ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.09.2020 Справа № 905/1029/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Абразив Груп (, адреса: 69014, м. Запоріжжя. вул. Магістральна, б. 100 а.),

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Краматорський завод важкого верстатобудування (, адреса: 84306, Донецька область, м. Краматорськ , вул. Олекси Тихого, б. 6),

про: стягнення 95734,72 грн.

суддя Величко Н.В.

без виклику сторін, -

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Абразив Груп звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою б/н від 20.05.2020 (вх.№9998/20 від 01.06.2020) про стягнення з Приватного акціонерного товариства Краматорський завод важкого верстатобудування заборгованості у розмірі 95734,72 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушені грошові зобов`язання за договором поставки №49-19 від 12.02.2019р., внаслідок чого виникли підстави для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 95734,72 грн., з яких: 91174,98 грн. - основний борг, 2390,54 грн. - 3% річних, 2169,20 - інфляційне збільшення, крім того, сплачений судовий збір за розгляд цієї справи у розмірі 2102,00 грн.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 11, 525, 526, 530, 712 Цивільного кодексу України, ст. 265 Господарського кодексу України.

На підтвердження позовних вимог надано суду: договір поставки № 49-19 від 12.02.2019р., видаткові накладні: №812 від 22.03.2019 р., № 792 від 21.03.2019р., №797 від 21.03.2019р., № 795 від 21.03.2019р., № 2422 від 20.08.2019р., видаткові накладні № 2676 від 18.09.2019р., № 2932 від 11.10.2019р., № 2929 від 11.10.2019р., № 2927 від 11.10.2019р., № 2926 від 11.10.2019р.; довіреність № 126 від 20.03.2019р., № 265 від 20.08.2019р., № 299 від 18.09.2019 р., № 342 від 11.10.2019р.; рахунки на оплату: №800 від 14.03.2019р., №853 від 19.03.2019р., №879 від 21.03.2019р., №880 від 21.03.2019р., №2536 від 19.08.2019р., №2773 от 16.09.2019р., №2842 від 23.09.2019р., №3039 від 10.10.2019р., №3040 від 10.10.2019р., №3041 від 10.10.2019р.; претензія № 1 від 28.11.2019р., копії яких долучено до матеріалів справи.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву передано на розгляд судді Величко Н.В. Матеріалам позовної заяви присвоєно єдиний унікальний номер 905/1029/20.

Ухвалою суду від 05.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/1029/20; постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; відповідачу встановлено строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позов; запропоновано позивачу у строк до п`яти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив (за наявності).

Така ухвала отримана позивачем 17.06.2020, відповідачем 11.06.2020, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

25.06.2020 від відповідача через канцелярію суду отримано відзив на позовну заяву №26/486 від 23.06.2020 (вх.№11823/20), в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає, що позивачем не доведено наявність заборгованості за договором поставки №49-19 від 12.02.2019р., так як специфікації сторонами до договору не укладалися, а наявність видаткових накладних не є підставою виникнення спірних правовідносин. У зв`язку з вищевикладеним, відповідач вказує на відсутність підстави для стягнення коштів та нарахування штрафних санкції. До відзиву на позовну заяву додано докази направлення його копії на адресу позивача.

06.07.2020 від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив б/н від 02.06.2020 (вх.12445/20), в якій викладено заперечення проти доводів відповідача. Позивач вказує на те, що відповідачем помилково вказано, що орієнтованою сумою договору поставки №49-19 від 12.02.2019р є 42000,00 грн., замість 420000,00 грн., що визначено п. 2.3 договору, а факт поставки відповідачу товару за вищевказаним договором на загальну суму 91174,98 грн. підтверджується видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи.

Суд враховує, що згідно Указу Президента України від 13.03.2020 № 87/2020 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Законом України від 30.03.2020 N 540-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), що набрав чинності 02.04.2020, доповнено Розділ X ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Господарського процесуального кодексу України пунктом 4 наступного змісту:

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)..

При цьому суд також враховує, що 17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, яким внесено зміни зокрема до пункту 4 розділу Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України та викладено його в такій редакції:

4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом) поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Станом на 22.09.2020 дію карантину не скасовано. Разом з тим, Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 18.06.2020 № 731-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19 перебіг процесуальних строків не ставить у залежність від скасування карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, яке призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пунктом 10 частини 3 статті 2 цього Кодексу серед основних засад (принципів) господарського судочинства визначено розумність строків розгляду справи судом.

Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю Абразив Груп (далі продавець, позивач) та Приватного акціонерного товариства Краматорський завод важкого верстатобудування (далі покупець, відповідач) було укладено договір поставки №49-19 від 12.02.2019р. (далі договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості, якості та за ціною, визначеними у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, вартість Товару визначається в Специфікаціях до цього договору. На дату укладення даного договору його орієнтовна сума складає 420000грн.00кон. (чотириста двадцять тисяч гри.), з урахуванням ПДВ за ставкою 20% в розмірі 70000грн.(сімдесят тисяч грн.00коп.) (п. 2.3 договору).

Відповідно до умов пунктів 2.6, 2.7. договору, оплата за товар здійснюється на умовах та у строки, визначені у Специфікаціях. Оплата за Товар здійснюється на підставі рахунків-фактур. При безготівкових розрахунках датою платежу вважається дата списання грошових коштів з банківського рахунку Покупця.

За приписами п. 3.3. договору, датою поставки вважається дата укладення сторонами видаткової накладної на Товар.

У пункті 3.5. договору сторони обумовили, що право власності на Товар переходить до Покупця в момент оформлення видаткової накладної.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що для передачі Товару Покупцеві представник Покупця зобов`язаний надати представнику Постачальника довіреність, видану та оформлену відповідно до чинного законодавства України. Приймання Товару проводиться Сторонами: за кількістю - відповідно до кількості, зазначеної у специфікації та накладній; за якістю - згідно з даними сертифіката якості (або паспорта, сертифіката відповідності або іншого документа про якість Товару та вимогами нормативних документів на цей Товар (ГОСТ, ГСГУ, ТУ, та ін.)

Покупець зобов`язаний повідомити Постачальника про порушення умов цього договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх виявлення (п.5.6 Договору).

За порушення прийнятих на себе зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену даним договором, при наявності умов, передбачених діючим законодавством України. У разі порушення встановленого Договором терміну остаточного розрахунку за придбаний Товар, Покупець сплачує Постачальнику за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, але не більше 3% від несплаченої в строк суми. (п.п. 6.1., 6.10. Договору).

Відповідно до умов п. 11.1. договору, Сторони погоджуються, що вони дійшли згоди по всім істотним умовам цього Договору. Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до 31.12.2021 року, а в частині невиконаних зобов`язань - до їх повного виконання. Дія договору подовжується шляхом підписання додаткової угоди, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Договір може бути розірваний в будь-який час по взаємній угоді сторін, в якій визначаються майнові вимоги сторін (якщо такі мали місце) та розрахунки за ними. У випадку дострокового розірвання договору Сторона повинна попередити про це іншу Сторону не пізніше ніж за 1 місяць. Крім того, Покупець має право односторонньої відмови від договору на умовах, передбачених цим Договором.

У пункті 11.5 договору обумовлено сторонами, що будь-які зміни чи доповнення до даного Договору вносяться виключно у письмовій формі, скріплюються підписами та печатками Сторін. Всі виправлення за текстом цього Договору мають юридичну силу та можуть враховуватися виключно за умови, що вони у кожному окремому випадку датовані, засвідчені підписами обох Сторін та скріплені їх печатками.

Будь-яка кореспонденція направлена Покупцем вважається отриманою Постачальником відповідно до нормативних строків пересилання поштової кореспонденції (п.11.11 Договору).

Договір поставки № 49-19 від 12.02.2019 підписано представниками обох сторін без розбіжностей та скріплено печатками юридичних осіб.

В матеріалах справи відсутні і сторонами не надавались Специфікації до цього договору. За поясненнями позивача у позовній заяві, такі специфікації сторонами не складались.

Докази внесення змін до цього договору сторонами не подавалось, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України. Презумпція правомірності правочину).

Договір поставки № 49-19 від 12.02.2019р. у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсним повністю чи частково визнано не було, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Також в матеріалах справи відсутні докази розірвання цього договору у порядку, обумовленому сторонами в п.11.1 договору.

За договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріали справи свідчать, що на виконання договору поставки №49-19 від 12.02.2019р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 91.174,98 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: №812 від 22.03.2019р на загальну суму з ПДВ 7590,00 грн.; № 792 від 21.03.2019р. на загальну суму з ПДВ 2052,00 грн.; №797 від 21.03.2019р на загальну суму з ПДВ 3142,80 грн.; № 795 від 21.03.2019р. на загальну суму з ПДВ 27749,58 грн.; № 2422 від 20.08.2019р на загальну суму з ПДВ 13566,00 грн.; № 2676 від 18.09.2019р на загальну суму з ПДВ 411,36 грн.; № 2932 від 11.10.2019р. на загальну суму з ПДВ 10284,00 грн.; № 2929 від 11.10.2019р. на загальну суму з ПДВ 9672,00 грн.; № 2927 від 11.10.2019р. на загальну суму з ПДВ 7395,60 грн.; № 2926 від 11.10.2019р. на загальну суму з ПДВ 9311,64 грн.

Вищевказані видаткові накладні підписані представниками обох сторін без зауважень та заперечень стосовно об`єму, якості та строку виконаних робіт, містять посилання на договір №49-19 від 12.02.2019р.

Від імені відповідача товар отримано завідуючим складом Іванченко Оленою Анатоліївною на підставі довіреностей Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» № 126 від 20.03.2019р., № 299 від 18.09.2019р., № №342 від 11.10.2019р.; ведучим інженером Делеу Іриною Володимирівною на підставі довіреності Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» № 265 від 20.08.2019р., які були видані для отримання цінностей за договором поставки №49-19 від 12.02.2019р.

В матеріалах справи відсутні і сторонами не подавалось документального підтвердження повернення отриманого товару позивачу, пред`явлення відповідачем будь-яких претензій позивачу щодо поставленого товару (щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки, тощо).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п. 2.6 договору розрахунки за товар здійснюються на умовах та у строки, визначені у специфікаціях. Пунктом 2.7 договору передбачено, що оплата за товар здійснюється на підставі рахунків-фактур.

Як вже зазначалось раніше, специфікації до цього договору сторонами не надавалось, проте в матеріалах справи містяться рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Абразив Груп» на ім`я Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування»: №800 від 14.03.2019р., №853 від 19.03.2019р., №879 від 21.03.2019р., №880 від 21.03.2019р., №2536 від 19.08.2019р., №2773 от 16.09.2019р., №2842 від 23.09.2019р., №3039 від 10.10.2019р., №3040 від 10.10.2019р., №3041 від 10.10.2019р., в яких зазначені ті ж самі відомості про товар та ціна, що і у вище перелічених видаткових накладних (а.с. 45-54). Втім, доказів направлення чи вручення відповідачу цих рахунків матеріали справи також не містять.

В матеріалах справи відсутні докази повних чи часткових розрахунків за отриманий товар з боку відповідача.

03.12.2019 позивачем була направлена відповідачу претензія № 1 від 28.11.2019р. про сплату поставленого товару на суму 91.174,98 грн. за договором поставки № 49-19 від 12.02.2019 (а.с.55), що підтверджується описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком та накладною Укрпошти (а.с. 57-58).

Докази реагування на вищезазначену претензію з боку відповідача в матеріалах справи відсутні.

Твердження відповідача про те, що позивачем не доведено факт постачання товару за договором поставки №49-19 від 12.02.2019, оскільки між сторонами не було документально оформлено специфікації до договору, а факт обміну рахунками на оплату та підписання видаткових накладних не є доказом виникнення прав чи обов`язків у сторін, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. При цьому строк виконання відповідного грошового зобов`язання, зважаючи на відсутність складених сторонами специфікацій до договору поставки, визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 ЦК України.

Згідно з частиною п`ятою статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, з урахуванням ст.692 ЦК України відповідач як покупець був зобов`язаний оплатити вартість товару після отримання його від позивача наступним чином:

за видатковою накладною №812 від 22.03.2019 р. на суму 7590,00 грн. - у строк до 25.03.2019 включно (23.03.2019-24.03.2019 - вихідний день);

за видатковою накладною №792 від 21.03.2019р. на суму 2052,00 грн. - у строк до 22.03.2019 включно;

за видатковою накладною №797 від 21.03.2019р. на суму 3142,80 грн. - у строк до 22.03.2019 включно;

за видатковою накладною №795 від 21.03.2019р на суму 27749,58 грн. - у строк до 22.03.2019 включно;

за видатковою накладною №2422 від 20.08.2019р. на суму 13566,00 грн. - у строк до 21.08.2019 включно;

за видатковою накладною №2676 від 18.09.2019р. на суму 411,36 грн. - у строк до 19.09.2019 включно;

за видатковою накладною №2932 від 11.10.2019р. на суму 10284,00 грн. - у строк до 14.10.2019 включно (12.10.2019 13.10.2019 вихідний день);

за видатковою накладною №2929 від 11.10.2019р. на суму 9672,00 грн. - у строк до 14.10.2019 включно (12.10.2019 13.10.2019 вихідний день);

за видатковою накладною №2927 від 11.10.2019р. на суму 7395,60 грн. - у строк до 14.10.2019 включно (12.10.2019 13.10.2019 вихідний день);

за видатковою накладною №2926 від 11.10.2019р. на суму 9311,64 грн. - у строк до 14.10.2019 включно (12.10.2019 13.10.2019 вихідний день);

Втім, відповідачем не надано до суду доказів оплати вартості отриманого товару від позивача, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості отриманого товару у розмірі 91.174,98 грн. є обґрунтованими та доведеними.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як вбачається, позивачем на підставі ст.625 ЦК України розраховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2390,54 грн. та інфляційні 2169,20 грн.

Частиною третьою статті 692 ЦК України встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (частина друга статті 536 ЦК України).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

З огляду на вимоги ст. 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми санкцій та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

З огляду на встановлені судом обставини та вищенаведені норми чинного законодавства, перевіривши наданий позивачем розрахунок позовних вимог, суд вважає розрахунок помилковим в частині 3% річних щодо визначеного початкового періоду.

За підрахунком суду, за допомогою калькулятора штрафів програмного комплексу «Ліга:Закон», 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, складають 2383,76 грн., з яких:

за видатковою накладною №812 від 22.03.2019 р. (на суму 7590,00 грн.) за період з 26.03.2019 по 20.05.2020 - 263,02 грн.;

за видатковою накладною №792 від 21.03.2019р. (на суму 2052,00 грн.) за період з 23.03.2019 по 20.05.2020 71,61 грн.;

за видатковою накладною №797 від 21.03.2019р. (на суму 3142,80 грн.) за період з 23.03.2019 по 20.05.2020 109,68 грн.;

за видатковою накладною №795 від 21.03.2019р (на суму 27749,58 грн.) за період з 23.03.2019 по 20.05.2020 968,46 грн.;

за видатковою накладною №2422 від 20.08.2019р. (на суму 13566,00 грн.) за період з 22.08.2019 по 20.05.2020 303,97 грн.;

за видатковою накладною №2676 від 18.09.2019р. (на суму 411,36 грн.) за період з 20.09.2019 по 20.05.2020 8.24 грн.;

за видатковою накладною №2932 від 11.10.2019р. (на суму 10284,00 грн.) за період з 15.10.2019 по 20.05.2020, (12.10.2019 13.10.2019 вихідний день) 184,79 грн.;

за видатковою накладною №2929 від 11.10.2019р. (на суму 9672,00 грн.) за період з 15.10.2019 по 20.05.2020 (12.10.2019 13.10.2019 вихідний день) 173,79 грн.;

за видатковою накладною №2927 від 11.10.2019р. (на суму 7395,60 грн.) за період з 15.10.2019 по 20.05.2020 (12.10.2019 13.10.2019 вихідний день) -132,89 грн.;

за видатковою накладною №2926 від 11.10.2019р. на суму 9311,64 грн. за період з 15.10.2019 по 20.05.2020 (12.10.2019 13.10.2019 вихідний день) 167,31 грн.

Щодо інфляційних.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. по справі №910/24266/16, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами ч.2 п.3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, за підрахунком суду, здійсненим за допомогою калькулятору штрафів програмного комплексу «Ліга: закон», з урахуванням визначеного позивачем кінцевого періоду для розрахунку, інфляційні складають 2173,01 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, оскільки позивачем пред`явлено до стягнення з відповідача інфляційні у сумі 2169,20 грн., що є меншим, ніж за підрахунком суду, тому суд задовольняє вимоги позивача в цій частині саме у пред`явленому до стягнення розмірі.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.3 ст.129 Конституції України та ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Тягар доказування (доведення обставин справи) покладається законом на сторону, яка висуває певні вимоги або заявляє заперечення. В даному випадку відповідачем цей обов`язок не виконаний, оскільки ним не спростовано доводів позивача, власного контррозрахунку вимог не подано, що зумовлює, з урахуванням встановлених судом обставин, задоволення позовних вимог частково.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 73-80, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Краматорський завод важкого верстатобудування (, адреса: 84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, буд. 6) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Абразив Груп (, адреса: 69014, м. Запоріжжя. вул. Магістральна, буд. 100 а.) 91.174,98 грн. основного богу (дев`яносто одна тисяча гривень, 98 коп.), 3% річних 2383,76 грн. (дві тисячі триста вісімдесят три гривні 79 коп.), інфляційні втрати 2169,20 грн. (дві тисячі сто шістдесят дев`ять гривень 20 коп.), а також відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 2101,85 грн. (дві тисячі сто одна гривня, 85 коп.).

В іншій частині вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області.

Повний текст рішення складено 22.09.2020.

Суддя Н.В. Величко