РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.09.2020Справа № 910/4857/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Ріал" (село Новоселівка Харківської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С." (м. Київ)

про стягнення 1.242.266,59 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Грищенко О.В.

Від відповідача: Лайтаренко О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МК Ріал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С." про стягнення 1.242.266,59 грн, з яких: 293.998,53 грн основного боргу, 21.897,50 грн пені, 926.370,56 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов Договору поставки № 04/12/18 від 04.12.18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.20. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11.06.20.

09.06.20. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

11.06.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 14.07.20.

14.07.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.08.20.

06.08.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні по розгляду справи по суті до 15.09.20.

В судовому засіданні 15.09.20. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 15.09.20. проти позову заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 15.09.20. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що ним відповідачу на підставі Договору поставки № 04/12/18 від 04.12.18. було поставлено з 20.02.19. по 31.10.19. товар на суму 13.370.465,08 грн, з яких відповідачем було сплачено 13.076.466,55 грн, з огляду на що борг Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С." перед позивачем становить 293.998,53 грн.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

04.12.18. між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Покупець) було укладено Договір поставки № 04/12/18 (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Постачальник зобов`язується поставляти Покупцеві окремими партіями ковбасні вироби, м`ясо свинини, субпродукти (Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та своєчасно оплатити його вартість.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 8.1 з моменту підписання та скріплення печатками і діє до 31.12.18. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін за два тижні до закінчення строку його дії не попередила іншу сторону про припинення його дії (п. 8.2 Договору).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Умови поставки Товару визначаються в заявці і обмежуються умовами EXW або DDP (згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів, в редакції 01.01.2010 року). Сторони домовились, що поставка на умовах DDP означає, що Постачальник зобов`язується поставити Товар до місця, зазначеного Покупцем у заявці. Товар поставляється разом з накладними, а також зі всією товаросупровідною документацією в строк виконання Замовлення узгоджений сторонами. Право власності, ризик випадкового пошкодження Товару переходить до Покупця у момент підписання сторонами видаткової накладної, яка засвідчує момент приймання Товару Покупцем в місці поставки (пункти 3.1, 3.3, 3.4 Договору).

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо передачі Товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Позивачем до матеріалів справи надано видаткові накладні: № 6817 від 22.10.19., № 6872 від 23.10.19., № 6957 від 24.10.19., № 6958 від 24.10.19., № 7043 від 27.10.19., № 7044 від 27.10.19. № 7071 від 29.10.19., № 7182 від 31.10.19. на загальну суму 301.773,09 грн.

Жодних доказів поставки Товару на вказану позивачем суму 13.068.691,99 грн (13.370.465,08 грн - 301.773,09 грн) останнім до матеріалів справи не подано.

При цьому, означені вище видаткові накладні підписані невстановленими особами, повноваження яких не підтверджено довіреностями відповідача про отримання матеріальних цінностей від позивача, особами, прізвище та ім`я і по-батькові яких не вказано.

В свою чергу відповідач заперечував видачу довіреностей особам, вказаних в частині видаткових накладних.

До видаткової накладної № 7182 від 31.10.19. позивачем не подано відповідної товарно-транспортної накладної, а товарно-транспортні накладні № Р7043, № Р7071 не підписані уповноваженою особою відповідача.

Разом з тим, умови поставки DDP Інкотермс 2010 крім іншого передбачають здійснення постачальником транспортуванням товару до вказаного місця призначення, що передбачає наявність належним чином оформленої транспортної накладної щодо поставки товару до кожної видаткової накладної.

Також надані видаткові накладні містять виправлення щодо вартості та ваги Товару від руки, хоча, за приписами п. 4.2 Договору у разі невідповідності кількості Товару складається Акт за підписами представників сторін.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені до матеріалів справи позивачем документи не є належними доказами передачі Товару відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов`язань з передання Товару на суму 13.370.465,08 грн не підтверджено.

Згідно наданих позивачем до матеріалів справи банківських виписок по його особовому рахунку, не вбачається за можливе дійти висновку, які саме поставки (за якими накладними) оплачено означеними у виписці транзакціями, оскільки призначення платежу містять посилання на рахунки, яких до матеріалів справи не подано.

Твердження позивача належними та допустимими у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не підтверджені.

Отже, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 293.998,53 грн основного боргу.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення основного боргу, вимоги про стягнення пені та штрафу задоволенню не підлягають, як похідні від вимоги про стягнення основного боргу.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача з підстав відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 23.09.20.

Суддя Т.М. Ващенко