ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року Черкаси справа № 925/553/20

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Юхименко О.В. за участю представників:

від позивача: Лук`яненко Г.О., Сілко О.І., адвокати за довіреностями,

від відповідача (Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») Лисенко В.О., адвокат за довіреністю (приймає участь у засіданні в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом

Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Смілянська міська рада

до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

та Товариства з обмеженою відповідальністю «СМІЛА ЕНЕРГОІНВЕСТ»

про визнання договору недійсним,

Комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго» звернулось у Господарський суд Черкаської області з позовом до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариства з обмеженою відповідальністю «СМІЛА ЕНЕРГОІНВЕСТ», у якому просить суд визнати недійсним договір про переведення боргу від 26.12.2018 №14/3524/18, який укладений між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», Товариством з обмеженою відповідальністю «СМІЛА ЕНЕРГОІНВЕСТ» та Комунальним підприємством «Смілакомунтеплоенерго» та відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при укладенні договору про переведення боргу щодо комунального підприємства не було дотримано принципів добросовісності, розумності та справедливості, недискримінації. Укладення спірного договору, за яким комунальне підприємство бере на себе зобов`язання сплати боргу за іншу юридичну особу без будь-якої компенсації майном чи грошима, без наявності на це фінансової спроможності, всупереч затвердженому власником фінансовому плану підприємства, не відповідає цілям господарської та статутної діяльності комунального підприємства, суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам громади міста Сміла. На думку позивача, спірний договір укладений позивачем під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах, тому повинен бути визнаний судом недійсним в силу статті 233 Цивільного кодексу України. Укладання оспорюваного договору, як стверджує позивач, не передбачено й фінансовим планом комунального підприємства на 2018 рік, а відповідно - прямо суперечить підпункту 6.1.5. пункту 6.1. Статуту, яким визначено, що для реалізації мети, зазначеної в статті 3 цього Статуту підприємство має право здійснювати економічну діяльність у відповідності до фінансового плану, затвердженому в порядку встановленому рішенням міської ради «Про порядок складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів комунальних підприємств».

Крім того, позивач вказує, що йому не відомі порядок і умови сплати заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 15.12.2015 №2155/16-БО-36, а тому для позивача неможливим є виконання пункту 3.2. спірного договору.

Відповідно до пункту 2.4. Статуту підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах майна, яким наділяє його власник (статутним капіталом), згідно з чинним законодавством. Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника та органу управління, а власник та орган управління не несуть відповідальності за зобов`язаннями підприємства, крім випадків передбачених діючим законодавством України.

Згідно з пунктом 5.1. Статуту для забезпечення діяльності підприємства за рахунок майнових внесків засновника створюється статутний капітал у розмірі 8813220,00 грн.

Позивач зазначає, що оспорюваний правочин може завдати шкоди комунальному підприємству, оскільки сума 7410331,38 грн., яку повинне сплатити комунальне підприємство, становить 84,1% його статутного капіталу та не забезпечена ніякими гарантіями власника (Смілянської міської ради).

Згідно з фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва за 2017 рік вартість активів комунального підприємства становить 17695,3 тис.грн. Предметом оспорюваного договору є переведення боргу на комунальне підприємство у сумі 7410331,38 грн, що становить 41,9 відсотків вартості активів комунального підприємства.

Пунктом 2.5. Статуту визначено, що підприємство має право укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем в суді, господарчому та третейському. Власник має право обмежувати укладання угод, набуття майнових та особистих немайнових прав Підприємства у разі, коли такі дії не відповідають інтересам місцевого самоврядування, або можуть завдати шкоди Підприємству.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.05.2020 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачам строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання суду відзиву на позовну заяву та усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 16.06.2020 повернуто без розгляду клопотання Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про відкладення підготовчого засідання, поновлено строк на подання відзиву Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали суду про відкладення підготовчого засідання у справі, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів до 12.08.2020, відкладено підготовче засідання.

07.07.2020 відповідач (Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») надіслав до суду відзив від 03.07.2020 №14/4-4355-20 на позов, у якому у задоволенні позову просить відмовити повністю. Викладені позивачем позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими, недоведеними належними та допустимим доказами. Ініціювання даного спору з боку позивача є безпідставним та спрямовано виключно на ухилення від відповідальності за неналежне виконання прийнятих позивачем зобов`язань.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 05.08.2020 відмовлено у клопотанні Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про відкладення судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою від 02.09.2020 оголошено перерву у судовому засіданні до 14:30 10.09.2020.

Відповідач (Товариство з обмеженою відповідальністю «СМІЛА ЕНЕРГОІНВЕСТ») та третя особа, належним чином повідомлені про дату та часу судового засідання, участь своїх представників у судове засідання не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки відповідач (Товариство з обмеженою відповідальністю «СМІЛА ЕНЕРГОІНВЕСТ») та третя особа повідомлені про час та місце проведення судового засідання, суд дійшов висновку, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи без участі їх представників.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, суд

ВСТАНОВИВ:

15.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» було укладено договір постачання природного газу від 15.12.2015 №2155/16-БО-36 з додатковими угодами (Т.1 а.с. 99-112), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

Споживач отримав у постачальника природний газ згідно з актами приймання-передачі, проте у визначений договором строк повністю за нього з постачальником не розрахувався, внаслідок чого за у нього утворилася заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 24.10.2018 №357 «Про початок опалювального сезону 2018-2019 у м.Сміла» вирішено теплопостачальним організаціям міста розпочати у м. Сміла опалювальний сезон 2018-2019 з 25 жовтня 2018 року, в першу чергу забезпечивши подачу теплової енергії лікувальним закладам, дитячим дошкільним та навчальним закладам (Т.1 а.с. 29).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №717-р «Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року» з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2018/19 року Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» необхідно, зокрема, укласти до 15 жовтня 2018 року договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №357 та принципу недискримінації.

З метою своєчасного початку опалювального сезону 2018-2019 років та відповідно до вказаних нормативних актів позивач звернувся до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» щодо укладення договору на постачання природного газу (листи від 25.07.2018 №983 та 16.11.2018 №1420 (Т.1 а.с.24-27), однак НАК «Нафтогаз України» висловила свою готовність розглянути питання щодо забезпечення природним газом об`єктів КП «Смілакомунтеплоенерго» після отримання копій документів, які свідчать про повернення цілісного майнового комплексу для вироблення та постачання теплової енергії КП «Смілакомунтеплоенерго» (на виконання рішення Вищого господарського суду України від 14.12.2017 у справі №925/459/17); підписання тристороннього договору про переведення боргу від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» на Комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго» (лист від 20.08.2018 №26-5283/1.2-18) (Т.1 а.с. 28).

15.11.2018 на позачерговому засіданні Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій за участю Президента України П.О.Порошенка з питання «Про запобігання виникненню надзвичайної ситуації у м. Смілі Черкаської області, пов`язаною із відсутністю теплопостачання» вирішено рекомендувати НАК «Нафтогаз України» разом з Черкаською облдержадміністрацією та за участю Смілянської міської ради невідкладно забезпечити газопостачання джерел теплової енергії теплогенеруючих та теплопостачальних організацій м. Сміли і невідкладно укласти необхідні договори та про виконання доповісти Президентові України до 21 години 15 листопада 2018 року, що підтверджується протоколом №9 (Т.1 а.с. 34).

У зв`язку з неукладеністю договору на постачання газу між Публічним акціонерним товариством «НАК «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством «Смілакомунтеплоенерго», у листопаді 2018 року останнє скористалося бездоговірним відбором газу, внаслідок чого Публічне акціонерне товариство «Черкасигаз» нарахувало комунальному підприємству за листопад 2018 року 30 971 059,20 грн відшкодування послуг балансування (Т.1 а.с. 36).

26.12.2018 між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (кредитором -відповідач1 у справі), в особі голови правління ОСОБА_2., що діє на підставі довіреності від 21.12.2017 №14-218, Товариством з обмеженою відповідальністю «СМІЛА ЕНЕРГОІНВЕСТ» (первісним боржником - відповідач2 у справі), в особі директора ОСОБА_3., що діє на підставі Статуту, та Комунальним підприємством «Смілакомунтеплоенерго» (новим боржником - позивач у справі), в особі в.о. директора ОСОБА_1., що діє на підставі Статуту, було укладено договір про переведення боргу №14/3524/18 (далі - договір, Т.1 а.с. 18), за умовами якого за цим договором за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника свій борг, який виник у первісного боржника перед кредитором за договором купівлі-продажу природного газу від 15.12.2015 №2155/16-БО-36, укладеним між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 договору сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладання даного договору дорівнює 7410331,38 грн, у тому числі: 7410331,38 грн основний борг.

У Розділі 3 договору встановлено обов`язки сторін, зокрема:

відповідно до пункту 3.2 договору новий боржник зобов`язується перерахувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 15.12.2015 №2155/16-БО-36;

відповідно до пункту 3.3 договору первісний боржник зобов`язується протягом двох робочих днів з моменту набрання чинності цим договором передати новому боржнику всі документи, що стосуються предмету цього договору.

Згідно з пунктом 4.1 договору новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у розмірах, передбачених договором купівлі-продажу природного газу від 15.12.2015 №2155/16-БО-36.

Відповідно до пункту 6.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

26.12.2018 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (кредитором) та Комунальним підприємством «Смілакомунтеплоенерго» (боржником) було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ №182/4/1730-РЗ (далі - договір реструктуризації, Т1 а.с. 119-122), за умовами якого сторони домовились про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний боржником для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води, що виникла у боржника перед кредитором станом на 1 липня 2016 року та не погашена до 31 липня 2016 року згідно з договором про переведення боргу від 26.12.2018 №14/3524/18, за яким боржник прийняв на себе борг Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» за договором купівлі-продажу (постачання) природного газу від 15.12.2015 №2155/16-БО-36 (далі-заборгованість), шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення.

26.12.2018 між Смілянською міською радою (далі - гарант), Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (далі - денефіціар) та Комунальним підприємством «Смілакомунтеплоенерго» (далі - принципал) було укладено договір про надання місцевої гарантії №182/4/1730-МГ (далі - договір про надання гарантії, Т.1 а.с. 125-128), за умовами якого гарант гарантує (надає гарантію) перед бенефіціаром належне виконання принципалом умов договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ №182/4/1730-РЗ від 26.12.2018 між принципалом і бенефіціаром.

Гарантія надається на суму реструктуризованої заборгованості (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводить за рахунок видатків державного бюджету (п. 1.3 договору про надання гарантії).

Надана в межах цього договору Гарантія є безвідкличною та безумовною (п. 1.5. договору про надання гарантії).

Сума і валюта гарантії 7410331,38 грн. Строк дії гарантії дорівнює 5 років та 2 місяці з моменту укладення даного договору (п.п. 2.1. та 2.2. договору про надання гарантії).

Гарантія надається шляхом укладення сторонами цього договору та набуває чинності з моменту його підписання всіма сторонами (пункт 2.4. договору про надання гарантії).

Позивач вказує, що умови договору про переведення боргу є неприйнятними, вкрай невигідними для комунального підприємства, а сам договір укладено під впливом тяжких обставин, що є підставою для визнання його недійсним. Вказані обставини й стали причиною звернення позивача до суду з вимогою про визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач повинен довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої статті 207 Господарського кодексу, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством «Смілакомунтеплоенерго» було укладено договір про переведення боргу, який виник у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест», згідно з укладеним з Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» договору постачання природного газу №2155/16-БО-36 від 15.12.2015 щодо оплати поставленого у 2016 році природного газу.

У день укладення договору про переведення боргу між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (кредитором) та Комунальним підприємством «Смілакомунтеплоенерго» (боржником) було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний, за умовами якого сторони домовились про реструктуризацію кредиторської заборгованості.

Вказаний договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ було укладено за погодженням з Смілянською міською радою, що підтверджується наявністю підпису представника Смілянської міської ради, скріпленого печаткою, на останньому аркуші договору про реструктуризацію заборгованості.

Сума заборгованості, що підлягає реструктуризації відповідно до пунктів 1 і 2 договору, становить 7410331,38 грн, що підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків, який в обов`язковому порядку додається до договору та є його невід`ємною частиною (п. 3 договору реструктуризації).

За договором реструктуризації боржник зобов`язався виплатити в повному обсязі заборгованість, шляхом перерахування щомісяця коштів з поточного рахунка боржника на поточний рахунок кредитора рівними частинами починаючи з першого числа місяця, в якому укладено договір, відповідно до графіка погашення заборгованості згідно з додатком, який є його невід`ємною частиною, не пізніше останнього числа відповідного місяця.

Реструктуризація заборгованості боржника була узгоджена з Смілянською міською радою Черкаського району, що діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішення про виконання зобов`язань боржника від 09.11.2018 №80-2/VII (пункт 9 договору реструктуризації).

Орган, що погоджує договір (далі - гарант), гарантує виконання боржником зобов`язань за договором на суму заборгованості, що підлягає реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої здійснюється за рахунок видатків державного бюджету). Відповідальність гаранта перед кредитором обмежується сумою заборгованості (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої здійснюється за рахунок видатків державного бюджету), яка становить 7410331,38 грн (пункти 10 та 11 договору реструктуризації).

Судом також встановлено, що між Смілянською міською радою, як гарантом, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством «Смілакомунтеплоенерго» було укладено договір про надання місцевої гарантії, за умовами якого гарант гарантує (надає гарантію) перед бенефіціаром належне виконання принципалом умов договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ.

Отже, договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ укладались за погодженням з власником Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» - Смілянською міською радою. Договори про надання місцевої гарантії є тристоронніми, і міська рада виступає гарантом виконання зобов`язань позивача перед Публічним акціонерним товариством «Нафтогаз України» за цими договорами.

Зі змісту оскаржуваного договору, договору реструктуризації та договору про надання гарантії вбачається, що від імені позивача договори було підписано виконуючим обов`язки директора Тисленком Ігорем Вікторовичем.

Із Статуту Комунального підприємств «Смілакомунтеплоенерго вбачається, що Комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго», за організаційно-правовою формою є комунальним підприємствоя, яке створене відповідно до Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Засновником Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» є територіальна громада в особі Смілянської міської ради.

Розпорядженням Смілянської міської ради Черкаської області від 11.12.2018 №206-к на ОСОБА_1 - майстра по контрольно-вимірювальних приладах і автоматизації Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» було покладено виконання обов`язків директора Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго».

Отже, ОСОБА_1 виконував обов`язки директора позивача на підставі дійсного (не скасованого у відповідний період) розпорядження засновника підприємства - Смілянської міської ради.

Судом також встановлено, що починаючи з 27.12.2018 позивач проводить оплату за договорами про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ. Враховуючи викладене, наявність укладеного між позивачем та відповідачем1 оскаржуваного договору свідчить про те, що обидві сторони бажали укласти договір, і що їхнє волевиявлення відповідає їх внутрішній волі а договір виконувався його сторонами.

Щодо посилання позивача на невідповідність оскаржуваного договору вимогам частини 3 статті 732 Господарського кодексу України про необхідність попереднього отримання рішення органу, до сфери управління якого належить позивач, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом договору, становить більше 25 відсотків вартості активів підприємства суд зазначає.

Частиною 5 статті 732 Господарського кодексу України передбачено, що значне господарське зобов`язання, вчинене з порушенням порядку, передбаченого частинами першою - четвертою цієї статті, може бути визнане судом недійсним за позовом державного унітарного підприємства або органу, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.

Відповідно до пунктів 1 та 10 статті 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Комунальне унітарне підприємство це вид підприємства, що засноване на базі відокремленої частини комунальної власності одним власником - територіальною громадою в особі компетентного органу місцевого самоврядування у розпорядчому порядку. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. Комунальні підприємства, що перебувають у віданні районної чи обласної ради, становлять спільну власність територіальних громад.

Статтею 732Господарського кодексу України врегульовано питання значних господарських зобов`язань державного унітарного підприємства.

Так, відповідно до частини 1 статті 732Господарського кодексу України визначено, що значним господарським зобов`язанням державного унітарного підприємства визнається господарське зобов`язання, що вчиняється державним унітарним підприємством, якщо ринкова вартість майна, робіт, послуг, що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності.

При цьому рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить більше 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство (частина 3 статті 732 Господарського кодексу України).

У свою чергу визначення термінів державне комерційне підприємство та державне унітарне підприємство наведені у статтях 74 та 73 Господарського кодексу України відповідно, не є тотожними.

Отже, норма частини 3 статті 732 Господарського кодексу України, яка регулює питання діяльності державного унітарного підприємства, не може бути застосована до правовідносин між позивачем та відповідачем1 з огляду на те, що норма частини 10 статті 78 Господарського кодексу України містить посилання на державне комерційне підприємство.

Щодо доводів позивача про обмеження позивача у вчиненні оскаржуваного договору, то суд зазначає, що пунктом 2.5 Статуту позивача визначено, що позивач має право укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем в суді, господарчому та третейському суді. Власник має право обмежувати укладання угод, набуття майнових та особистих немайнових прав Підприємства у разі, коли такі дії не відповідають інтересам місцевого самоврядування, або можуть завдати шкоди Підприємству.

Надаючи повноваження в.о. директора Тисленку І.В., Смілянська міська рада не обмежувала останнього на укладання будь-яких угод, діяла виключно в інтересах територіальної громади щодо надання житлово-комунальних послуг у період опалювального сезону 2018-2019 років.

У пункті 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 роз`яснено, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

У зв`язку з наведеним, господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 Цивільного кодексу України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Судом встановлено, що договір про переведення боргу був укладений від імені позивача в.о. директора - ОСОБА_1 , який діяв на підставі статуту, що свідчить про обізнаність та підтверджується факт схвалення позивачем оскаржуваного договору та прийняття його до виконання.

Більш того, відповідно до частина 1 статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у пункті 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як свідчать долучені до матеріалів справи банківські виписки на виконання прийнятого на себе за договором про переведення боргу боргового зобов`язання позивач сплачує на користь відповдіача1 грошові кошти, що свідчить про те, що позивач вчиняє дії, які свідчать про прийняття та схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені її представником.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що ним не встановлено наявність визначених законом, у тому числі й приписам частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підстав визнання недійсним спірного договору про переведення боргу від 26.12.2018 №14/3524/18 в момент його вчинення.

Відповідно до частини 1 статті 233 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Суд зазначає, для визнання правочину таким, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах необхідно встановити, що при його вчиненні особа не мала відповідної волі, оскільки її формування здійснюється за таких обставин, що змушує особу вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Під тяжкими обставинами необхідно розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне, фінансове, соціальне чи інше становище, а його крайні форми, наприклад, загроза банкрутства та інші обставини, для усунення чи пом`якшення яких необхідне термінове укладення правочину. Підставами визнання правочину, укладеного на вкрай невигідних умовах, може слугувати, наприклад, надзвичайно низька винагорода, порівняно з ціною відчуженої речі, виконаної роботи, наданої послуги. Однак для кваліфікації правочину за статтею 233 Цивільного кодексу необхідна обов`язкова наявність зазначених двох умов: такий правочин особа вчиняє добровільно (тут немає насильства), але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини.

Діючим законодавством України не зобов`язано позивача укладати договір постачання природного газу виключно з Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», законодавством закріплено принцип вільного вибору постачальника природного газу та вільної добросовісної конкуренції, а також можливість укласти договір постачання природного газу з будь-яким постачальником. Отже, позивач з метою недопущення зриву опалювального сезону 2018-2019 років мав право та можливість укласти договори постачання з будь-яким постачальником природного газу, який здійснює свою діяльність на ринку природного газу. Тому, доводи позивача про те, що оскаржуваний договір був єдиним засобом для відновлення теплопостачання у м. Сміла у 2018 році і цей договір було укладено на вкрай невигідних умовах, є безпідставними та помилковими.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 цього Кодексу).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Кодексу).

Дослідивши надані позивачем докази, з огляду на доводи позивача та наявні в матеріалах справи докази суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено існування тяжких обставин (їх крайньої форми), з якими вимоги статті 233 Цивільного кодексу України пов`язують недійсність правочину, не надано суду жодних належних та допустимих доказів неможливості укладення договору купівлі-продажу природного газу з іншим постачальником.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, сплачений позивачем за подання позову судовий збір покладається на позивача та йому не відшкодовується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене 18.09.2020.

Суддя О.І.Кучеренко