РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.09.2020Справа № 910/10134/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом: Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", Дніпропетровська обл., м. Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія", м. Київ

про стягнення 20 194,16 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" про стягнення 20 754,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки № 7255-ДнОЄ від 10.12.2019 в частині поставки товару у строк визначеного договором та заявкою, що стало підставою для нарахування пені в сумі 3 812,10 грн та штрафу 5% від суми договору у розмірі 16 942,68 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/10134/20. При цьому, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, суд дійшов висновку про можливість здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного провадження.

Ухвалою від 20.07.2020р. встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Відповідач відзиву на позов не подав, клопотання про продовження строку на подачу відзиву не заявив, проте, про розгляду справи був повідомлений належним чином з урахуванням наступного.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 15.06.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02068, м.Київ, вул.. Анни Ахматової, буд.13, офіс 222.

Однак, конверт з ухвалою суду від 20.07.2020р. був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження є днем вручення судового рішення, а отже, і належного повідомлення учасника справи.

Судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з процесуальними документами у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2019 між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" (постачальник) було укладено договір про закупівлю товару №7255-ДнОЭ, за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець - прийняти і оплатити товар, згідно УКТ ЗЕД: вказується постачальником у видаткових накладних, 2019-2022 року виготовлення, в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією.

За умовами п.3.1 договору №7255-ДнОЭ від 10.12.2019 сума цього договору становить 282 378 грн без урахування податку на додану вартість, крім того податок на додану вартість 20% - 56 475,60 грн. Разом з податком на додану вартість - 338 853,60 грн.

Розрахунки за цим договором здійснюються шляхом оплати покупцем поставленого товару протягом 90 календарних днів з дати поставки відповідного товару на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 договору (п.4.1 договору №7255-ДнОЭ від 10.12.2019).

У п.5.1 договору №7255-ДнОЭ від 10.12.2019 зазначено, що товар поставляється партіями протягом 45 календарних днів після відправлення письмової заявки покупцем протягом дії договору. Заявка направляється покупцем за допомогою технічних засобів зв`язку (факсом та/або електронним листом) постачальнику по реквізитам, вказаним у п.12.12 та/або у розділі 13 цього договору з обов`язковим наступним направленням рекомендованого письмового повідомлення кур`єрською поштою та/або поштовим відділенням зв`язку Публічного акціонерного товариства "Укрпошта".

Згідно п.7.2 договору №7255-ДнОЭ від 10.12.2019 у разі не поставки, недопоставки, поставки товару з порушенням строку, передбаченого у цьому договорі постачальник перед покупцем несе наступну відповідальність:

- у випадку прострочення поставки (не поставки, недопоставки) товару в межах 10 календарних днів постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 5% від суми цього договору (п.7.2.1 договору №7255-ДнОЭ від 10.12.2019);

- у випадку прострочення поставки (не поставки, недопоставки) товару понад 10 календарних днів, постачальник починаючи з 11 календарного дня додатково до штрафу, передбаченого п.7.2.1 договору сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленого/недопоставленого товару та/або товару, поставленого з порушенням строків, за кожен день прострочення.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині проведення взаєморозрахунків - до їх повного виконання (п.11.1 договору №7255-ДнОЭ від 10.12.2019).

Суд звертає увагу відповідача на те, що статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. по справі №203/2612/13-ц та постанові від 19.06.2018р. по справі №5023/3905/12.

Слід зауважити, що на теперішній час договір №7255-ДнОЭ від 10.12.2019 у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсним визнано не було. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Отже, виходячи з наведеного вище, з огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №7255-ДнОЭ від 10.12.2019 як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з поставки товару.

Як свідчать матеріали справи, в межах договору №7255-ДнОЭ від 10.12.2019 покупцем 29.01.2020 було направлено постачальнику заявку №3273/1001 від 27.01.2020 на поставку партії товару на загальну суму 76 242,06 грн. На підтвердження направлення вказаної заявки позивачем було надано суду поштове повідомлення про вручення поштового відправлення №955, зі змісту якого також вбачається, що відправлення було отримано відповідачем 05.02.2020р.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" на підставі вказаної заявки було поставлено, а Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" прийнято товар згідно видаткової накладної №257 від 05.05.2020 на суму 76 242,06 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що порушення відповідачем строків поставки товару стало підставою для нарахування неустойки та штрафу у відповідності до п.7.2 договору №7255-ДнОЭ від 10.12.2019 і звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи доводи позивача та представлені до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. При цьому, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань, у тому числі, встановлювати неустойку за порушення негрошового зобов`язання, визначено частиною 2 ст.546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, яка передбачена ст.627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Згідно п.7.2 договору №7255-ДнОЭ від 10.12.2019 у разі не поставки, недопоставки, поставки товару з порушенням строку, передбаченого у цьому договорі постачальник перед покупцем несе наступну відповідальність:

- у випадку прострочення поставки (не поставки, недопоставки) товару в межах 10 календарних днів постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 5% від суми цього договору (п.7.2.1 договору №7255-ДнОЭ від 10.12.2019);

- у випадку прострочення поставки (не поставки, недопоставки) товару понад 10 календарних днів, постачальник починаючи з 11 календарного дня додатково до штрафу, передбаченого п.7.2.1 договору сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленого/недопоставленого товару та/або товару, поставленого з порушенням строків, за кожен день прострочення.

За приписами ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ч.ч.1-3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України позивачем при зверненні до суду з вимогами про стягнення штрафних санкцій за порушення постачальником строків поставки товару, повинно бути доведено обставини виникнення між сторонами господарських правовідносин, наявність у відповідача обов`язку поставити товар, строк виконання якого настав, та який фактично було порушено.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Як вказувалось вище, у п.5.1 договору №7255-ДнОЭ від 10.12.2019 зазначено, що товар поставляється партіями протягом 45 календарних днів після відправлення письмової заявки покупцем протягом дії договору. Заявка направляється покупцем за допомогою технічних засобів зв`язку (факсом та/або електронним листом) постачальнику по реквізитам, вказаним у п.12.12 та/або у розділі 13 цього договору з обов`язковим наступним направленням рекомендованого письмового повідомлення кур`єрською поштою та/або поштовим відділенням зв`язку Публічного акціонерного товариства "Укрпошта".

Судом було встановлено, що в межах договору №7255-ДнОЭ від 10.12.2019 покупцем 29.01.2020 було направлено постачальнику заявку №3273/1001 від 27.01.2020 на поставку партії товару на загальну суму 76 242,06 грн. На підтвердження направлення вказаної заявки позивачем було надано суду поштове повідомлення про вручення поштового відправлення №955, зі змісту якого також вбачається, що відправлення було отримано відповідачем 05.02.2020р.

Отже, останнім днем строку поставки товару за заявкою №3273/1001 від 27.01.2020 було 16.03.2020.

Проте, Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" на підставі вказаної заявки було поставлено, а Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" прийнято товар згідно видаткової накладної №257 від 05.05.2020 на суму 76 242,06 грн.

Отже, виходячи з наведеного, суд погоджується з доводами позивача стосовно порушення відповідачем визначених договором №7255-ДнОЭ від 10.12.2019 строків поставки згідно заявки покупця №3273/1001 від 27.01.2020, а отже, у останнього виникло право на застосування до постачальника заходів відповідальності згідно п.7.2 договору №7255-ДнОЭ від 10.12.2019.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку штрафу, суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Одночасно, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем за період з 18.03.2020 по 05.05.2020 було нараховано неустойку на загальну суму 3812,10 грн. Проте, суд не погоджується з наведеним розрахунком. Зокрема, позивачем не було враховано, що за умовами п.7.2.2 договору у випадку прострочення поставки (не поставки, недопоставки) товару понад 10 календарних днів, постачальник починаючи з 11 календарного дня додатково до штрафу, передбаченого п.7.2.1 договору сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленого/недопоставленого товару та/або товару, поставленого з порушенням строків, за кожен день прострочення.

Тобто, право на нарахування вказаної неустойки виникає у покупця саме з 11 календарного дня прострочення.

Судом вище було встановлено, що останнім днем строку поставки товару за заявкою №3273/1001 від 27.01.2020 було 16.03.2020, а отже, 11 календарним днем прострочення було 27.03.2020.

До того ж, суд вважає безпідставним включення позивачем до періоду прострочення 05.05.2020, оскільки вказаний день є днем виконання покупцем зобов`язання з поставки товару, за який не може бути нараховано неустойку.

Здійснивши власний перерахунок, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є стягнення з відповідача неустойки за період з 27.03.2020 по 04.05.2020 на суму 2973,44 грн.

За таких обставин, позов Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" про стягнення 20 754,78 грн. підлягає частковому задоволенню.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" про стягнення 20 754,78 грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" (02068, місто Київ, вул.Анни Ахматової, будинок 13, офіс 222, ЄДРПОУ 046631) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49107, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, шосе Запорізьке, 22, ) штраф в сумі 16 942 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок дві) грн 68 коп., пеню в розмірі 2973 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят три) грн 44 коп. та судовий збір в сумі 2017 (дві тисячі сімнадцять) грн 06 коп.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог про пені на суму 838,66 грн.

4. Судовий збір в сумі 84,94 грн. залишити за позивачем.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст складено та підписано 22.09.2020р.

Суддя В.В. Князьков