ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2020 р. Справа№ 910/18912/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

при секретарі Островерха В.Л.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 (повний текст складено 02.03.2020)

у справі № 910/18912/19 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія"

до Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна"

про стягнення 46 235 грн 75 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергополь-Україна" про стягнення заборгованості у розмірі 46 235 грн 75 коп., з яких 42 191 грн 61 коп. боргу, 3 070 грн 80 коп. інфляційних втрат, 973 грн 34 коп. - 3% річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором про компенсацію витрат на охорону № 01/01-17 від 01.01.2017 щодо компенсації позивачу витрат, понесених на оплату послуг з охорони нереалізованих об`єктів нерухомості, що належать відповідачеві, у період з березня 2017 по листопад 2019, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 42 191 грн 61 коп. Внаслідок порушення відповідачем зобов`язання щодо строків компенсації позивачу витрат на охорону, останнім нараховано на підставі ст.625 Цивільного кодексу України 3 070 грн. 80 коп. - інфляційних втрат, 973 грн 34 коп. - 3% річних за загальний період порушення зобов`язання з березня 2017 року по листопад 2019 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/18912/19 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" до Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" про стягнення 46 235 грн 75 коп. відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18912/19, рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18912/19 скасувати, та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" до Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" про стягнення заборгованості за Договором про компенсацію витрат на охорону від 01.01.2017 № 01/01-17 в сумі 42191,61грн. та штрафних санкцій на суму 4044,14грн., судового збору за подання позовної заяви на суму 1921грн. та судового збору за подання апеляційної скарги на суму 3153грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, які мають значення для справи, що призвело до прийняття невірного рішення. До апеляційної скарги позивачем додані докази, які не були ним подані суду першої інстанції, а саме: копії договору №3 про надання послуг з охорони від 29.12.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" та Приватним підприємством «Охоронна компанія «Осіріс» з додатками до нього, договору №18/05-10/009 про надання послуг з охорони від 29.06.2018, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оберіг-Безпека» з додатками до нього, а також первинних бухгалтерських документів - актів здачі-приймання робіт (надання послуг) за охоронні послуги надані Товариством з обмеженою відповідальністю «Оберіг-Безпека» Товариству з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" за періоди січень 2019 - жовтень 2019 (т.1 а.с.130-140), платіжних доручень Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" про оплату послуг з охорони Товариству з обмеженою відповідальністю «Оберіг-Безпека» (т.1 а.с.141-199), банківських виписок на підтвердження проведених оплат відповідачем позивачу за Договором про компенсацію витрат на охорону № 01/01-17 від 01.01.2017 (т.1 а.с.200-211), однак судом апеляційної інстанції при здійсненні апеляційного розгляду у даній справі відповідно до ч.3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України не приймаються до апеляційного розгляду надані позивачем до апеляційної скарги докази, які не були ним подані до суду першої інстанції, оскільки позивач не надав суду апеляційної інстанції докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" у справі № 910/18912/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18912/19, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/18912/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18912/19, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/18912/19, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2020 у зв`язку з перебуванням судді Попікової О.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/18912/19 колегію суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді - Демидова А.М., Поляк О.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2020 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18912/19 до провадження вказаною колегією суддів.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2020 у зв`язку з перебуванням судді Поляк О.І. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/18912/19 колегію суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді - Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18912/19 до провадження вказаною колегією суддів.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" , з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

01.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" (позивач -Управляюча компанія) та Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна" (відповідач - Товариство) укладено Договір про компенсацію витрат на охорону № 01/01-17 (далі -Договір).

За умовами, визначеними сторонами у п. 1.1 Договору, Товариство бере на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених даним Договором, компенсувати Управляючій компанії в повному обсязі витрати, які були понесені Управляючою компанією на оплату послуг з охорони належних йому нереалізованих об`єктів нерухомості, пропорційно до їх загальної кількості, в житловому будинку № 3 по вул. Ю.Кондратюка, м. Київ та прибудинкової території.

У п.2.2 Договору передбачено, що для погодження суми витрат, яка підлягає компенсації, Управляюча компанія щомісяця складає та передає Товариству два примірники Акта з розрахунком, в якому зазначає період та суму понесених витрат на охорону об`єктів нерухомості Товариства, пропорційно до кількості таких об`єктів, що не були реалізовані протягом звітного місяця за який складається Акт. Щомісячний розмір витрат, що підлягає компенсації, визначається Управляючою компанією на підставі актів виконаних робіт, підписаних з підрядною організацією (охоронною компанією). Управляюча компанія надає Товариству копії договорів, додатків, додаткових угод, актів, укладених з охоронною компанією.

Товариство зобов`язується погодити і підписати надані Акти протягом п`яти робочих днів з дня їх отримання, та повернути один примірник Управляючій компанії ( п.п. 2.3 Договору).

У п. 2.4 Договору сторони погодили, що Товариство здійснює компенсацію витрат після підписання Акта з Управляючою компанією, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Управляючої компанії протягом 5-ти банківських днів з дати підписання Акта.

Даний Договір вступає в дію з моменту підписання його сторонами, та діє до 31 грудня 2017 року. Якщо протягом 30 календарних днів до дня закінчення строку дії Договору жодна зі сторін не заявить про його розірвання, Договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах. Договір може бути змінений та доповнений за взаємною згодою Сторін, шляхом його підписання уповноваженими особами Сторін додаткових угод, додатків до Договору. Додаткові угоди та додатки до Договору є невід`ємними частинами Договору, набирають чинності з дня підписання їх сторонами і діють протягом строку дії Договору (п.4.1 Договору)

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем підписані акти надання послуг № 91 від 31.01.2019 на суму 572 грн 20 коп., №93 від 31.01.2019 на суму 4 510 грн 52 коп., №551 від 28.02.2019 на суму 572 грн 20 коп., № 553 від 28.02.2019 на суму 4 510 грн 52 коп. (т.1 а.с.14-17).

Зі здійсненого аналізу наявних матеріалів справи, судом першої інстанції встановлено, що позивачем направлено, а відповідачем отримано акти та рахунки за надані послуги у квітні 2019 року, травні 2019 року, червні 2019 року, липні 2019 року, серпні 2019 року, вересні 2019 року, жовтні 2019 року, листопаді 2019 року. Отримання вказаних актів та рахунків підтверджується відміткою відповідача про отримання на примірнику листів (т.1 а.с.26-64).

Вимогою № 19/01-05/138 від 27.09.2019 позивач звернувся до відповідача про погашення боргу, розмір якого за розрахунком позивача станом на 16.09.2019 року становив 28 393 грн 26 коп. Вказана вимога отримана відповідачем 27.09.2019, що підтверджується відміткою відповідача про отримання на примірнику вимоги.

Спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 42 191 грн 61 коп., 3 070 грн 80 коп. інфляційних втрат та 973 грн 34 коп. - 3% річних.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В підтвердження того, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем з компенсації витрат, понесених останнім на оплату послуг з охорони нереалізованих об`єктів нерухомості, позивачем надано розрахунки заборгованості за період березень 2019 року - листопад 2019 року у розмірі 42 191 грн 61 коп.

Судом першої інстанції при дослідженні наданого позивачем розрахунку основного боргу з компенсації витрат за період з 31.03.2017 по 30.11.2019 встановлено, що за період з березня 2017 року по лютий 2019 року відповідачем компенсовано позивачу витрати на оплату послуг охорони в повному розмірі - 142 769 грн 47 коп., а отже позивачем фактично заявлено до стягнення заборгованість у розмірі 42 191 грн 61 коп. з компенсації послуг охорони за період з березня 2019 року по листопад 2019 року, а також 3% річних та інфляційні втрати, нараховані за період з 08.04.2017 по 01.12.2019 з огляду на порушення відповідачем строків оплати послуг.

За умовами визначеними сторонами в п.2.2 Договору, для погодження суми витрат, яка підлягає компенсації, Управляюча компанія щомісяця складає та передає Товариству два примірники акта з розрахунком, в якому зазначає період та суму понесених витрат на охорону об`єктів нерухомості Товариства, пропорційно до кількості таких об`єктів, що не були реалізовані протягом звітного місяця за який складається акт. Щомісячний розмір витрат, що підлягає компенсації, визначається Управляючою компанією на підставі актів виконаних робіт, підписаних з підрядною організацією (охоронною компанією). Управляюча компанія надає Товариству копії договорів, додатків, додаткових угод, актів, укладених з охоронною компанією.

Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 Договору, Товариство зобов`язується погодити і підписати надані акти протягом п`яти робочих днів з дня їх отримання, та повернути один примірник Управляючій компанії. Товариство здійснює компенсацію витрат після підписання акта з Управляючою компанією, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Управляючої компанії протягом 5-ти банківських днів з дати підписання акта.

Укладений між сторонами договір свідчить, що підставою для компенсації відповідачем позивачеві витрат на оплату послуг з охорони є підписані сторонами у двосторонньому порядку акти. При цьому, розмір належного відповідачем відшкодування, зазначений в акті, має визначатися на підставі актів виконаних робіт, підписаних з підрядною організацією (охоронною компанією), які повинні бути надані позивачем відповідачу разом з актом для підписання.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76,77 Господарського процесуального кодексу України, а саме: підписаних у двосторонньому порядку між позивачем та відповідачем актів надання послуг за період з березня 2019 року по листопад 2017 року, а також доказів надання відповідно до п.2.2 Договору відповідачу копій договорів, додатків, додаткових угод, актів, укладених з охоронною компанією.

Також, позивачем на підтвердження заявленої до стягнення заборгованості надано розрахунок основного боргу з компенсації витрат за період з 31.03.2017 по 30.11.2019, підписані у двосторонньому порядку акти надання послуг за січень 2019 року - лютий 2019 року № 91 від 31.01.2019 на суму 572 грн 20 коп., № 93 від 31.01.2019 на суму 4 510 грн 52 грн., № 551 від 28.02.2019 на суму 572 грн 20 коп., № 553 від 28.02.2019 на суму 4 510 грн 52 коп., акти надання послуг за березень 2019 року - листопад 2019 року № 659 від 31.03.2019, № 687 від 31.03.2019, № 791 від 30.04.2019, № 793 від 30.04.3019 підписані позивачем в односторонньому порядку, рахунки на оплату № 237 від 31.03.2019, № 259 від 31.03.2019, № 314 від 30.04.2019 № 316 від 30.04.2019 , а також примірники листів щодо направлення відповідачеві актів та рахунків за надані послуги у квітні 2019 року, травні 2019 року, червні 2019 року, липні 2019 року, серпні 2019 року, вересні 2019 року, жовтні 2019 року, листопаді 2019 з відміткою відповідача про їх отримання.

Згідно ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи ( крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом першої інстанції з урахуванням вищенаведених договірних умов визначених сторонами підставно зазначено, що належними та допустимими доказами є первинні документи, які складені на виконання умов договору та підтверджують факт надання послуг охорони, а саме: акти надання послуг, підписані між позивачем та відповідачем, копії договорів, додатків, додаткових угод, акти виконаних робіт, підписаних позивачем з підрядною організацією (охоронною компанією), платіжні документи.

Первинні документи мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки щодо застосування норми, визначеної ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18, за якою аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Висновки щодо застосування норм, визначених частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18, за якою первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг. При цьому, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначає, що належне документальне оформлення вчинення господарської операції є складовою фінансової дисципліни, яка має підтримуватись учасниками будь-яких правовідносин.

Згідно із п. 2.4, 2.5 Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що матеріали справи не містять, а позивачем, в свою чергу, не надано суду належних, допустимих та достовірних письвових доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження розміру належної до відшкодування Приватним акціонерним товариством «Енергополь-Україна» позивачеві компенсації, а саме: належно оформлених у встановленому чинним законодавством порядку бухгалтерських документів, складених на виконання умов Договору про компенсацію витрат на охорону №01/01-17 від 01.01.2017 року, на підставі яких позивачем здійснювався розрахунок розміру компенсації, тому суд позбавлений можливості самостійно з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення Позивачем розрахунку суми боргу, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, а саме: перевірити суми нарахувань, дати сплати.

При цьому, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи позивача, що додатковим свідченням наявності та розміру заявлених до стягнення сум, зазначених у поданих суду рахунках, є витяги з реєстру податкових накладних, оскільки такі податкові накладні чи реєстри позивачем суду не надані всупереч ч.3 ст.13, ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, за якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, за відсутності первинних бухгалтерських документів, складених на виконання умов Договору про компенсацію витрат на охорону №01/01-17 від 01.01.2017, приймаючи до уваги п. 2.2., 2.3. та 2.4. Договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено обов`язок відповідача компенсувати витрати, понесені позивачем на оплату послуг з охорони нереалізованих об`єктів нерухомості, які належать Приватному акціонерному товариством «Енергополь-Україна», а також розмір заявлених до стягнення у даній справі сум, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем на підтвердження правовідносин між ТОВ «Київська комунальна компанія» та виконавцями послуг з охорони (охоронними компаніями ПП «Охоронна компанія «Осіріс», ТОВ «Оберіг-Безпека») до апеляційної скарги надано копії документів (договір про надання послуг з охорони № 3 від 29.12.2016, договір про надання послуг з охорони № 18/05-10/009 від 29.06.2018, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договором № 18/05-10/009 від 29.06.2018, платіжні доручення на підтвердження оплат здійснених позивачем по договору № 18/05-10/009 від 29.06.2018, банківські виписки на підтвердження оплат проведених відповідачем позивачу за договором № 01/01-17 від 01.01.2017) зазначені документи не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції внаслідок не відповідності ч.3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказані документи не були подані позивачем суду першої інстанції та не доведено позивачем суду апеляційної інстанції наявність виняткових випадків не надання цих документів суду першої інстанції з наданням доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 «Справа «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 ) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v.Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див.рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v.Finland),N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Колегія суддів, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених позивачем в апеляційній скарзі.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" викладені, в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18912/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18912/19 слід залишити без змін.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія".

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18912/19 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія".

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18912/19.

4. Матеріали справи № 910/18912/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська