сторонами акт приймання-передачі природного газу, який фіксує проведення господарської операції. Однак у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджували б виконання поставки відповідачу АТ «НАК «НАфтогаз України» природного газу у обсязі 41,228 тис.м.куб у березні 2017 року.

Скаржник також зазначив, що в основу мотивувальної частини оскаржуваного рішення покладено взаємовідносини відповідача з АТ «НАК «Нафтогаз України» та фактично визнано за останнім обов`язок щодо постачання природного газу відповідачу. Однак, суд першої інстанції не залучив товариство до участі у справі, тоді як ухвалив рішення про права та обов`язки АТ «НАК «Нафтогаз України».

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач через відділ документального забезпечення суду 04.08.2020 подав відзив на апеляційну скаргу, просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач зазначає, що за укладеним між позивачем та відповідачем договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /12-5337/16з від 31.03.2016 позивач здійснює транспортування газу, НАК «Нафтогаз України» був постачальником природного газу згідно укладених договорів, в яких зазначені планові обсяги природного газу на 2016-2017 роки.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про ринок природного газу» кожен споживач має право на вільний вибір постачальника за відсутності у споживача простроченої заборгованості за природний газ перед діючим постачальником. Однак, оскільки за Жашківським підприємством теплових мереж рахувалася заборгованість за спожитий природний газ перед «НАК «Нафтогаз України» підприємство було позбавлене можливості придбавати газ у будь-якого іншого постачальник, крім НАК «Нафтогаз України».

Відповідач вважає, що підприємство відповідача, дотримуючись чинного законодавства України, керуючись умовами Договорів купівлі-продажу природного газу, Розпорядженням Кабінетом Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" (далі - Розпорядження №742-р), споживало природний газ виключно від одного постачальника, це АТ «НАК «Нафтогаз України», що підтверджується і позивачем, у додатках до позовної заяви, а саме Додаток 3 «Звіт про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки входу між замовниками послуг транспортування (постачальниками) в розрізі їх контрагентів (споживачів) за березень 2017 року, де зазначено назву постачальника (стовпчик 4) та назву споживача (стовпчик 7) і на 16 аркуші це видно, що постачальник АТ «НАК «Нафтогаз України», а споживач був Жашківське підприємство теплових мереж.

Виконуючи умови укладеного договору на транспортування природного газу з позивачем та на постачання природного газу з АТ «НАК «Нафтогаз України» відповідач спожитий природний газ у березні 2017 році узгодив актом надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами №03-17-/12-5337/16з/ТКЕ від 31.03.2017р. з ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» філія УМГ «ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ» та актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2017р. ПАТ «ЧЕРКАСИГАЗ» і на виконання умов Договорів № 2356/1617-ТЕ-36, № 2569/1617-БО-36 постачання природного газу, а саме п. 3.5, 3.6. в березні 2017 року направили ПАТ «НАК «Нафтогаз України» завірені копії актів про надання послуг з розподілу природного газу, детальну розбивку кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями, підписані та скріплені печаткою по два примірники акта приймання-передачі природного газу. Але «НАК «Нафтогаз України» не оформив акти прийому-передачі газу та повернув без підписання, посилаючись на те, що Компанія не здійснювала постачання природного газу нашому підприємству у вказаному періоді.

03.08.2020 через відділ документального забезпечення суду апеляційної інстанції від АТ «НАК «Нафтогаз України» надійшли пояснення по справі, в яких останній не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з таких підстав.

Між відповідачем та АТ «НАК «Нафтогаз України» 31.10.2016 року був укладений договір постачання природного газу №2569/1617-БО-36, відповідно до умов п.2.1 договорів сторони погодили планові обсяги постачання природного газу з жовтня 2016 року по березень 2017 року (з урахуванням положень додаткової угоди).

Згідно абз.2 п.3.1 договорів право власності на газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу- п.3.4 договорів.

Обсяг постачання підтверджується постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць - абз.2 п.3.2 договорів.

Відповідно до п.7.2 договорів відповідач зобов`язаний самостійно припиняти/обмежувати споживання природного газу у разі відсутності або недостатньості підтвердженого обсягу газу, виділеного споживачу.

В березні 2017 року в зв`язку з порушенням відповідачем умов п.17 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, АТ «НАК «Нафтогаз України» не здійснювало постачання природного газу. Газ, що був спожитий Відповідачем, не належав НАК «Нафтогаз України», був спожитий поза межами дії договорів постачання природного газу. У жовтні-грудні 2016 та січні-квітні 2017 року Відповідач самовільно отримав природний газ. НАК «Нафтогаз України» неодноразово звертався до відповідача, Черкаської обласної державної адміністрації щодо невиділення номінацій. Крім того, сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

АТ НАК «Нафтогаз України» зазначає, що кожен споживач отримує природний газ лише в обсязі, передбаченому заявкою на транспортування. У газотранспортній системі відсутні обсяги природного газу, що не мають власника та цільового призначення. Для транспортування природного газу відповідним споживачам НАК «Нафтогаз України» замовляє послугу транспортування лише в обсягах, передбачених відповідними договорами постачання природного газу. За відсутності заявки на транспортування у відповідний період в газотранспортній системі відсутній природний газ, власником якого є НАК «Нафтогаз України».

При цьому НАК «Нафтогаз України» не замовляло послуг транспортування у жовтні-грудні 2016, січні-квітні 2017. Тобто, в газотранспортній системі у спірний період фізично був відсутній газ НАК «Нафтогаз України», який міг би спожити відповідач.

Враховуючи, що у спірний період людним постачальником природного газу не було подано до газотранспортної системи природний газ для потреб відповідача, 41,228 тис.куб.м. природного газу було відібрано з ресурсів АТ «Укртрансгаз», що були придбані ним та подані до газотранспортної системи. Факт закупівлі природного газу АТ «Укртрансгаз» для виробничо-технологічних потреб, власних потреб та послуг балансування підтверджено наданими з позовною заявою матеріалами.

Позиції учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просить суд задовольнити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення скасувати, позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи підтримав доводи апеляційної скарги, просить суд задовольнити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення скасувати, позов задовольнти повністю.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

31 січня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (покупець) було укладено договір про закупівлю природного газу №-ВТВ, згідно умов якого продавець зобов`язався передати покупцеві у січні-квітні 2017 року газ в загальному обсязі 1 600 000 тис. куб.м., у тому числі у січні - 610 000 тис. куб. м., у лютому - 490 000 тис. куб. м., у березні - 310 000 тис. куб. м. та у квітні - 190 000 тис. куб. м. природного газу.

Згідно з підписаним між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" актом приймання-передачі природного газу від 31 березня 2017 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на виконання договору про закупівлю природного газу від 31 січня 2017 №-ВТВ у березні 2017 року передало Публічному акціонерному товариству "Укртрансгаз", а останнє прийняло 143 355 тис. куб. м. природного газу.

В 2019 році Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" були перейменовані на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і на Акціонерне товариство "Укртрансгаз" відповідно.

Позивач звернувся до суду та стверджує, що Жашківське комунальне підприємство теплових мереж здійснило у березні 2017 року безпідставний відбір 41,228 тис. куб. м. природного газу, оскільки Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не підтвердило обсяг природного газу, що підлягав поставці Жашківському комунальному підприємству теплових мереж у березні 2017 року, шляхом надання відповідної номінації.

Позивач просить суд зобов`язати відповідача повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 41, 228 тис. куб. м., а якщо буде встановлена його відсутність на підставі ч.2 ст. 1213 ЦК України відшкодувати його вартість у розмірі 275 507, 56 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 січня 2019 року у справі №925/1454/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" до Жашківського підприємства теплових мереж, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"; Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" про стягнення 778 318,68 грн. було встановлено таке:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на здійснення відповідачем несанкціонованого відбору природного газу, адже за даними оператора ГТС (ПАТ "Укртрансгаз") у відповідача був відсутній підтверджений обсяг природного газу (ліміт) на березень 2017 року.

Згідно з пунктом 4 глави "Визначення основних термінів та понять" розділу I "Загальні положення" Кодексу ГРС підтверджений обсяг природного газу - об`єм (обсяг) природного газу, виділений постачальником для потреб споживача, з яким укладено договір постачання природного газу на відповідний розрахунковий період, та підтверджений Оператором ГТС (включений до підтвердженої номінації) і доведений Оператору ГРМ у порядку, визначеному Кодексом газорозподільних систем.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з актом наданих послуг з розподілу природного газу обсяг спожитого відповідачем газу в березні 2017 року склав 41228 м3.

Оскільки в укладених між відповідачем та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" договорах постачання було чітко визначено максимальні обсяги постачання природного газу на березень 2017 року (п. 2.1 договорів), колегія суддів дійшла висновку, що дії відповідача не можуть бути кваліфіковані як несанкціонований відбір природного газу.

Згідно з пунктом 4 глави 5 "Порядок фактичного розподілу (споживання) природного газу" розділу 6 Кодексу ГРС, якщо за підсумками місяця фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу споживачем (побутовими споживачами), буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу, його (їх) постачальник має врегулювати об`єми небалансу (дефіцит) природного газу відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Проте, колегією суддів встановлено відсутність доказів надання НАК "Нафтогаз України" відповідачеві документів, які є підставою для оплати вартості балансування з узгодженого в договорі виключного переліку.

Також колегією суддів враховано, що виникнення у позивача, як оператора ГРМ, неврегульованого небалансу обсягів природного газу за березень 2017 року відбулося внаслідок саме дій НАК "Нафтогаз України" щодо ненадання відповідачеві номінацій на плановий обсяг газу на цей період.

Водночас, вказана обставина не звільняє НАК "Нафтогаз України" від обов`язку постачати природний газ відповідачеві, як споживачеві по укладеним між ними договорами постачання природного газу.

При цьому, планові обсяги постачання природного газу були визначені сторонами в договорі і перевищення таких обсягів відповідачем не допущено.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПП України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 січня 2019 року зі справи №925/1454/17 щодо Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Жашківського комунального підприємства теплових мереж не підлягають доказуванню при розгляді даної справи № 925/1156/19.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1212 глави 83 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Зі змісту статей 1212 і 1213 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язання, які виникають із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, (кондикційні зобов`язання) виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Верховний Суд у своїй постанові від 17 квітня 2019 року у справі №757/16163/17 зазначив, що ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошові кошти; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Кондикція є позадоговірним зобов`язальним способом захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, для вирішення цього спору необхідно встановити наявність або відсутність підстав для споживання відповідачем у березні 2017 року 41,228 тис. куб. м. природного газу.

Правові засади функціонування в Україні ринку природного газу визначені Законом України "Про ринок природного газу".

Поміж встановлених ст. 3 Закону України "Про ринок природного газу" принципів, за якими функціонує ринок природного газу на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, є, зокрема, і такі:

забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема, шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу;

вільної торгівлі природним газом та рівності суб`єктів ринку природного газу незалежно від держави, згідно із законодавством якої вони створені;

вільного вибору постачальника природного газу;

невтручання держави у функціонування ринку природного газу, крім випадків, коли це необхідно для усунення вад ринку або забезпечення інших загальносуспільних інтересів, за умови що таке втручання здійснюється у мінімально достатній спосіб.

Частиною 1 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Пунктом 1 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - Правила), підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно з абзацами 1-3 п. 9 розділу II Правил постачальник забезпечує споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях. Підтверджені обсяги природного газу визначаються за правилами, встановленими Кодексом газотранспортної системи, та доводяться споживачу на умовах укладеного між постачальником та споживачем договору постачання природного газу.

Відповідно до абзацу 2 п. 10 розділу II Правил споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Згідно з п. 13 розділу II Правил постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу, зокрема, в разі: проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором; відмови від підписання акта приймання-передачі без відповідного письмового обґрунтування.

Відповідно до п. 14 розділу II Правил за необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу постачальник надсилає споживачу не менше ніж за три доби (для підприємств металургійної та хімічної промисловості - не менше ніж за 5 діб) до дати такого припинення повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду (день, година тощо) та у визначений зі споживачем час має право опломбувати запірні пристрої споживача, за допомогою яких споживач самостійно обмежив чи припинив подачу газу на власні об`єкти. Повідомлення має бути складено відповідно до форми повідомлення, встановленої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03 липня 2009 року № 338, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 липня 2009 року за № 703/16719, та містити підставу припинення, дату та час, коли споживачу необхідно самостійно обмежити чи припинити споживання природного газу. Постачальник має право здійснити заходи з обмеження чи припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт оператора ГРМ/ГТС.

Кодекс газотранспортної системи, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2493 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), у пункті 5 глави 1 розділу І визначає значення, зокрема таких термінів:

місячна номінація - це заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом місяця в розрізі кожної доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності);

несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу;

підтверджений обсяг природного газу - обсяг (об`єм) природного газу споживача (у тому числі прямого споживача), погоджений оператором газотранспортної системи на відповідний розрахунковий період із ресурсу постачальника споживача, що включений до підтвердженої номінації цього постачальника.

Згідно з пунктом 1 глави 1 розділу X Кодексу газотранспортної системи оператор газотранспортної системи має право припинити транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадках, зокрема, несанкціонованого відбору природного газу.

За приписами ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Кабінет Міністрів України своєю постановою від 01 жовтня 2015 року №758 затвердив "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" (далі - Положення), яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Підпунктом 4 пункту 3 Положення на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" покладено обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15 - 17 цього Положення.

Пунктом 17 Положення на час виникнення спірних правовідносин були визначені такі умови постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії:

Постачання природного газу НАК "Нафтогаз України" виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації.

Обов`язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 цього Положення, покладається на НАК "Нафтогаз України" на період до 1 квітня 2017 р. за таких умов:

укладення виробником теплової енергії з НАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу відповідно до законодавства;

відсутність у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК "Нафтогаз України" за використаний природний газ, або відсутність у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед НАК "Нафтогаз України" за спожитий до 1 січня 2016 р. природний газ за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ, або рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 25 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків, або надання НАК "Нафтогаз України" та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 р. з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК "Нафтогаз України", а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

05 жовтня 2016 року Кабінет Міністрів України видав розпорядження №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", яким наказав для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальникам природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. № 357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та з дотриманням принципу недискримінації.

Отже на підставі вказаного розпорядження, яке є обов`язковим до виконання, на ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та постачальників природного газу покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям ще на початку опалювального сезону. Аналогічний висновок про обов`язок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» видати номінації відповідно до вказаного розпорядження також викладено у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 926/680/17, від 21.03.2018 у справі № 911/656/17, від 04.04.2018 у справі № 904/5094/17, від 15.03.2018 у справі № 922/345/17.

Також судом апеляційної інстанції враховано правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 904/5621/17 щодо обов`язку АТ «НАК «Нафтогаз України» видати номінації покладеного на останнього розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року» (аналогічні обставинам даної справи), яка в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України є обов`язковою для врахування.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, як регулятор у своєму листі від 18.07.2018 р.№ 6367/16.3.2/7-18 роз`яснила, що у разі, якщо рішенням Кабінету Міністрів України суб`єктів ринку природного газу зобов`язано здійснювати постачання для певних споживачів природного газу, то алокація фактичних обсягів по таким споживачам здійснюється саме на таких суб`єктів, крім несанкціонованого відбору (виключно у частині самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку, шляхом самовільного відновлення споживання природного газу) або у випадку підтвердження номінації по такому споживачу іншому постачальнику. При цьому обсяги споживання природного газу враховуються оператором газотранспортної системи при розрахунку небалансу цих суб`єктів природного газу. Отже, якщо за підсумками місяця по об`єкту виробника теплової енергії зафіксований певний обсяг споживання газу, такий обсяг незалежно від наявності чи відсутності номінації для забезпечення потреб виробників теплової енергії повинен відноситися на постачальника із спеціальними обов`язками, тобто на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

За таких обставин, цілком правильним є висновок суду першої інстанції про те, що наявність укладених між відповідачем як споживачем і Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" як постачальником договорів постачання природного газу № 2569/1617-БО-36 від 31 жовтня 2016 року, № 2365/1617-ТЕ-36 від 08 вересня 2016 року та № 2570/1617-КП-36 від 31 жовтня 2016 року на опалювальний сезон 2016/17 року, у тому числі і на березень 2017 року та відсутність встановлених п. 17 Положення умов для покладення на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" обов`язку постачати природний газ відповідачу для виробництва теплової енергії є обставинами, за яких Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в силу цих договорів та вищезазначених Положення та розпорядження Кабінету Міністрів України зобов`язане було виділити відповідачу відповідні номінації і поставляти йому природний газ у березні 2017 року. Однак Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зобов`язання щодо виділення відповідачу відповідних номінацій на березень 2017 року не виконало.

Споживання відповідачем у березні 2017 року 41,228 тис. куб. м. природного газу для виробництва теплової енергії відбулося не безпідставно, а на підставі договорів постачання природного газу № 2569/1617-БО-36 від 31 жовтня 2016 року, № 2365/1617-ТЕ-36 від 08 вересня 2016 року та № 2570/1617-КП-36 від 31 жовтня 2016 року в межах передбачених цими договорами обсягів постачання та з дотриманням вимог чинного законодавства, а те, що це споживання відбулося без виділення відповідачу відповідних номінацій на природний газ є наслідком порушення Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" своїх зобов`язань щодо виділення таких номінацій відповідачу, які (зобов`язання) виникли з вказаних договорів, Положення та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що під час перегляду рішення суду першої інстанції, не встановлено порушення відповідачем прав та інтересів апелянта, за захистом яких він звернувся до суду першої інстанції, що є підставою для відмови у позові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильність викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Черкаської області у справі № 925/1156/19 від 23.01.2019 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування чи змін не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.01.2020 у справі № 925/1156/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 23.01.2020 у справі № 925/1156/19 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/1156/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено після виходу головуючого судді з відпустки 28.09.2020.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка