ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2020 р. Справа №926/955/13

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого судді: Плотніцький Б.Д.

суддів: Мирутенка О.Л.,

Скрипчук О.С.,

при секретарі Кострик К.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шупеня Марії Степанівни б/н від 06.03.2020 року (вх. № ЗАГС 01-05/965/20 від 11.03.2020 року)

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2020 року (повний текст ухвали складено 27.02.2020, м. Чернівці, суддя Проскурняк О.Г.)

у справі № 926/955/13

порушеній за позовом

позивача: Чернівецької міської ради, м. Чернівці

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Шупеня Марії Степанівни, м. Чернівці

про внесення змін до договору оренди землі в частині розміру орендної плати за землю,

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Петренко В. О.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2020 року у задоволенні заяви відповідача Фізичної особи підприємця Шупеня Марії Степанівни від 23 січня 2020 року про перегляд рішення Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року за нововиявленими обставинами - відмовлено. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року у справі № 926/955/13 залишено в силі.

На розгляд Західного апеляційного господарського суду 11.03.2020 надійшла апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Шупеня Марії Степанівни б/н від 06.03.2020 року (вх. № ЗАГС 01-05/965/20 від 11.03.2020 року) на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2020 року у справі № 926/955/13.

В апеляційній скарзі відповідач просить ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2020 року у справі № 926/955/13 скасувати та прийняти нове рішення з визначенням розміру річної орендної плати до Договору оренди землі №3326 від 07.12.2006 року.

Як на підставу скасування посилається на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 28 лютого 2014 року по справі № 926/955/13, якою виправлено помилки в рішенні суду від 26 лютого 2014 року, як на нововиявлену обставину, яка, на думку відповідача, є підставою для перегляду судового рішення у справі та про яку останньому не було відомо.

При цьому, апелянт вказує, що зміст фактів та обставин, зазначених в ухвалі Господарського суду Чернівецької області від 28 лютого 2014 року, має істотне значення для розгляду справи, у зв`язку з чим, на думку останнього, наявні підстави для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення відповідно до пункту 1 частини 2 статті 320 ГПК України.

На думку апелянта, суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи та неправомірно відмовив йому у перегляді рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що зазначені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні статті 320 ГПК України, оскільки не спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, про перегляд якого подана ця заява.

В судове засідання явку уповноваженого представника позивач не забезпечив, натомість подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задоволити.

Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що ухвалу господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Як встановлено матеріалами справи, Чернівецька міська рада звернулася з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Шупені Марії Степанівни про внесення змін до договору оренди землі № 3326 від 07 грудня 2006 року в частині розміру орендної плати за землю.

Предметом спору в даній справі була вимога Чернівецької міської ради про внесення змін до Договору оренди землі № 3326 від 07 грудня 2006 року, щодо розміру річної орендної плати з посиланням на зміну нормативної грошової оцінки землі та прийняття радою відповідних рішень.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області (суддя Паскарь А.Д.) від 26 лютого 2014 року по справі № 926/955/13 позов задоволено; внесено зміни до укладеного між сторонами договору оренди землі № 3326 від 07 грудня 2006 року, викладено пункт 7 договору в наступній редакції: Річна орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 49 029,93 грн.

При цьому, згідно пункту 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду Чернівецької області від 28 лютого 2014 року виправлено помилку в пункті 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року та викладено пункт 7 договору в наступній редакції: Річна орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 51 607,08 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08 липня 2014 року по справі № 926/955/13 рішення Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року у справі № 926/955/13 залишено без змін.

Згідно частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття постанови), рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

З урахуванням викладеного, рішення Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року у справі № 926/955/13 набрало законної сили 08 липня 2014 року на підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду від 08 липня 2014 року.

Згідно з положеннями частини 1 статті 320 Господарського процесуального кодексу України, рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Звертаючись із заявою про перегляд судового рішення від 26 лютого 2014 року у справі № 926/955/13 за нововиявленими обставинами, відповідач ФОП Шупеня М.С. вказує на те, що за результатами апеляційного оскарження рішення Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року у справі № 926/955/13 залишено в силі без змін, без врахування ухвали Господарського суду Чернівецької області від 28 лютого 2014 року по справі № 926/955/13, без виправлення помилок, невідповідностей та недоліків допущених Господарським судом Чернівецької області в тексті рішення від 26 лютого 2014 року у справі № 926/955/13.

При цьому, згідно мотивувальної частини постанови Львівського апеляційного господарського суду від 08 липня 2014 року по справі № 926/955/13, якою залишено без змін рішення Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року, суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині (а.с. 121, абз. 10, том 1) зазначив наступне: на підставі розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки позивачем проведено розрахунок розміру річної орендної плати за земельну ділянку по вул. Московської Олімпіади, 3-Б. Відтак, річна орендна плата згідно затвердженої нормативної оцінки становить 51 607,08 грн.

Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції, з вищевикладеного вбачається, що постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08 липня 2014 року залишено без змін рішення Господарського суду Чернівецької області по справі № 926/955/13 від 26 лютого 2014 року саме в редакції пункту 2 резолютивної частини рішення, виправленої ухвалою суду від 28 лютого 2014 року, а відтак спростовується посилання відповідача на те, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року у справі № 926/955/13 залишено в силі, без врахування ухвали Господарського суду Чернівецької області від 28 лютого 2014 року по справі № 926/955/13.

Також, колегія суддів зазначає наступне.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, згідно пункту 1 частини 2 статті 320 ГПК України (на яку посилається заявник) є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є, одночасна наявність таких трьох умов: - по-перше, їх існування на час розгляду справи, - по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, - по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Істотні для справи обставини це ті факти, які мають значення для відносин сторін, що сперечаються. Ці факти повинні були існувати на момент розгляду справи, але не могли бути відомі ні заявнику, ні суду. Спір між сторонами був вирішений без їх урахування. Якщо б указані факти були відомі суду, що розглядав справу, то з їх урахуванням було б ухвалене інше рішення.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. (п.п.1, 2 Постанови пленуму ВГСУ Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами від 26 грудня 2011 року №17).

Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається.

З викладеного вбачається, що підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення, суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду необхідних даних.

При цьому, процесуальні недоліки, допущені при розгляді справи (зокрема, описок в процесуальних документах та не надіслання ухвали суду учасникам справи рекомендованою кореспонденцією), на які посилається заявник, не вважаються нововиявленими обставинами, а можуть бути виключно підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку, або подання заяви про виправлення описки, якщо, на його думку, така має місце.

Отже, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення та яка може істотно вплинути на вирішення справи.

Відповідно до частини 4 статті 320 ГПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначена заявником обставина, а саме ухвала Господарського суду Чернівецької області про виправлення помилок у рішення суду по справі № 926/955/13 від 28 лютого 2014 року, не може вважатись істотною, нововиявленою та не спростовує факти, які покладено в основу рішення та не може бути наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Щодо строку звернення із поданою заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та клопотання відповідача про поновлення строків по заяві про перегляд рішення Господарського суду за нововиявленими обставинами, суд вказує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 321 ГПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 320 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Водночас, згідно пункту 1 частини 2 статті 320 Господарського процесуального кодексу України, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 320 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Частиною 3 статті 321 ГПК України унормовано, що строки, визначені в частині 2 цієї статті, не можуть бути поновлені.

Як вказує заявник, істотні для справи обставини відповідачу стали відомі - 27 вересня 2019 року (а.с. 124, том 1) після ознайомлення адвоката відповідача із господарською справою № 926/955/13, а тому просить суд про поновлення строків по заяві про перегляд рішення Господарського суду за нововиявленими обставинами.

Слід відзначити, що трирічний строк, наведений у пункті 1 частини 2 статті 321 Господарського процесуального кодексу України, не є строком на подачу стороною заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (цей строк процесуальною нормою визначено в 30-ть днів), а являє собою строк реалізації стороною взагалі права на можливість втручання в остаточне судове рішення з метою виправлення допущеної помилки. Обмеження такого строку має легітимну мету забезпечити додержання принципу правової визначеності, досягнення стабільності правового регулювання, балансу інтересів сторін справи.

Отже, за своєю правовою природою встановлений даною нормою строк (три роки) є присічним, тобто таким, сплив якого спричиняє припинення самого права, за реалізацією якого звертається особа, та він не може бути відновлений, незалежно від причин його пропуску.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що одним з загальновизнаних принципів побудови системи перевірки судових рішень, в тому числі в господарському судочинстві, є принцип правової визначеності, реалізація якого має на меті досягнення стабільності правового регулювання та існуючих правовідносин, необхідної для того, щоб кожен з учасників цих правовідносин міг у розумних межах бути впевненим у незмінності свого досягнутого правового статусу, набутих прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Судове рішення, яке набуло ознак чинного та остаточного за наслідками його апеляційного та касаційного перегляду, може бути переглянуто в подальшому, однак виключно у законодавчо встановлених межах, які покликані забезпечити принцип правової визначеності, в тому числі, шляхом встановлення законодавством чітких обмежень строку, протягом якого у сторони існує право на перегляд остаточного судового рішення.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини по справі Желтяков проти України від 09 червня 2011 року, де можливість втручання в рішення, яке набуло ознак остаточного, обумовлено обставинами суттєвого та неспростовного характеру, а застосування такої процедури повинно відбуватися у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції; відповідальною за тривалість судової процедури є держава; подібні висновки містяться також в рішенні ЄСПЛ Праведна проти Російської Федерації від 18 листопада 2004 року.

Тобто, інша сторона у справі, яка переглядається у зв`язку з нововиявленими обставинами, не може нести негативні наслідки у зв`язку з тривалістю судової процедури, яка від неї не залежить.

Так, з`ясувавши дату набрання законної сили рішенням Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року по справі № 926/955/13, а саме 08 липня 2014 року, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що заявником пропущено трирічний (присічний) строк, встановлений пунктом 1 частини 2 статті 321 Господарського процесуального кодексу України для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Враховуючи вищевикладене, суд з урахуванням встановлених фактичних обставин справи в поєднанні з висновками, що викладені в рішеннях ЄСПЛ (Руїз Торіха проти Іспанії та Проніна проти України), вважає, що в задоволенні клопотання відповідача про поновлення строків по заяві про перегляд рішення Господарського суду за нововиявленими обставинами слід відмовити.

Згідно пункту 1 частини 3, частини 4 статті 325 ГПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на апелянта.

керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 271, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шупеня Марії Степанівни б/н від 06.03.2020 року залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 26 лютого 2020 року у справі № 926/955/13 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.09.2020

Головуючий -суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Мирутенка О.Л.

Суддя Скрипчук О.С.