ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" вересня 2020 р. Cправа № 902/382/20

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Німенко О.І.,

прокурора - Моніч Л.В.,

представника відповідача - Олійника Р.О.,

у відсутності представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Бершадської місцевої прокуратури (вул. Шевченка, 4, м. Бершадь, Вінницька область, 24400) в інтересах держави в особі Крижопільської селищної ради (вул. Героїв України, 59, смт Крижопіль, Вінницька область, 24600)

до: Фізичної особи-підприємця Яблонської Людмили Дмитрівни ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 )

про стягнення 48783,72 грн,

В С Т А Н О В И В :

Бершадською місцевою прокуратурою подано позов в інтересах держави в особі Крижопільської селищної ради до Фізичної особи-підприємця Яблонської Людмили Дмитрівни про стягнення 48783,72 грн безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Ухвалою суду від 15.05.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/382/20 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.06.2020.

За результатами слухання справи 23.06.2020 підготовче засідання відкладено до 25.08.2020, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

Під час підготовчого провадження у справі учасники процесу скористалися правом на подання заяв по суті справи, зокрема, відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.97-110, том 1) та прокурором - відповідь на відзив (а.с. 121-131, том 1). При цьому 27.07.2020 до суду надійшло клопотання від Крижопільської селищної ради про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 08.09.2020.

У судовому засіданні 08.09.2020 представником відповідача подано пояснення в силу приписів 42 Господарського процесуального кодексу України, яке долучено до матеріалів справи, та судом оголошено перерву в межах розгляду справи по суті до 15.09.2020, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

У судове засідання 15.09.2020 з`явилися усі учасники справи, за винятком представника позивача. При цьому останній про дату, час та місце розгляду справи по суті був повідомлений належним чином шляхом направлення ухвали від 08.09.2020 на адресу електронної пошти Крижопільської селищної ради, яку вказано позивачем у клопотанні про розгляд справи без участі представника останнього та яку зазначено на офіційному сайті селищної ради.

Прокурор заявлений позов підтримала у повному обсязі з підстав та обставин, які викладено у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача щодо позову заперечив, підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та поданому 08.09.2020 поясненні.

В якості підстав заявлених позовних вимог прокурор посилається на те, що Бершадською місцевою прокуратурою вивчено питання щодо використання власниками нерухомого майна земельних ділянок без правовстановлюючих документів, що призводить до ненадходження податку на землю або орендної плати до місцевих бюджетів на території Крижопільського району Вінницької області.

Як стверджує прокурор, Фізична особа-підприємець Яблонська Людмила Дмитрівна є власником об`єкту нерухомого майна (нежитлова будівля) за адресою: Вінницька область, смт Крижопіль, вул. Героїв України, 65. При цьому вказаний об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці площею 0,1201 га, яка перебуває у комунальній власності та відповідачем не оформлено правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку.

Прокурор вважає, що оскільки Фізична особа-підприємець Яблонська Людмила Дмитрівна не є власником або постійним землекористувачем вказаної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю відповідачем як землекористувачем є орендна плата. Оскільки фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Таким чином, відповідно до здійсненого прокурором розрахунку заявлено до стягнення з відповідача 48783,72 грн внаслідок безпідставного збереження коштів з орендної плати за користування земельною ділянкою починаючи з 01.03.2017.

Суть заперечень відповідача зводиться до того, що будь-яких документів, які підтверджують факт користування відповідачем спірною земельною ділянкою, при зверненні і з позовною заявою не надано. При цьому, на думку відповідача, визначена площа земельної ділянки 0,1201 га є необґрунтованою та жодних дій, спрямованих на об`єктивне визначення площі земельної ділянки позивач не здійснив.

Також відповідач акцентує увагу, що на момент подання позовної заяви земельна ділянка, з площі якої прокурором визначено суму безпідставного збереження коштів, на момент подання позову не була сформована, а тому не може бути об`єктом цивільних прав, а розрахунки заявленої до стягнення суми здійснено без врахування нормативно - грошової оцінки земельної ділянки.

У відповіді на відзив прокурор звертає увагу суду на те, що заборгованість в сумі 48783,72 грн визначено відповідно до Акту про визначення розміру збитків власнику землі від 29.08.2019 №6-19 (Акт), складеного Комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого головою Крижопільської райдержадміністрації від 29.08.2019 за № 6. При цьому ФОП Яблонська Л.Д. не заперечувала проти визначеної в Акті суми, не оскаржила його до суду, тобто узгодження суми збитків відбулося з моменту спливу місячного терміну з дня отримання Акту.

Оскільки предметом розгляду справи №902/382/20 є стягнення з відповідача 48783,72 грн внаслідок безпідставного збереження коштів з орендної плати за користування земельною ділянкою, а не визначення та узгодження суми збитків, то викладені у відзиві заперечення, на думку прокурора, є безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення учасників справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до листа Крижопільської селищної ради Вінницької області (вих. №02-25/443 від 02.07.2019) та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 31-35, том 1) Фізична особа-підприємець Яблонська Людмила Дмитрівна (ФОП Яблонська Л.Д.) є власником об`єкта нерухомого майна - нежитлове приміщення, нежитлової будівлі " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (універмаг-магазин площею 1046,8 кв.м., вхідний майданчик, вхід до підвалу площею 20,1 кв.м., прибудова площею 263,7 кв.м., підвал площею 496,1 кв.м.), що розташований за адресою: Вінницька область, смт Крижопіль вул. Героїв України (Карла Маркса), 65 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.03.2015 № 181.

14.03.2019 представниками Крижопільської селищної ради проведено обстеження земельної ділянки , що перебуває у комунальній власності, за адресою: вул. Героїв України, 65, смт Крижопіль; орієнтовна площа земельної ділянки 0,1201 га; категорія земель - землі громадської та житлової забудови; цільове призначення земель - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

За результатами зазначеного обстеження складено Акт від 14.03.2019, яким зафіксовано, що на земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна - торгівельний заклад площею 1806,6 кв.м., власником якого на час обстеження є Яблонська Людмила Дмитрівна ( АДРЕСА_3 ). Документи на право оренди земельної ділянки відсутні.

Комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (Комісія), створеною відповідно до розпорядження голови Крижопільської райдержадміністрації від 22.09.2010 за №160 із затвердженням складу такої Комісії, зі змінами від 05.04.2019 (розпорядження голови №55 "Про внесення змін до розпорядження голови Крижопільської райдержадміністрації від 22.09.2010 №160 "Про комісію з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам") складено Акт про визначення розміру збитків власнику землі від 29.08.2019 за №6-19, затверджений головою Крижопільської райдержадміністрації від 29.08.2019 за №6.

Згідно з вказаним Актом Комісії визначено збитки у вигляді неодержаного Крижопільською селищною радою доходу за час фактичного користування громадянкою Яблонською Людмилою Дмитрівною земельною ділянкою по АДРЕСА_4 за період з 01.01.2016 по 01.01.2019 в розмірі 79827,9 грн.

Зокрема, Комісія дійшла висновку, що використання земельної ділянки по вул. Героїв України, 65 без оформлення відповідного документа, що посвідчує право на неї, та його державної реєстрації спричинило неодержання селищною радою доходу в формі орендної плати, що є підставою для стягнення в установленому чинним законодавством порядку збитків з громадянки ОСОБА_1 . При цьому, як зазначено в Акті, Комісією встановлено, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки площею 0,1201 за 2016 рік становить 266093 грн, за 2017 рік - 266093 грн та за 2018 рік - 266093 грн.

Разом з тим, як слідує зі змісту позовної заяви, прокурором заявлено до стягнення з відповідача безпідставно збережені кошти станом на 01.03.2020 в сумі 48783,72 грн, враховуючи загальні строки позовної давності починаючи з 01.03.2017 та інформацію Крижопільської селищної ради №02-24/85 від 04.02.2020 (а.с. 67, том.1).

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

Отже, чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ).

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Як слідує зі змісту вказаних положень Цивільного та Земельного кодексів України, відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

В силу приписів частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Натомість предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною 1 статті 93 та статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу).

Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18 викладено правовий висновок про те, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Разом з тим згідно з частинами 1-4, 9 статті 791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Як слідує з матеріалів справи, земельна ділянка, за яку відповідачу нараховано збитки у вигляді неодержаного Крижопільською селищною радою доходу, сформована не була. Більше того, у Акті обстеження земельної ділянки від 14.03.2019, складеного представниками Крижопільської селищної ради за результатами проведеного обстеження земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності за адресою: вул. Героїв України, 65, смт Крижопіль, визначено орієнтовну площу такої земельної ділянки (1,1201 га). Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Правовий висновок про те, що земельна ділянка, за використання якої прокурор просить стягнути безпідставно збережені кошти, повинна бути сформована як об`єкт цивільних прав викладено у постановах Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №922/2417/19, від 29.01.2019 у справах № 922/3780/17 і № 922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18 та від 12.06.2019 у справі № 922/902/18. У вказаних постановах акцентовано увагу на необхідності застосування статті 791 Земельного кодексу України та положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати, а також на те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є така земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

На підставі вищевикладеного, позовна вимога не підлягає задоволенню у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає відмові у задоволенні з мотивів наведених вище.

При постановленні даного рішення суд врахував висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Серявін та інші проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України). При цьому суд зазначає, що інші доводи учасників справи жодним чином не спростовують викладених судом підстав для відмови у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, то в силу положень ст.129 ГПК України, у зв`язку із відмовою в позові в повному обсязі, сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 2102 грн залишається за прокурором.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати на сплату судового збору у справі №902/382/20 залишити за прокурором.

3. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 21 вересня 2020 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - Бершадській місцевій прокуратурі - вул. Шевченка, 4, м. Бершадь, Вінницька область, 24400;

3 - Крижопільській селищній раді - вул. Героїв України, 59, смт Крижопіль, Вінницька область, 24600;

4 - ФОП Яблонській Л.Д. - АДРЕСА_1