ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020м. ДніпроСправа № 904/1705/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Уперєвої Д.В.

та представників:

від позивача: Нестеров Є.М. - адвокат;

від відповідача: Пантюхов В.С. - адвокат

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Макс", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АС-Транс Дніпро", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 146 399,76 грн

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полі-Макс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АС-Транс Дніпро" 146 399,76 грн, з яких: 145 109,00 грн - основний борг; 1 290,76 грн - 3% річних за користування чужими грошовими коштами.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги щодо стягнення основного боргу обґрунтовані отриманням відповідачем без достатньої правової підстави грошових коштів, сплачених позивачем за його заявками № 1 від 26.08.2019, № 2 від 05.09.2019, № 4 від 18.09.2019 на надання транспортно-експедиційних послуг, оскільки відповідно до всіх цих заявок оплата провадиться протягом 30 днів з дня отримання оригіналів СМR, яких відповідач йому не надав.

Заявлені позивачем 3% річних розраховані позивачем у загальній сумі 1 290,76 грн, з яких:

537,36 грн за користування коштами у сумі 54940,00 грн за період з 28.11.2019 по 25.03.2020;

369,37 грн за користування коштами у сумі 42000,00 грн за період з 10.12.2019 по 25.03.2020;

384,03 грн за користування коштами у сумі 48169,00 грн за період з 20.12.2019 по 25.03.2020.

Правовими підставами позову позивач зазначає статті 530, 536, 625, 1212 Цивільного кодексу України, статті 20, 193, 218, 232 Господарського кодексу України.

18.05.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Відповідач вважає, що позивач помилково обґрунтовує свої позовні вимоги відсутністю правових підстав для перерахування коштів з посиланням при цьому на статтю 1212 Цивільного кодексу України, оскільки укладений між сторонами договір надання транспортно-експедиторських послуг у міжнародному сполученні № 07/09/2019 від 26.08.2019, в межах якого позивачем надавалися спірні заявки, є дійсним, заявлені до стягнення спірні кошти на загальну суму 145 109,00 грн сплачені позивачем на користь відповідача на виконання зазначеного договору, а тому кошти сплачені позивачем за наявності правової підстави.

Також відповідач зазначає, що в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області знаходиться справа № 904/998/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АС-Транс Дніпро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Макс" про стягнення заборгованості за надані транспортно-експедиторські послуги з перевезення вантажу в міжнародному сполученні в межах того самого спірного договору у сумі 87 500,00 грн, пені у сумі 7 898,04 грн, 3% річних у сумі 813,18 грн.

Крім того, відповідач звертає увагу суду, що позивач у позові не вказує на одну із заявок на міжнародне перевезення вантажу до договору, а саме № 5 від 19.09.2019.

На думку відповідача ним виконані умови договору та всі заявки на міжнародне перевезення вантажу разом із спірними, а саме № 1 від 26.08.2019, № 2 від 05.09.2019, № 3 від 17.09.2019, № 4 від 18.09.2019, № 5 від 19.09.2019, № 5 від 25.09.2019 та надано послуги з перевезення на загальну суму 281 609,00 грн, які позивачем частково оплачені на суму 194 109,00 грн. З боку позивача жодних претензій не заявлялося, за заявками № 1 від 26.08.2019, № 2 від 05.09.2019 акти надання послуг підписані без зауважень, за заявками № 3 від 17.09.2019, № 4 від 18.09.2019, № 5 від 19.09.2019, № 5 від 25.09.2019 позивачем безпідставно не підписані акти надання послуг. Однак, на підтвердження надання послуг відповідач надає міжнародні товаротранспортні накладні, договори перевезення вантажу, транспортні заявки, що укладені між відповідачем та іншими суб`єктами господарювання, які здійснювали спірні перевезення.

Відповідач зазначає, що за договором надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажу в міжнародному сполучені № 07/09/2019 від 26.08.2019 у позивача існує перед відповідачем заборгованість у сумі 87 500,00 грн.

На спростування твердження позивача щодо неотримання CMR відповідач посилається на те, що спірні СМR позивач отримував нарочно. Також до відзиву відповідач надав докази надсилання на адресу позивача рахунків на оплату, актів, заявок та CMR №0010310, № 0258088, № 898957, №0144226 (а.с. 153, 154).

Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних за користування чужими грошовими коштами, які заявлені позивачем на підставі статей 536, 625 Цивільного кодексу України, відповідач вважає їх незаконними, оскільки позивачем не доведено належними й допустимими доказами, що умови договору надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажу в міжнародному сполученні № 07/09/2019 від 26.08.2019 відповідачем не виконані.

У задоволенні вимог щодо стягнення судових витрат відповідач просить відмовити.

Позивач 22.05.2020 подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач надав позивачу експедиторські послуги з перевезення вантажів за наступними заявками на перевезення: № 1 від 26.08.2019, № 2 від 05.09.2019, № 3 від 17.09.2019, № 4 від 18.09.2019, № 5 від 19.09.2019, № 5 від 25.09.2019. При цьому позивач підтвердив, що за надані послуги він сплатив відповідачу грошові кошти у сумі 194 109,00 грн, однак відповідач надав позивачу лише оригінал CMR на перевезення за заявкою № 5 від 19.09.2019 на суму 49000,00 грн.

На підставі викладеного позивач вважає, що грошові кошти, сплачені позивачем за заявками № 1 від 26.08.2019, № 2 від 05.09.2019, № 4 від 18.09.2019, за якими оригінали CMR позивачем отримані не були, набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

Посилання відповідача у відзиві на отримання позивачем нарочно та поштою СМR останній заперечує та вказує, що надані відповідачем докази щодо поштового відправлення оригіналів CMR на адресу позивача є підробленими.

Зокрема, позивач стверджує, що оригіналів документів за заявками № 1 від 26.08.2019, № 2 від 05.09.2019 нарочно від позивача він не отримував та посилається на те, що відповідачем не надано відповідних підтверджуючих доказів такого отримання.

Посилання відповідача на те, що оригінали документів за заявками № 3 від 17.09.2019, № 4 від 18.09.2019, № 5 від 19.09.2019, № 5 від 25.09.2019 направлені на адресу позивача, останній також не визнає, оскільки відповідно до інформації з офіційного сайту "Укрпошта" дані про поштові відправлення №№ 758, 301, 416, про які відповідач указує у відзиві, відсутні, тому що не зареєстровані у системі "Укрпошта".

Підсумовуючи свою правову позицію у відповіді на відзив, позивач не ставить під сумнів наявність та чинність договору надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажу в міжнародному сполучені № 07/09/2019 від 26.08.2019, але з урахуванням умов оплати за спірними заявками № 1 від 26.08.2019, № 2 від 05.09.2019, № 4 від 18.09.2019 вважає, що відсутні правові підстави для перерахування ним грошових коштів відповідачу, оскільки за вказаними заявками позивачем не отримані оригінали CMR, а отже не настав строк оплати наданих послуг.

28.05.2020 до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до справи доказів понесених позивачем фактичних витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (а.с. 179 - 182 том 1).

04.06.2020 від відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів на підтвердження поштових відправлень позивачу документів у межах укладеного між сторонами договору.

29.07.2020 до суду відповідачем подані письмові пояснення, які за своїм змістом аналогічні позиції, викладеній у відзиві на позов.

У свою чергу 12.08.2020 позивач також подав письмові пояснення у спростування позиції відповідача, що викладена ним у зазначених поясненнях.

Провадження у справі відкрито ухвалою господарського суду від 08.04.2020 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 09.06.2020 відповідно до приписів статті 250 Господарського процесуального кодексу України було вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 06.07.2020.

Ухвалою суду від 06.07.2020 підготовче засідання було відкладено до 30.07.2020 у зв`язку з неявкою відповідача, після чого підготовче засідання відкладалося до 25.08.2020 у межах строку підготовчого провадження, продовженого до 09.09.2020 включно.

Ухвалою суду від 25.08.2020 підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 10.09.2020.

У судовому засіданні 10.09.2020 представник відповідача адвокат Пантюхов В.С. подав письмове клопотання про відшкодування за рахунок позивача витрат на професійну правничу допомогу разом із долученими до клопотання документами: попереднім розрахунком судових витрат на суму 5200,00 грн; детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на суму 5200 грн (ознайомлення з матеріалами справи - 2000,00 грн, участь у судових засіданнях - 3200,00 грн); платіжним дорученням № 281 від 07.09.2020 про сплату відповідачем на користь АБ «В.Пантюхова» 5200,00 грн за договором про надання професійної правничої допомоги № 04/01 від 04.09.2020; копією договору № 04/01 від 04.09.2020 між ТОВ «АС-Транс Дніпро» та Адвокатським бюро «Валерія Пантюхова»; копією ордера адвоката Пантюхова В.С.; копією свідоцтва № 2714 про право на заняття адвокатською діяльністю; доказами надсилання 10.09.2020 зазначених документів на адресу позивача.

Представник позивача заперечує проти задоволення заявленого представником відповідача клопотання, посилаючись на порушення процесуального порядку подання зазначених документів.

У судовому засіданні представники сторін надали пояснення, аналогічні за змістом поданих заяв по суті справи, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Полі-Макс" (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АС-Транс Дніпро" (далі - відповідач, експедитор) укладено договір № 07/09/2019 26.08.2019 про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні (далі - договір).

Цей договір визначає порядок взаємовідносин, які виникають між сторонами при організації, здійсненні та розрахунках за транспортно-експедиторські послуги (далі - ТЕП), що надаються експедитором замовнику, пов`язані з перевезенням вантажів в міжнародному та внутрішньому автомобільному сполученні (п. 1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору встановлено, що замовник доручає, а експедитор приймає на себе обов`язок від свого імені за рахунок коштів замовника організовувати перевезення вантажів замовника та здійснювати розрахунки з транспортними організаціями за перевезення вантажів замовника.

Відповідно до пункту 3.1 договору замовник інформує експедитора про обсяги необхідних транспортно-експедиторських послуг, кількість та необхідні види автомобільного транспорту не пізніше 48 годин до початку перевезення. Інформація передається у вигляді заявки із відомостями: дати та точної адреси місця завантаження та розвантаження з інформацією щодо контактних телефонів; маршруту руху; необхідного рухомого складу; відомостями про вантаж (вага, вид, вартість та інше); адреси проведення митного оформлення під час завантаження та розвантаження; строків доставки вантажу одержувачу; суми фрахту, форми та строків оплати за ТЕП; митниці перетину кордонів; особливостей перевезення окремого вантажу; інших додаткових інструкцій.

Замовник несе юридичну відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в заявці.

Згідно з пунктом 3.2 договору подача та підтвердження заявки проводиться засобами факсимільного зв`язку або за допомогою електронної пошти. У разі передачі документів за допомогою електронній пошти сторони зобов`язані узгодити електронні адреси та підтверджувати отримання кожного документа. Документи, які передані засобами електронного та факсимільного зв`язку, мають юридичну силу оригіналу.

Відповідно до пункту 3.3 договору сторони домовились про взаємне визнання повноважень осіб, які підписують документи, якщо підписи завірені печаткою сторони.

Сторони домовились, що цей договір та всі доповнення та зміни до нього, а також заявки та інші документи, які регулюють права та обов`язки сторін, які відносяться до цього договору, вважаються узгодженими та затвердженими сторонами, починаючи з указаної в цих документах дати (пункт 3.4 договору).

За умовами пункту 3.5 договору зразки відтисків печаток сторін є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що ціна за цим договором попередньо встановлюється та узгоджується сторонами перед кожним перевезенням у разовій заявці. Остаточна сума фрахту вказується в рахунку-фактурі на кожне виконане ТЕП та може змінюватися, виходячи зі складності виконання заявки, штрафних санкцій та інших підтверджених або узгоджених витрат, понесених експедитором під час виконання ТЕП.

За змістом пунктів 5.2, 5.3, 5.4 договору розрахунки за виконані ТЕП проводяться шляхом банківського переказу замовником грошових коштів на рахунок експедитора, якщо інше не узгоджено сторонами в заявці.

Оплата перевезення здійснюється у строки, встановлені в заявці. Підставою для оплати ТЕП замовником є оригінали рахунку-фактури експедитора, акта виконаних робіт та товарно-супровідних документів із печаткою вантажоодержувача, якщо інше не передбачено в заявці.

Всі розрахунки між замовником та експедитором здійснюються у гривні.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2020 року (п. 9.1 договору).

Якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення строку договору не повідомить у письмовій формі про розірвання договору, то строк його дії буде автоматично продовжуватися на кожний наступний календарний рік (п. 9.2 договору).

Між сторонами підписано заявки позивача № 1 від 26.08.2019, № 2 від 05.09.2019, № 4 від 18.09.2019 щодо надання транспортно-експедиційних послуг за договором № 07/09/2019 від 26.08.2019 (а.с. 99, 109, 127 том 1).

Відповідно до заявки № 1 від 26.08.2019 сторони погодили такі умови:

Маршрут: Україна, м. Дніпро - Німеччина, 73037.

Дата завантаження: 29.08.2019.

Дата доставки: згідно CMR.

Адреса завантаження: місто Дніпро.

Адреса розвантаження: Німеччина, 73037.

Вантажовідправник: ТОВ "ПОЛІ-МАКС".

Вантажоодержувач: згідно CMR.

Відомості про вантаж: металеві вироби на палетках/об`єм 86 куб.м/вага 23т.

Умови розрахунку, сума фрахту: 2000 євро, за курсом НБУ на день розвантаження по отриманню оригіналу CMR 30 календарних днів.

Відповідно до заявки № 2 від 05.09.2019 сторони погодили такі умови:

Маршрут: Україна, м. Дніпро - Німеччина, 66557.

Дата завантаження: 05.09.2019.

Дата доставки: згідно CMR.

Адреса завантаження: місто Дніпро.

Адреса розвантаження: Німеччина, 66557.

Вантажовідправник: ТОВ "ПОЛІ-МАКС".

Вантажоодержувач: згідно CMR.

Відомості про вантаж: металеві вироби на палетках/об`єм 86 куб.м/вага 22т.

Умови розрахунку, сума фрахту: 1900 євро, за курсом НБУ на день розвантаження, по отриманню оригіналу CMR 30 календарних днів.

Відповідно до заявки № 4 від 18.09.2019 сторони погодили такі умови:

Маршрут: Україна, м. Дніпро - Німеччина, м. Кирн.

Дата завантаження: 27.09.2019.

Адреса завантаження: місто Дніпро. Аеропорт, вул. Аеропорт, 160Б.

Адреса розвантаження: Holzhauser GmbH, Krebsweilerer Strase 1, 55606 Kirn, Germany.

Замовник: ТОВ "ПОЛІ-МАКС".

Відомості про вантаж: металеві вироби на палетках/25 палет/вага 22,030 т.

Умови розрахунку, сума фрахту: 1800 євро за курсом НБУ на день вивантаження, по отриманню оригіналу CMR протягом 30 днів.

Строк доставки: 04.10.2019.

За результатом наданих відповідачем послуг сторонами підписані наступні акти:

№ 3/Б від 11.09.2019 на суму 54 940,00 грн - щодо послуг за заявкою позивача № 1 від 28.08.2019, які останній на підставі рахунку № 3Б від 11.09.2019 оплатив повністю за платіжним дорученням № 4440 від 27.11.2019 (а.с. 99, 100, 101, 103 том 1);

№ 3/А від 11.09.2019 на суму 52 193,00 грн - щодо послуг за заявкою позивача № 2 від 05.09.2019, які останній на підставі рахунку № 3А від 11.09.2019 оплатив частково у сумі 42000,00 грн за платіжним дорученням № 343 від 09.12.2019 (а.с. 109, 110, 111, 113 том 1).

Акт № 23 від 01.10.2019 на суму 48 169,00 грн - щодо наданих послуг за заявкою позивача №4 від 18.09.2019 підписаний відповідачем в односторонньому порядку, однак ці послуги на підставі рахунку № 23 від 01.10.2019 позивач оплатив повністю за платіжним дорученням № 4479 від 19.12.2019 (а.с. 127, 128, 129, 131 том 1).

Усього позивачем сплачено 145 109,00 грн, які позивач вважає такими, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки умовою оплати за договором є попереднє отримання позивачем оригіналів CMR, які, як стверджує позивач, він не отримав.

Надіслана позивачем вимога № 10/03-5 від 10.03.2020 про повернення зазначених коштів залишена відповідачем без задоволення, що й стало причиною виникнення спору.

У вирішенні спору по суті у цій справі правове значення мають, серед іншого, предмет й підстави позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка одночасно є способом захисту порушеного права, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушеного права.

За таких обставин предметом доказування у цій справі є обставини щодо наявності чи відсутності правових підстав для отримання відповідачем від позивача спірних грошових коштів.

Дійсність договору № 07/09/2019 26.08.2019 про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні сторонами не оспорюється.

Правомірність цього договору презюмується відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України.

Статтею 929 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із статтею 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб, експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату (стаття 931 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

У межах укладеного сторонами договору зобов`язаннями відповідача як експедитора є обов`язок надати позивачу експедиторські послуги та право отримати від нього плату, а зобов`язаннями позивача як замовника є обов`язок оплатити надані йому послуги і право вимагати їх надання.

Відповідно до пункту 5.3 договору та заявок позивача оплата здійснюється ним в порядку виконання зустрічного зобов`язання по факту отримання оригіналу CMR 30 календарних днів.

Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 538 ЦК України).

За частиною четвертою статті 538 Цивільного кодексу України якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Невиконання однією із сторін свого обов`язку за цим договором дає право іншій стороні вимагати його належного виконання чи розірвання договору у визначеному законом порядку.

Так, згідно з частинами першою, другою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Викладене дає підстави стверджувати про наявність між сторонами правових підстав як для надання експедиторських послуг, так і для їх оплати, в тому числі до настання строку, передбаченого договором.

За таких обставин доводи позивача про відсутність правових підстав для перерахування ним відповідачу спірних грошових коштів й необхідність витребування їх з підстав, передбачених статтею 1212 Цивільного кодексу України помилкові, оскільки зазначена законодавча норма регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеній у постанові від 02.05.2018 у справі № 923/1366/16.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Колегія суддів зауважила, що застосування статті 1212 ЦК України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі №6-88цс13, від 02.09.2014 у справі №910/1620/13, від 14.10.2014 у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 у справі №910/1913/14, від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15.

За змістом положень статті 1212 ЦК України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов`язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали. А отже, кошти, отримані як оплата за виконання робіт за договором і набуті за наявності правових підстав для цього, не можуть бути витребувані згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012, від 14.10.2014 у справі № 922/1136/13).

Отже, зазначені позивачем у цій справі підстави позову, у тому числі й правові, не обґрунтовують законність його вимог. Передбачені заявками в межах укладеного сторонами договору умови оплати послуг впливають лише на момент виникнення зобов`язань з їх оплати. Дотримання сторонами своїх зобов`язань щодо цього не змінює правову природу їх договірних (зобов`язальних) відносин на деліктні (позадоговірні) відносини.

Досліджуючи питання фактичного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині надання експедиторських послуг, судом встановлена відсутність претензій позивача щодо цього.

Виконання сторонами зобов`язань за укладеним між ними договором, зокрема надання Товариством з обмеженою відповідальністю "АС-Транс Дніпро" експедиторських послуг Товариству з обмеженою відповідальністю "Полі-Макс" та їх оплати останнім, було предметом судового розгляду у справі Господарського суду Дніпропетровської області № 904/998/20.

Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.07.2020, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Макс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АС-Транс Дніпро" 87 500,00 грн основного боргу, з яких 10 193,00 грн - залишок заборгованості за заявкою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Макс" № 2 від 05.09.2019.

При цьому судами було встановлено належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "АС-Транс Дніпро" експедиторських послуг за договором на виконання заявок № 1 від 26.08.2019, № 2 від 05.09.2019 та № 4 від 18.09.2019, у тому числі й щодо надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Полі-Макс" наступних CMR: № 457914 (за заявкою №1 від 26.08.2019), № 0102961 (за заявкою № 2 від 05.09.2019), № 0258088 (за заявкою № 4 від 18.09.2019).

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як наголошує Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Христов проти України» (Заява № 24465/04), принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду.

Відсутність підстав для задоволення основної вимоги позивача свідчить про безпідставність похідної вимоги щодо стягнення 3% річних у сумі 1 290,76 грн за користування чужими грошовими коштами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких - витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Згідно з частинами першою - третьою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За результатом системного аналізу зазначених нормативних приписів та відповідно до правової позиції об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеній у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, практична реалізація принципу господарського судочинства в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір та інші судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Отже, сплачений позивачем за подання позову судовий збір у сумі 2196,00 грн та уточнені ним фактичні витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн покладаються на позивача.

Витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5200,00 грн, понесені відповідачем, не можуть бути відшкодовані за рахунок позивача, оскільки всупереч статті 124 Господарського процесуального кодексу України відповідач не подав попереднього розрахунку судових витрат разом із відзивом, який надійшов до суду 18.05.2020.

Заяви про поновлення процесуального строку представник відповідача не заявляв.

Необхідність дотримання нормативного припису в частині своєчасного подання попереднього розрахунку судових витрат дає змогу іншій стороні реалізувати своє процесуальне право заявити обгрунтоване клопотання про відмову у відшкодуванні судових витрат чи їх зменшення.

В іншому разі порушується один із основоположних принципів господарського судочинства, який передбачає рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Макс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АС-Транс Дніпро" про стягнення 146 399,76 грн залишити без задоволення.

Судові витрати позивача у вигляді судового збору у сумі 2196,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн покласти на позивача.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "АС-Транс Дніпро" у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5200,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.09.2020.

Суддя І.І. Колісник