ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року Справа № 923/604/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Мальцевій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Виробничий структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління", м.Запоріжжя

до відповідача: Комунального підприємства "Водне господарство" Новоолексіївської селищної ради

про стягнення заборгованості в сумі 68153,66 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

Позивач Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Виробничий структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління", м.Запоріжжя звернувся до господарського суду із позовом до Комунального підприємства "Водне господарство" Новоолексіївської селищної ради, смт.Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області про стягнення заборгованості в сумі 68153,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №517 (5-ТУ-3БМЕС-20/Ю) в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою господарського суду від 25.06.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено перше засідання по справі на 14.07.2020р., встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

08.07.2020р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній повідомив, що позовні вимоги в сумі 62102,02 грн. основної заборгованості визнає, при цьому заборгованість в сумі 41430,65 грн. за надані в лютому та березні 2020 року послуги сплачена на підставі платіжних доручень від 30.06.2020р. та 03.07.2020р., а оплата послуг з централізованого водопостачання, наданих в квітні 2020 року, буде проведена до 01.08.2020р.

У задоволенні решти вимог відповідач просить відмовити, та розглядати справу без участі уповноваженого представника.

13.07.2020р. від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, обґрунтовуючи яку позивач зазначив, що відповідно первісно заявлених вимог позивач просить стягнути з відповідача Комунального підприємства "Водне господарство" Новоолексіївської селищної ради 68153,66 грн. заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №517 (5-ТУ-3БМЕС-20/Ю), а саме 62102,02 грн. основної заборгованості за надані в лютому - квітні 2020 року послуги, 2001,50 грн. пені, 2900,15 грн. штрафу, 806,34 грн. інфляційних нарахувань та 343,65 грн. 3% річних станом на 16.06.2020р.

В заяві про збільшення позовних вимог позивач підтвердив сплату відповідачем основної заборгованості в загальній сумі 41430,65 грн., а тому зменшив позовні вимоги в цій частині.

При цьому зауважив, що станом на 10.07.2020р. за відповідачем також обліковується заборгованість за надані послуги в травні 2020 року в сумі 48332,45 грн.

За наведеного позивач збільшив позовні вимоги в частині основного боргу та просив стягнути з відповідача 69003,82 грн. основної заборгованості.

Крім того, оскільки інші вимоги (штрафні санкції, 3% річних, витрати від інфляції) були нараховані станом на 16.06.2020р., проте основна заборгованість за лютий та березень 2020 року погашена відповідачем з порушенням встановленого строку, позивач збільшив вимоги в цій частині станом на 10.07.2020р. та просив стягнути з відповідача 2660,30 грн. пені, 4347,14 грн. штрафу, 1137,64 грн. витрат від інфляції та 508,35 коп. 3% річних.

Загалом позивач, з урахуванням збільшення, просив стягнути з відповідача 77657,25 грн.

Ухвалою від 14.07.2020р. заяву позивача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Виробничий структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління" від 10.07.2020р. №ТУ БМЕС-3-10/2051 про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду, ухвалено здійснювати подальший розгляд справи виходячи з ціни позову - 77657,25 грн.; розгляд справи відкладено на 03.09.2020р. та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати відзив на заяву про збільшення позовних вимог; позивачу - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив; відповідачу - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати заперечення.

29.07.2020р. відповідачем подано до суду відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якого останній визнає заборгованість за надані за період з квітня 2020 року по травень 2020 року послуги з водопостачання в загальній сумі 69003,82 грн.; у задоволенні решти вимог просить відмовити з посиланням на приписи п.4.р.3 Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №530-IX від 17.03.2020р., відповідно до якого на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням корона вірусної хвороби, та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення плати за житлово-комунальні послуги.

Також відповідач просить розглянути справу за його відсутності.

В судове засідання 03.09.2020р. з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги.

В судовому засіданні 03.09.2020р. оголошено перерву до 15.09.2020р.

11.09.2020р. до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог.

Відповідно до означеної заяви АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Виробничий структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління" зазначає, що станом на 08.09.2020р. відповідач здійснив сплату заборгованості за надані у квітні-травні 2020 року послуги, а саме 22.07.2020р. (платіжне доручення №389) сплатив 20671,37 грн., 19.08.2020р. (платіжне доручення №402) - 48332,45 грн., всього сплачено 69003,82 грн. боргу.

Враховуючи оплату відповідачем заборгованості за надані у період з квітня по травень 2020 року послуги в сумі 69003,82 грн., позивач зазначає, що станом на 08.09.2020 року ціна позову становить 8653,43 грн. та просить стягнути з відповідача 2660,30 грн. пені, 4347,14 грн. штрафу, 1137,64 грн. витрат від інфляції і 508,35 грн. 3% річних.

Також позивач просить провести судове засідання, призначене на 15.09.2020р., без участі його уповноваженого представника.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили.

Враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, при цьому як позивач так і відповідач звернулись до суду з письмовими клопотаннями про розгляд справи без їх участі, справу розглянуто за відсутності останніх за наявними у справі доказами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

в с т а н о в и в :

Як слідує з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 16.01.2020р. між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі виробничого структурного підрозділу "Запорізьке територіальне управління філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Укрзалізниця" (надалі - Позивач, Виконавець) та Комунальним підприємством "Водне господарство" Новоолексіївської селищної ради (надалі - Відповідач, Споживач), укладений договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №517 (5-ТУ-3-БМЕС-20/Ю).

Відповідно до п. 1.1. Договору Виконавець зобов`язаний надати Споживачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в межах встановленого ліміту (договірних об`ємах), (далі - Послуги), а Споживач бере на себе зобов`язання приймати їх та своєчасно і в повному обсязі оплачувати надані йому послуги, керуючись при цьому Водним і Цивільним кодексами України, Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги", "Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в Населених пунктах України" затверджені наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008р. №190, "Правилами технічної експлуатації систем водопостачання і каналізації населених пунктів України", затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.07.1995г. №30, ДСаНПіН 2.2.4-171-10 "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" та іншими нормативними актами, прийнятими Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, міністерствами і відомствами.

Згідно п.1.2. Договору, Споживач здійснює споживання води та скид стічних вод в межах встановленого ліміту (договірних об`ємах) та сплачує Виконавцю за надані послуги в строки, передбачені Договором.

Відповідно до п.1.3. Договору, в разі, якщо Споживач отримує лише послуги з водопостачання, умови цього Договору в частині водовідведення не застосовуються.

За умовами п.3.1. Договору Виконавець забезпечує Споживачу подачу води в межах установленого ліміту (договірних об`ємах ) 92173 м3/рік, приймання стічних вод в об`ємі нормативного розрахунку (договірних об`ємах) м3/рік

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що розрахунки між Виконавцем і Споживачем здійснюються відповідно до регульованих тарифів (цін), які на момент укладення договору затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 1260 від 16.04.2015р. у розмірі: централізоване водопостачання: 11-74 грн./м3 (14-088 грн./м3 з ПДВ), централізоване водовідведення: - грн./м3

Сума договору становить 1298533 грн. 22 коп., у тому числі ПДВ 216422,20 грн.

У разі зміни тарифів, діючих на момент укладання договору, оплата Споживачем наданих йому послуг здійснюється за новими цінами без зміни інших умов Договору.

Згідно п.4.2. Договору, підставою для розрахунку є двосторонній акт споживання води, що складений на підставі показань водоміра або, у разі його відсутності, за нормативним розрахунком водоспоживання або згідно з п.3.4 цього Договору. Відповідно до акту та діючих тарифів Виконавцем виписується рахунок та акт надання послуг, який підписується Виконавцем та Споживачем. Споживач зобов`язаний сплатити рахунок протягом десяти банківських днів але не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 4.3. Договору встановлено, що у випадку виникнення розбіжностей по сумах оплати остаточний розрахунок здійснюється на підставі узгодженого і підписаного сторонами акту звірки взаємних розрахунків. Відмова від підписання акту звірки взаємних розрахунків або незгода з сумами оплат не звільняє Споживача від зобов`язань по оплаті рахунків.

Згідно п. 9.1 Договору, Договір вступає в силу з дати підписання, діє по 31.12.2020р.. та розповсюджується на правовідносини, які виникли між сторонами до моменту його укладання з 01.01.2020р. відповідно до ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, а в частині проведення розрахунків до повного їх виконання.

Договір підписано уповноваженими представниками обох сторін, підписи скріплено печатками.

Як зазначив позивач при зверненні до суду із даним позовом, протягом лютого-квітня 2020 року відповідачу було надано послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що підтверджено актами приймання здачі виконаних робіт №517 від 29.02.2020р., 31.03.2020р., 30.04.2020р.

Відповідно первісно заявлених вимог позивач просив стягнути з відповідача Комунального підприємства "Водне господарство" Новоолексіївської селищної ради 68153,66 грн. заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №517 (5-ТУ-3БМЕС-20/Ю), а саме 62102,02 грн. основної заборгованості за надані в лютому - квітні 2020 року послуги, 2001,50 грн. пені, 2900,15 грн. штрафу, 806,34 грн. інфляційних нарахувань та 343,65 грн. 3% річних станом на 16.06.2020р.

В заяві про збільшення позовних вимог від 10.07.2020р. позивач підтвердив сплату відповідачем основної заборгованості в загальній сумі 41430,65 грн., а тому зменшив позовні вимоги в цій частині.

При цьому зауважив, що станом на 10.07.2020р. за відповідачем також обліковується заборгованість за надані послуги в травні 2020 року в сумі 48332,45 грн.

За наведеного позивач збільшив позовні вимоги в частині основного боргу та просив стягнути з відповідача 69003,82 грн. основної заборгованості.

Крім того, оскільки інші вимоги (штрафні санкції, 3% річних, витрати від інфляції) були нараховані станом на 16.06.2020р., проте основна заборгованість за лютий та березень 2020 року погашена відповідачем з порушенням встановленого строку, позивач збільшив вимоги в цій частині станом на 10.07.2020р. та просив стягнути з відповідача 2660,30 грн. пені, 4347,14 грн. штрафу, 1137,64 грн. витрат від інфляції та 508,35 коп. 3% річних.

Загалом позивач, з урахуванням збільшення, просив стягнути з відповідача 77657,25 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов наступного.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №517 (5-ТУ-3-БМЕС-20/Ю), який за своєю правовою природою є договором надання послуг.

За приписами ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Згідно із статями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 77657,25 грн., з якої: сума основного боргу у розмірі 69003,82 грн., пеня - 2660,30 грн., штраф - 4347,14 грн., 1137,64 грн. витрати від інфляції та 508,35грн. 3% річних.

Факт надання послуг за укладеним договором підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

11.09.2020р. до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог.

Відповідно до означеної заяви АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Виробничий структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління" зазначає, що станом на 08.09.2020р. відповідач здійснив сплату заборгованості за надані у квітні-травні 2020 року послуги, а саме 22.07.2020р. (платіжне доручення №389) сплатив 20671,37 грн., 19.08.2020р. (платіжне доручення №402) - 48332,45 грн., всього сплачено 69003,82 грн. боргу.

Враховуючи оплату відповідачем заборгованості за надані у період з квітня по травень 2020 року послуги в сумі 69003,82 грн., позивач зазначає, що станом на 08.09.2020 року ціна позову становить 8653,43 грн. та просить стягнути з відповідача 2660,30 грн. пені, 4347,14 грн. штрафу, 1137,64 грн. витрат від інфляції і 508,35 грн. 3% річних.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Заява про зменшення розміру позовних вимог від 08.09.2020р. подана після першого судового засідання, у зв`язку з чим підстави для її задоволення відсутні.

На підставі ч.3 ст. 169 ГПК України суд ухвалює про залишення без розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог від 08.09.2020р.

При цьому суд враховує, що за приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Судом встановлено, що відповідач під час розгляду даної справи погасив заборгованість за основним боргом на суму 69003,82 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд ухвалює про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу на суму 69003,82 грн. та розглядає справу в решті вимог.

За порушення виконання грошового зобов`язання в частині оплати за надані протягом січня-травня 2020 року послуги позивач просить стягнути з відповідача 2660,30 грн. пені, 4347,14 грн. штрафу, 1137,64 грн. витрат від інфляції і 508,35 грн. 3% річних станом на 10.07.2020р. за наступними актами приймання-здачі виконаних робіт та надання послуг : №517 від 31.01.2020р. на суму 22315,39 грн., №517 від 29.02.2020р. на суму 13017,31 грн., №517 від 29.02.2020р. на суму 9168,12 грн., №517 від 31.03.2020р. на суму 19245,22 грн., №517 від 30.04.2020р. на суму 20671,37 грн., №517 від 31.05.2020р. на суму 48332,45 грн.

На підтвердження факту оплати відповідачем наданих послуг позивачем подано до матеріалів справи копії платіжних доручень №378 від 30.06.2020р. про сплату 22185,43 грн. за лютий 2020 року, №379 від 03.07.2020р. про сплату 192458,22 грн. за березень 2020р.

Пунктом 7.2 укладеного між сторонами договору встановлено, що за порушення термінів оплати послуг, що надаються, Споживач оплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Згідно п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", пеня, за визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов`язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України.

У інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. (Зазначена правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 09.02.18 у справі № 911/2813/17, від 17.04.18 у справі № 910/6064/16, від 25.05.18 у справі № 922/1720/17, від 08.08.18 у справі №908/1843/17)

Отже, законодавчі обмеження щодо одночасного стягнення пені та штрафу визначених сторонами в договорі відсутні.

Так, позивачем заявлено до стягнення 2660,30 грн. пені станом на 10.07.2020р.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Так позивачем нараховано пеню за прострочення оплати відповідачем послуг, наданих протягом січня-травня 2020 року. При цьому, як зазначено вище, оплата послуг підтверджена позивачем лише за лютий та березень 2020 року. Доказів часткової оплати відповідачем послуг, наданих в січні 2020 року, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості переконатись у вірному визначенні позивачем періодів нарахування пені за січень 2020 року.

За наведених обставин, господарський суд здійснює перерахунок пені, починаючи з лютого 2020 року з урахуванням наданих позивачем до матеріалів справи доказів.

Розрахунок пені:

За розрахунком суду пеня за Актами №517 від 29.02.2020р. складає:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
23.03.202023.04.5.001020387.93
24.04.202011.06.5.00816475.22
12.06.202030.06.5.00612138.20
Всього: 1 001.36

Разом з тим, оскільки господарський суд не може виходити за межі позовних вимог, підлягає стягненню пеня у заявленому позивачем розмірі 996,82 грн.

За розрахунком суду пеня за Актом №517 від 31.03.2020р. складає:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
21.04.202023.04.2020319 245.00102031.55
24.04.202011.06.5.00816412.24
12.06.202003.07.5.00612138.82
Всього: 582.61

В цій частині вимоги також підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі пені - 577,88 грн.

За розрахунком суду пеня за Актом №517 від 30.04.2020р. складає:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
21.05.202011.06.1.00816198.80
12.06.202010.07.1.00612196.54
Всього: 395.35

Вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі пені - 389,64 грн.

Розрахунок пені за актом №517 від 31.05.2020р.:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
22.06.202010.07.2.00612301.08
Всього: 301.08

Вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі пені - 286,02 грн.

Таким чином, вимоги з пені підлягають частковому задоволенню в сумі 2250,36 грн., у задоволенні решти вимог в сумі 409,94 грн. слід відмовити.

Також позивачем заявлено до стягнення 4347,14 грн. штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язань за актами від 29.02.2020р., 31.03.2020р. та 30.04.2020р.

Перевіривши розрахунок штрафу наданий позивачем, суд встановив, що він виконаний вірно, в зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу підлягає задоволенню у повному обсязі в сумі 4347,14 грн.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Так позивачем нараховано 508,35 грн. 3% річних за наступними актами приймання-здачі виконаних робіт та надання послуг: №517 від 31.01.2020р. на суму 22315,39 грн., №517 від 29.02.2020р. на суму 13017,31 грн., №517 від 29.02.2020р. на суму 9168,12 грн., №517 від 31.03.2020р. на суму 19245,22 грн., №517 від 30.04.2020р. на суму 20671,37 грн., №517 від 31.05.2020р. на суму 48332,45 грн.

Враховуючи відсутність доказів оплати відповідачем заборгованості за січень 2020 року та неможливість у зв`язку з цим перевірити визначені позивачем періоди прострочення заборгованості, суд здійснює розрахунок 3% річних починаючи із заборгованості за лютий 2020 року.

Так за розрахунком суду 3% річних складають:

За актами від 29.02.2020р.

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
23.03.202030.06.25.003181.84
Всього: 100 181.84

За актом від 31.03.2020р.

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
21.04.202003.07.5.003116.73
Всього: 74 116.73

За актом від 30.04.2020р.

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
21.05.202010.07.1.00386.41
Всього: 51 86.41

За актом від 31.05.2020р.

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
22.06.202010.07.2.00375.27
Всього: 19 75.27

Отже, за розрахунком суду сума 3% річних на несвоєчасну оплату наданих протягом лютого-травня послуг складає 460,25 грн.

Позивачем за даний період заявлено вимоги з 452,45 грн. річних, які і підлягають задоволенню. У задоволенні вимог з 55,90 грн. річних суд відмовляє.

Крім цього, на підставі ст.625 ЦК України позивач згідно наданого власного розрахунку просив суд стягнути з відповідача 1137,64 грн. збитків від інфляції.

Суд звертає увагу на те, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (підпункт 3.2 пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Судом було здійснено перерахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, за результатами якого збитки від інфляції складають:

За актами від 29.02.2020р.

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Квітень 2020 - Червень 2020100.8 100.3 100.2101.3022 185.0022 473.41288.40
Всього: 288.40

За актом від 31.03.2020р.

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Травень 2020 - Червень 2020100.3 100.2100.5019 245.0019 341.2396.22
Всього: 96.22

За актом від 30.04.2020р.

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Червень 2020 - Червень 2020100.2100.2020 671.0020 712.3441.34
Всього: 41.34

За актом від 31.05.2020р.

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Липень 2020 99.499.4048 332.0048 042.01-289.99
Всього: -289.99

Отже, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних збитків підлягають частковому задоволенню в сумі 425,96 грн., у задоволенні решти вимог в сумі 711,68 грн. слід відмовити.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.

При цьому відповідач, з посиланням на приписи п.4.р.3 Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №530-IX від 17.03.2020р., відповідно до якого на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням корона вірусної хвороби, та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення плати за житлово-комунальні послуги, просив відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення 3% річних, збитків від інфляції, штрафу та пені.

Як зазначено вище, відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Що стосується стягнення з відповідача штрафу і пені, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За приписами наведеної норми Закону споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

В даному випадку відповідач не є споживачем житлово-комунальних послуг, тому суд визнає правомірним нарахування позивачем штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 2250,36 грн. пені, 4347,14 грн. штрафу, 452,45 грн. 3% річних та 425,96 грн. збитків від інфляції.

У задоволенні вимог з 409,94 грн. пені, 55,90 грн. річних та 711,68 грн. збитків від інфляції суд відмовляє.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що основна заборгованість була погашена відповідачем після відкриття провадження у справі та після першого судового засідання, на останнього покладається 2070,13 грн. судового збору, судовий збір в сумі 31,87 грн. покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-80, 129, п.2 ч.1 ст.231, ст.ст.236-242 Господарського процесуального кодексу України суд -

в и р і ш и в:

1. Провадження у справі № 923/604/20 в частині стягнення 69003,82 грн. закрити.

2. В іншій частині позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Водне господарство" Новоолексіївської селищної ради (, 75560, Херсонська область, Генічеський район, смт.Новоолексіївка, вул.Залізнична, 92) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (, 03035, м.Київ, вул.Льва Толстого, 61) - 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) грн. 36 коп. пені, 4347 (чотири тисячі триста сорок сім) грн. 14 коп. штрафу, 452 (чотириста п`ятдесят дві) грн. 45 коп. 3% річних, 425 (чотириста двадцять п`ять) грн. 96 коп. збитків від інфляції, 2070 (дві тисячі сімдесят) грн. 13 коп. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. У задоволенні вимог в частині 409,94 грн. пені, 55,90 грн. річних та 711,68 грн. збитків від інфляції відмовити.

6. Судовий збір в сумі 31,87 грн. покласти на позивача.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Повне рішення складено 21.09.2020р.

Суддя М.Б. Сулімовська