ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Справа № 925/93/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Козоріз О.І.,

за участі представників сторін:

від позивача - Толюпа О.В. - представник за довіреністю,

від першого відповідача - представник не з`явився,

від другого відповідача - Ляхов І.О. - адвокат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК",

м. Київ

до 1. товариства з обмеженою відповідальністю "КРІСТАЛ СМОУК",

м. Черкаси,

2. ОСОБА_1 , м. Київ

про стягнення солідарно 189 493 грн. 37 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулося з позовом акціонерне товариство Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" до товариства з обмеженою відповідальністю "КРІСТАЛ СМОУК" та ОСОБА_1 про стягнення солідарно з відповідачів боргу в розмірі 189 493 грн. 37 коп., у зв`язку з порушенням відповідачами грошового зобов`язання за кредитним договором від 02 грудня 2015 року № б/н та договором поруки від 08 лютого 2016 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 00 хв. 12 березня 2020 року.

12 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" про визнання припиненою поруки ОСОБА_1 за договором поруки №РОR 203 від 08 лютого 2016 року укладеного між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є акціонерне товариство Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК", з 10 березня 2016 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12 березня 2020 року клопотання другого відповідача про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви залишено без задоволення. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" про припинення поруки повернуто заявнику. Розгляд справи по суті було відкладено на 11 год. 00 хв. 25 березня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 25 березня 2020 року розгляд справи по суті відкладено на 12 год. 00 хв. 15 квітня 2020 року.

27 березня 2020 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява від 18 березня 2020 року, в якій останній просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариство Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за договором від 02 грудня 2015 року №б/н в розмірі 189 493 грн. 37 коп.

Судом враховано, що з урахуванням положень ст.182 ГПК України лише в підготовчому засіданні (коли справа розглядається в порядку загального позовного провадження) суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.

Відповідно до ч.7 ст.238 ГПК України суд, приймаючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Разом з тим, відповідно до ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі.

Оскільки позивач у своїй письмовій заяві від 18 березня 2020 року не заявив про свою відмову від позову до першого відповідача в порядку ст.191 ГПК України, то судом розглядається позовні вимоги без врахування наданих суду уточнень.

При цьому судом було також враховано, що заява позивача від 18 березня 2020 року за своїм змістом не є заявою про зменшення позовних вимог, оскільки ціна позову залишилася незмінною.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 15 квітня 2020 року розгляд справи по суті відкладено на 12 год. 00 хв. 21 травня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21 травня 2020 року відкладено розгляд справи по суті до закінчення карантину.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20 липня 2020 року розгляд справи по суті призначено на 11 год. 00 хв. 17 вересня 2020 року.

Від другого відповідача до суду надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки договір поруки укладений між ОСОБА_1 як фізичною особою та позивачем, а тому даний спір повинен розглядатися у цивільному провадженні за місцем проживання другого відповідача.

Також ОСОБА_1 зазначав, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 02 листопада 2017 року зі справи №925/1060/17 стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "КРІСТАЛ СМОУК" на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - 189 493 грн. 37 коп. заборгованості за договором банківського обслуговування від 02 грудня 2015 року.

Клопотання другого відповідача про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 березня 2018 року зі справи №415/4542/15-ц, провадження 14-40цс18 зазначила, що ГПК України у редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року, передбачає, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт 1 частини першої статті 20).

Тобто, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду: спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Така юрисдикція визначається, враховуючи суб`єктний склад основного зобов`язання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України у редакції вказаного Закону України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Отже, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Відтак, з 15 грудня 2017 року у випадку об`єднання позовних вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов`язання, спір має розглядатися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від сторін основного зобов`язання.

Також суд відхиляє заяву другого відповідача про визнання дій позивача по залученню товариства з обмеженою відповідальністю "КРІСТАЛ СМОУК" до участі у справі в якості співвідповідача зловживанням процесуальними правами, оскільки визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49).

Право на звернення до суду гарантується.

В даному випадку пред`явлення банком позову до позичальника та поручителя про солідарне стягнення боргу не мало на меті зміни підсудності справи з наведених судом вище положень пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України.

Представник першого відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву у визначений законом строк суду не надав, про дату, час і місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник другого відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, з тих підстав, що поручитель письмової згоди на збільшення кредитного ліміту першого відповідача з 10 березня 2016 року до 200 000 грн. 00 коп., а відповідно на збільшення обсягу своєї відповідальності не надавав і про такі зміни повідомлений не був.

В зв`язку з чим порука припинилася 10 березня 2016 року в силу положень ч.1 ст.559 ЦК України.

Водночас представник другого відповідача стверджував, що кредитний правочин у формі витягу з умов та правил надання банківських є нікчемним, оскільки він не укладався в належній письмовій формі.

Відзиву на позов в порядку ст. 165 ГПК України другий відповідач також суду не надав.

Письмові пояснення другого відповідача (а.с.100-104) суд до уваги не прийняв, оскільки дану заяву не підписано електронним цифровим підписом, тобто підпис представника на ній відсутній.

Оскільки явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності першого відповідача.

В судовому засіданні, яке відбулося 17 вересня 2020 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/93/20.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, а також заслухавши пояснення представників позивача та другого відповідача, суд вважає, що провадження у справі в частині вимог до першого відповідача слід закрити, а позов до другого відповідача задоволенню не підлягає виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час розгляду справи, рішенням Господарського суду Черкаської області від 02 листопада 2017 року зі справи №925/1060/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "КРІСТАЛ СМОУК" на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" - 189 493 грн. 37 коп. заборгованості за кредитом, 68 030 грн. 27 коп. боргу по відсотках, 9 668 грн.73 коп. боргу по комісії, 36 068 грн. 51 коп. пені, 4 548 грн. 91 коп. витрат на сплату судового збору.

Вищевказане рішення набрало законної сили 17 листопада 2017 року.

Судом під час розгляду справи №925/1060/17 було встановлено, що 02 грудня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "КРІСТАЛ СМОУК" подало публічному акціонерному товариству комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заяву на відкриття рахунку та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких товариство з обмеженою відповідальністю "КРІСТАЛ СМОУК" приєдналось до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 02.12.2015, далі - Договір, та взяло на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

Відповідно до Договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Відповідно до п. 3.2.1.1.16. При укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнтбанк / інтернет клієнт банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь - якій іншій формі). Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронноцифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першої" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

На виконання умов Договору 09 лютого 2016 року на поточний рахунок ТОВ "КРІСТАЛ СМОУК" № НОМЕР_1 встановлено кредитний ліміт в розмірі 10000,00 грн., про що повідомлено клієнта в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та Правилами надання банківських послуг".

В подальшому розмір кредитного ліміту ТОВ "КРІСТАЛ СМОУК" було збільшено до 190000,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками з Приват24.

Відповідач - ТОВ "КРІСТАЛ СМОУК" почав користуватися кредитним лімітом з 16 лютого 2016 року. Порядок надання кредиту за послугою кредитний ліміт на поточний рахунок регламентований розділом 3.2.1. "Умов та Правил надання банківських послуг".

Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, вимог законодавства, яке регулює існуючі між сторонами правовідносини (ст. 193 ГК, ст.ст. 525, 526, 530, 1048, 1054 ЦК України) не здійснив повернення банку в повному обсязі використані кредитні кошти, сплату відсотків, комісії, у зв`язку з чим за відповідачем нараховується заборгованість, що підтверджується виписками по рахунку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та розрахунком заборгованості.

Станом на 25.07.2017 у відповідача за послугою "кредитний ліміт на поточний рахунок" заборгованість становила 303260,88 грн., з яких 189493,37 грн. заборгованість за кредитом; 68030,27 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9668,73 грн. комісія; 36068,51 грн. пеня.

Під час розгляду справи №925/1060/17 місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованості по кредиту в сумі 189 493 грн. 37 коп. є законною і обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, не спростованою відповідачем, тобто такою, що підлягає до задоволення.

Також суд вирішив обґрунтованими вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом в сумі 68 030 грн. 27 коп., 9 668 грн.73 коп. боргу по комісії та 36 068 грн. 51 коп. пені за прострочення виконання зобов`язань за договором станом на 25.07.2017.

За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 326 ГПК України).

Отже, доводи другого відповідача стосовно того, що кредитний договір від 02 грудня 2015 року є нікчемним і він не породжує жодних правових наслідків для сторін судом відхиляються.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Оскільки рішенням суду від 02 листопада 2017 року зі справи №925/1060/17 стягнуто з першого відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 189 493 грн. 37 коп., то провадження у справі в частині вимог про стягнення вказаної суми основного боргу з першого відповідача слід закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Судом також встановлено, що 08 лютого 2016 року між ОСОБА_1 (поручитель) та публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (кредитор) було укладено договір поруки за №РОR203, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання товариством з обмеженою відповідальністю "КРІСТАЛ СМОУК" (боржник) зобов`язань за угодами-приєднання до розділу 3.2.1. "Кредитний ліміт" Умов та правил надання банківських послуг (Угода 1) по сплаті процентної ставки за користування кредитом:

- за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.2. "Угоди 1" - 32% річних;

- за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.3. "Угоди 1" - 64% річних;

комісійної винагороди згідно п. 3.2.1.1.17. "Угоди 1" - 3% від суми перерахувань;

винагороди за використання ліміту відповідно до п. 3.2.1.4.4. "Угоди 1" 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місць;

кредиту в розмірі 10 000 грн. 00 коп. (п. 1.1.1 договору).

До розділу 3.2.2. "Кредит за послугою "Гарантовані платежі Умов та правил надання банківських послуг (Угода 2) по сплаті:

процентної ставки за користування кредитом за період користування кредитом згідно п. 3.2.2.2. "Угоди 2" - 64% річних;

винагород, штрафів, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені в "Угоді 2";

кредиту в розмірі 10 000 грн. 00 коп. (п.1.1.2 договору).

Умовами договору поруки передбачено, що якщо під час виконання "Угоди 1" та "Угоди 2" зобов`язання боржника, що забезпечені договором збільшується, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає своє згоду на збільшення зобов`язань за "Угодою 1" та "Угодою 2" в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

Відповідно до п.1.2 договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Угодою 1 та Угодою 2 в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності (п. 1.2. договору поруки).

Згідно п. 4.1. договору поруки сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за "Угодою1/або Угодою 2" цей договір припиняє свою дію.

Сторони домовились збільшити встановлену законом позовну давність, дійшовши згоди, що до передбачених цим договором вимог кредитора до поручителя позовна давність встановлюється сторонами тривалістю у 15 років (п. 5.1. договору).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).

За положеннями ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 ЦК України).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За змістом статті 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договору поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За загальним правилом, установленим частиною першою статті 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом частини третьої статті 651 ЦК України договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину.

Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства.

Так, за правилами, передбаченими абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Настання правових наслідків, зумовлених вчиненням особою одностороннього правочину, для інших осіб пов`язане з дотриманням вимог щодо вчинення його у відповідній формі, обумовленій законом, та його реалізацією шляхом доведення цього правочину до відома зацікавлених осіб.

Приписи ч.1 ст. 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя.

Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

При цьому судом було враховано висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року зі справи №910/13109/18.

За змістом ч.1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктом 4.2 договору поруки сторони узгодили, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, у письмовому вигляді, шляхом укладання відповідного договору про внесення змін.

З матеріалів справи, зокрема, довідки про розміри встановлених кредитних лімітів (а.с.37) вбачається, що після укладання договору поруки кредитний ліміт з 10 березня 2016 року було збільшено з 10 000 грн. до 200 000 грн.

Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують надання письмової згоди поручителем на збільшення кредитного ліміту ТОВ "КРІСТАЛ СМОУК", а відповідно на збільшення обсягу своєї відповідальності.

Про такі зміни поручитель повідомлений не був.

Отже, порука за договором від 08 лютого 2016 року № POR203 є припиненою в силу положень частини першої статті 559 ЦК України.

Аналогічного за змістом висновку щодо застосування положень частини першої статті 559 ЦК України (у відповідній редакції) дійшов Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 569/8360/16-ц.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 травня 2020 року зі справи №910/13109/19 відступила від правового висновку в подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 910/12419/18 та від 1 листопада 2019 року у справі № 910/13940/18.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині вимог про стягнення з другого відповідача на користь позивача 189 493 грн. 37 коп. заборгованості слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 231, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №925/93/20 в частині вимог акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "КРІСТАЛ СМОУК" про стягнення боргу в розмірі 189 493 грн. 37 коп. - закрити.

2. У задоволення позову в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 189 493 грн. 37 коп. заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 21 вересня 2020 року.

Суддя А.В.Васянович