РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2020Справа № 910/8402/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Ваховської К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Дубового Володимира Дмитровича ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" (02090, м. Київ, вул. Бутлерова, 1)

про стягнення 496 919,96 грн.

за участі представників:

від позивача: Шаблій Ю.О.

від відповідача: Дирул Ю.В.

У судовому засіданні 23.09.2020, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Дубовий Володимир Дмитрович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" про стягнення заборгованості у розмірі 496 919,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №7414Р від 09.01.2020, а саме в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар (дрова твердих порід, тріска для розпалу), у відповідача виникла заборгованість у розмірі 484 430,00 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення 3% річних у розмірі 1716,08 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 453,29 грн та неустойку у розмірі 9320,59 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/8402/20 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.07.2020.

17.07.2020 через загальний відділ діловодства відповідач подав відзив на позовну заяву, в якій проти вимог заперечував, зазначивши, при цьому, що 03.07.2020 останнім повністю погашено суму заборгованості у розмірі 419 567,01 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6037274 від 03.07.2020. Крім цього, відповідач зазначає, що 07.07.2020 повернуто позивачу товар на загальну суму 65 250,00 грн, згідно з накладною на повернення від 07.07.2020 № SAP BR06100133/173548, а відтак на вказану суму зменшилась сума належних до сплати позивачу грошових коштів, та відповідно відсутній предмет спору в частині стягнення грошових коштів у розмірі 484 817,01 грн. також відповідач зазначає про необґрунтованість нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки розрахунок позивача здійснений без посилання на первинні документи.

20.07.2020 загальним відділом діловодства суду зареєстровано заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач збільшує період нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат по 02.07.2020 року.

29.07.2020 позивач через загальний відділ діловодства суду подав заяву про зменшення позовних вимог та повернення судового збору. Так, у заяві про зменшення позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем після відкриття провадження у справі сплачено 03.07.2020 основну суму заборгованості у сумі 419 567,01 грн та повернуто товар 07.07.2020 на суму 65 250,00 грн, у зв`язку чим позивач вважає за потрібне зменшити позовні вимоги в цій частині, та просить суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 12 656,01 грн, 3% річних у розмірі 2 549,93 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 422,15 грн, розраховані за період існування грошового зобов`язання за договором з 26.06.2020 по 02.07.2020. Крім іншого, позивач просив суд, у зв`язку із зменшення позовних вимог повернути з державного бюджету на користь позивача судовий збір у розмірі 5 429,00 грн на підставі п.1 ч.ч. 1,2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

29.07.2020 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначив про неправомірність подання такої заяви, оскільки відповідачем погашено повністю основну суму заборгованості. Крім цього, зазначає, що оскільки товар 07.07.2020 був повернутий на суму 65 250,00 грн то відповідно нарахування будь-яких штрафних санкцій є неправомірним на вказану суму.

У підготовчому засіданні 29.07.2020 представник позивача підтримав заяву про збільшення позовних вимог, подану 20.07.2020 та заяву про зменшення позовних вимог та повернення судового збору, подану 29.07.2020. Судом досліджені вказані заяви, та встановлено, що останні поданні із дотриманням ст. 46 ГПК України, а тому приймаються судом до розгляду, й відтак має місце нова ціна позову.

За клопотанням представника підготовче засідання було відкладено на 02.09.2020.

У судовому засіданні 02.09.2020 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті у судовому засіданні на 23.09.2020.

У судовому засіданні 23.09.2020 суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

09 січня 2020 року між Фізичною особою-підприємцем Дубовим Володимиром Дмитровичем (надалі- позивач/постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд" (надалі - відповідач/покупець) був укладений договір поставки № 7414Р (надалі - договір), відповідно до якого сторони дійшли взаємної згоди про те, що постачальник поставляє, а покупець приймає та оплачує товар на умовах договору та замовленнях.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що товар поставляється в асортименті та за цінами, що визначенні в прайс-листі (додаток №2), який є невід`ємною частиною цього договору.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами підписано додаток № 2 до договору, яким затверджено прайс-лист й визначено назву товару, що постачається, а саме: дрова твердих порід тріска для розпалу.

Умовами п. 2.2. договору передбачено, що товар з асортименту, вказаного у прайс-листі, поставляється постачальником окремими партіями товару, у кількості та асортименті відповідно до замовлення, узгодженого сторонами у встановленому цим договором порядку.

У п. 2.7.1. договору сторони визначили, що повідомлення, які надсилаються сторонами із використанням ресурсу, доступного за посиланням https://suplier.fozzy.ua мають повну юридичну силу, можуть бути використані в якості належних доказів надання та приймання вказаних повідомлень сторін.

Ціна договору складається з вартості товару, поставленого та прийнятого покупцем за цим договором (п. 2.8. договору).

За умовами п. 3.1. договору зобов`язання постачальника по поставці товару виникають на підставі замовлення покупця, яке повинно відповідати умовам договору.

Судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи та на заперечується сторонами, на виконання умов договору та замовлень покупця, постачальник поставив товар на загальну суму 884 430 грн, а саме:

- на виконання замовлення № PM0003BCDE від 22.02.2020 відповідачу поставлено товар на суму 147 405,00 грн, що підтверджується накладною № 1 від 23.02.2020, товарно-транспортною накладною № 1 від 23.02.2020 та повідомленням про приймання товару № RA_PM0003DCDE_6862 від 26.02.2020;

- на виконання замовлення № PM0003BHNZ від 26.02.2020 відповідачу поставлено товар на суму 147 405,00 грн, що підтверджується накладною № 2 від 01.03.2020, товарно-транспортною накладною № 2 від 01.03.2020 та повідомленням про приймання товару № RA_PM0003BHNZ_7073 від 02.03.2020;

- на виконання замовлення № PM0003BWB3 від 04.03.2020 відповідачу поставлено товар на суму 147 405,00 грн, що підтверджується накладною № 3 від 08.03.2020, товарно-транспортною накладною № 3 від 08.03.2020 та повідомленням про приймання товару № RA_PM0003BWB3_7513 від 09.03.2020;

- на виконання замовлення № PM0003CAX5 від 11.03.2020 відповідачу поставлено товар на суму 147 405,00 грн, що підтверджується накладною № 4 від 15.03.2020, товарно-транспортною накладною № 4 від 15.03.2020 та повідомленням про приймання товару № RA_PM0003CAX5_7936 від 16.03.2020;

- на виконання замовлення № PM0003D4C1 від 19.03.2020 відповідачу поставлено товар на суму 147 405,00 грн, що підтверджується накладною № 5 від 22.03.2020, товарно-транспортною накладною № 5 від 22.03.2020 та повідомленням про приймання товару № RA_PM0003D4C1_8413 від 16.03.2020;

- на виконання замовлення № PM0003DIKW від 24.03.2020 відповідачу поставлено товар на суму 147 405,00 грн, що підтверджується накладною № 6 від 29.03.2020, товарно-транспортною накладною № 6 від 29.03.2020 та повідомленням про приймання товару № RA_PM0003 DIKW_8834 від 30.03.2020.

У відповідності до п. 2.11. договору оплата за товар здійснюється протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів від дати поставки.

За доводами позивача, відповідачем було частково оплачено за поставлений товар у сумі 400 000,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.04.2020 по 08.05.2020, й відповідно у відповідача залишився обов`язок щодо оплати товару у сумі 484 430,00 грн (884 430,00 грн - 400 000,00 грн).

З метою досудового врегулювання спору, позивач 12.05.2020 направив на адресу відповідача претензію з вимогою погасити заборгованість у сумі 484 430,00 грн. Докази направлення вказаної претензії та отримання відповідачем претензії 14.05.2020 містяться у матеріалах справи (завірені копії опису рекомендованого листа, фіскального чеку, накладної відділення зв`язку та трекінгу з сайту Укрпошти). Оскільки, відповідачем не виконано зобов`язання щодо оплати товару у повному обсязі, відповіді на претензію не надано, позивач звернувся в червні 2020 до суду з вимогами про стягнення суми заборгованості в судовому порядку.

Отже, спір у справі виник внаслідок неналежного, на думку позивача, виконання відповідачем умов договору в частині здійснення оплати за поставлений товар, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості перед позивачем у загальному розмірі 484 430,00 грн.

Судом також встановлено, що після відкриття провадження у справі (16.06.2020) відповідачем 03.07.2020 було погашено суму заборгованості у розмірі 419 567,01 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6037274 від 03.07.2020 та 07.07.2020 повернуто позивачу товар на загальну суму 65 250,00 грн, згідно з накладною на повернення від 07.07.2020 № SAP BR06100133/173548.

У зв`язку з чим позивачем 29.07.2020 було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду. Так, у заяві про зменшення позовних вимог позивач підтвердив факт оплати та повернення товару, а тому позивач зменшує вимоги в цій частині, та просить суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 12 656,01 грн, 3% річних у розмірі 2 549,93 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 422,15 грн, розраховані за період існування грошового зобов`язання за договором з 26.06.2020 по 02.07.2020.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає договір поставки № 7414 Р належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що на підтвердження виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, останнім було поставлено прийнято товар на загальну суму 884 430 грн

Товар був прийнятий відповідачем без жодних зауважень та заперечень щодо кількості та якості, а також частково оплачено у сумі 400 000,00 грн.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено судом, у п. 2.11. договору оплата за товар здійснюється протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів від дати поставки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач всупереч умов договору здійснив лише часткову оплату поставленого товару на суму 400 000,00 грн, інша частина товару на суму 484 430,00 грн залишена відповідачем без оплати, станом на момент подачі позову до суду.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 2.11. договору, виконання грошового зобов`язання відповідача по сплаті 484 430,00 грн, станом на момент подачі позову до суду та відкриття провадження у справі настало.

Також судом взято до уваги, що після відкриття провадження у справі (16.06.2020) відповідачем 03.07.2020 було погашено суму заборгованості у розмірі 419 567,01 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6037274 від 03.07.2020 та 07.07.2020 повернуто позивачу товар на загальну суму 65 250,00 грн, згідно з накладною на повернення від 07.07.2020 № SAP BR06100133/173548.

Отже, станом на момент розгляду справи по суті основна сума боргу за договором погашено відповідачем у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем 29.07.2020 було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду. Так, у заяві про зменшення позовних вимог позивач підтвердив факт оплати товару у повному обсязі, а тому зменшив вимоги в цій частині, та просить суд стягнути з відповідача лише неустойку у розмірі 12 656,01 грн, 3% річних у розмірі 2 549,93 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 422,15 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За умовами п. 7.2 договору у випадку порушення термінів оплати, передбачених цим договором, покупець оплачує на користь постачальника виключну неустойку в розмірі 0,05 % від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше розмірі подвійної облікової ставки НБУ

Позивачем у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення розмірі позовних вимог здійснено нарахування неустойки за період існування грошового зобов`язання за договором з 26.06.2020 по 02.07.2020.

Суд перевіривши розрахунки пені (неустойки) встановив, що останні є обґрунтованими, арифметично вірним и та такими, що не спростовані відповідачем, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що розрахунок останніх є обґрунтованим, арифметично вірним, а тому вимоги в цій частині правомірні та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем штрафних та фінансових санкцій у зв`язку з поверненням товару, не заслуговують на увагу, оскільки враховуючи, що позивачем визначено період нарахування таких санкцій по 02.07.2020, тобто по період існування грошового зобов`язання щодо оплати товару, в той час як товар був частково оплачений лише 03.07.2020 та повернутий лише 07.07.2020.

Отже, приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно клопотання позивача про повернення судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи подану заяву про зменшення позовних вимоги 29.07.2020, а також клопотання позивача про повернення судового збору, суд дійшов висновку про необхідність повернення останньому надмірно сплаченого судового збору у розмірі 5 429,00 грн з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" (02090, м. Київ, вул. Бутлерова, буд. 1; ідентифікаційний код 40720198) на користь Фізичної особи-підприємця Дубового Володимира Дмитровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) пеню у розмірі 12 656 (дванадцять тисяч шістсот п`ятдесят шість) грн 01 коп.; 3% річних у розмірі 2 549 (дві тисячі п`ятсот сорок дев`ять) грн 93 коп.; інфляційні втрати у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 15 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

3. Повернути з державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Дубового Володимира Дмитровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 5 429 (п`ять тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн 00 коп., що був сплачений згідно з платіжними квитанціями № n0амх364м від 12.06.2020 та № n0х6a383м від 12.06.2020, оригінали яких знаходиться в матеріалах справи.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.09.2020

Суддя Л. Г. Пукшин