УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Київ

22.09.2020Справа № 910/12285/20

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ сервіс Україна" 03189, місто Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ВІЛЬЯМСА, будинок 6-В, офіс 1

до Комунального підприємства "Київпастранс" 04070, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНЕ ШОСЕ, будинок 2

про стягнення 246699,00грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Топ сервіс Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення 246 699,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 5217-351 від 04.12.2017 року в частині своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, на наявності якої позивачем нараховані пеня та втрати від інфляції.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 174 ГПК України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 року залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ сервіс Україна" без руху, встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання до суду належних та допустимих доказів на підтвердження повноважень заступника директора ТОВ "Топ Сервіс Україна" Струк Д.В. на вчинення дій з підпису позовної заяви від імені товариства;

- подання до суду належних та допустимих доказів на підтвердження здійсненої відповідачем часткової оплати за договором, в тому числі за видатковою накладною № 33 від 06.09.20219 року;

- подання до суду письмової заяви, яка буде містити окреме зазначення заявлених до стягнення сум, що входять до складу суми позову 246 699,00 грн. (основна заборгованість, пеня, втрати від інфляції);.

Таким чином, залишаючи позовну заяву без руху ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 року, судом встановлено спосіб усунення виявлених недоліків поданого позову, за умови усунення яких саме у спосіб, встановлений судом, та в повному обсязі позовна заява підлягає прийняттю до розгляду, а провадження у справі за таким позовом - відкриттю в силу приписів ст. 176 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що ухвали суду надсилаються сторонам в порядку, встановленому ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, та з додержанням вимог ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 420 ухвала Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 року про залишення позовної заяви без руху, яка направлялась на адресу місцезнаходження позивача згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 03189, місто Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ВІЛЬЯМСА, будинок 6-В, офіс 1, була вручена позивачу 14.09.2020 року, таким чином, строк на усунення недоліків становить до 24.09.2020 року включно.

Так, через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва 17.09.2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ сервіс Україна" надійшов супровідний лист б/н від 14.09.2020 року з доданими до нього на усунення недоліків позовної заяви доказами.

Однак, як встановлено судом, вимоги ухвали суду від 01.09.2020 року заявником виконані частково, зокрема, надані докази на підтвердження здійсненої відповідачем часткової оплати (копії платіжних доручень).

Окрім цього позивачем надано нову редакцію позовної заяви про стягнення з відповідача - КП "Київпастранс" 246 699,00 грн. боргу, в тексті якої та прохальній частині позивач наводить позовні вимоги в розрізі окремих сум, заявлених до стягнення з відповідача в складі 246 699,00 грн. (основного боргу, втрат від інфляції, штрафних санкцій).

При цьому за змістом нової редакції позовної заяви від 14.09.2020 року про стягнення з КП "Київпастранс" 246 699,00 грн. боргу судом встановлено, що остання від імені позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ сервіс Україна" підписана іншою особою, ніж первісна позовна заява, а саме директором Король Т.О., на підтвердження повноважень якої позивачем надано копію наказу № 1-к від 31.03.2017 року, протоколу № 1 загальних зборів товариства від 06.02.2017 року та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо позивача.

Доказів на підтвердження повноважень заступника директора ТОВ "Топ Сервіс Україна" Струк Д.В. на вчинення дій з підпису первісно поданої позовної заяви від 12.08.2020 року від імені товариства позивачем суду не надано.

Клопотання позивача про неможливість надання таких доказів, а також продовження строку на усунення недоліків позовної заяви матеріали також не містять.

Таким чином, зважаючи на наявні докази та зміст останніх, позивачем не усунуто недоліки, які були підставою для залишення позовної заяви без руху.

Окрім цього суд зазначає, що за змістом ст. 46 Господарського процесуального кодексу України правомочності щодо зміни предмету, підстав позову, збільшення, зменшення розміру позовних вимог, викладених в поданій суду позовній заяві, шляхом звернення до суду з відповідними позовними заявами можуть бути реалізовані позивачем після прийняття судом до розгляду позовної заяви та відкриття провадження у справі ухвалою суду, проте не на стадії оцінки поданих позивачем позовних матеріалів на предмет відповідності процесуальним нормам та наявності підстав для прийняття рішення про відкриття провадження у справі, та виключно в межах первісно поданої до суду позовної заяви.

Наразі, законодавством встановлені процесуальні обмеження використання прав (ст. 46 ГПК України) щодо кінцевого терміну: до закінчення підготовчого засідання; до початку першого засідання.

Натомість звернення до суду під час усунення недоліків позовної заяви в новій редакції останньої не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки прийняття судом заяви з новим змістом позовної заяви та за підписом іншої особи - представника позивача і відкриття провадження за такою заявою нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства і окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 року № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Тобто зазначені вимоги до позовних заяв, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом свої порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи викладене, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ сервіс Україна" про стягнення 246 699,00 грн. вважається неподаною і повертається заявнику.

Разом з тим суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 162, 163, 164, 174, 233-235, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ сервіс Україна" про стягнення 246 699,00 грн. вважати неподаною та повернути заявнику.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 22.09.2020 року та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст.255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон