ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2020 р. Справа№ 910/7361/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 27.08.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 (повний текст рішення підписано 01.11.2019)

у справі №910/7361/19 (суддя Картавцева Ю.В)

за позовом Комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа»

до 1) Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

2) Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Укртрансгаз»

про визнання права, визнання дій протиправними та визнання правомірними дій

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року Комунальне підприємство Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» (надалі - КП «Тетіївтепломережа», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - АТ «НАК «Нафтогаз України», відповідач-1) та Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (надалі - АТ «ОГС «Київоблгаз», відповідач-2) про визнання права, визнання дій протиправними та визнання правомірними дій, у якому позивач просить суд: визнати право позивача на використання (споживання) природного газу для виробництва теплової енергії у обсягах, встановлених у п. 2,1 договору від 19.10.2016 № 1759/1617-ТЕ-17, укладеному із АТ «НАК «Нафтогаз України» щодо кожного місяця такого споживання; визнати протиправною відмову АТ «НАК «Нафтогаз України» у видачі номінацій позивачу на використання (споживання) природного газу для виробництва теплової енергії у обсягах, встановлених у п. 2.1 договору від 19.10.2016 № 1759/1617-ТЕ-17, укладеному із АТ «НАК «Нафтогаз України»; визнати протиправною відмову АТ «НАК «Нафтогаз України» у підписанні актів приймання-передачі природного газу для виробництва теплової енергії щодо кожного місяця такого споживання, відповідно до умов договору від 19.10.2016 № 1759/1617-ТЕ-17; визнати правомірним (санкціонованим) відбір (використання, споживання) природного газу позивачем у кожному місяці такого споживання, відповідно до умов договору від 19.10.2016 № 1759/1617-ТЕ-17; визнати протиправними дії АТ «ОГС «Київоблгаз» щодо встановлення несанкціонованого відбору природного газу, використаного позивачем в опалювальному періоді 2016-2017 для виробництва теплової енергії, в межах укладеного між позивачем та АТ «НАК «Нафтогаз України» договору від 19.10.2016 № 1759/1617-ТЕ-17.

У відзиві на позовну заяву, відповідач-1 заперечив проти заявленого позову та просив відмовити в його задоволенні з огляду на те, що факт укладання договору не свідчить про здійснення поставки природного газу; відсутність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний період для потреб споживача на законодавчому рівні виключає можливість поставки природного газу та розподілу природного газу оператором ГРМ; у зв`язку з наявною заборгованістю за спожитий природний газ, низький рівень розрахунків, відповідач 1 не мав правових підстав для підтвердження позивачу планових обсягів природного газу на грудень 2016 та січень 2017; відповідач обрав неналежні способи захисту.

Відповідач-2 у своєму відзиві на позов також заперечив проти його задоволення з тих підстав, що позивач здійснював відбір природного газу без підтвердженої номінації. Відповідач-2 не встановлював позивачу несанкціонований відбір природного газу, використаного позивачем в опалювальний період 2016-2017 роки, так як у відповідача-2 відсутні на це повноваження.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2019 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (надалі - АТ «Укртрансгаз», третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі №910/7361/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/7361/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Тарасенко К.В., Станік С.Р.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.12.2019 у справі №910/7361/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі № 910/7361/19 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.01.2020 у справі №910/7361/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 поновлено скаржнику пропущений строк на звернення з апеляційною скаргою, відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду на 20.02.2020.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Тетіївської міської ради від 09.10.19 № 704-23-VII «Про безоплатне прийняття із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області до комунальної власності Тетіївської міської об`єднаної територіальної громади комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» прийнято безоплатно у комунальну власність Тетіївської міської об`єднаної територіальної громади в особі Тетіївської міської ради комунальне підприємство Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» (). Засновником комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» () визнано Тетіївську міську раду. Змінено назву комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» на комунальне підприємство «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради.

У відзивах на апеляційну скаргу, АТ «НАК «Нафтогаз України», АТ «Укртрансгаз» заперечили проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі позивача, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 22.10.2019 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, відповідач-1 та третя особа просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

АТ «ОГС «Київоблгаз» у відзиві на апеляційну скаргу просило скаргу задовольнити частково та змінити мотивувальну частину рішення вказавши, що фактично природній газ не було відібрано та спожито позивачем, а фактично природній газ було поставлено ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та спожито позивачем. В іншій частині відповідач-2 просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 розгляд справи відкладено на 19.03.2020.

З метою недопущення розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема представників учасників справи та працівників суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2020 повідомлено учасників справи №910/7361/19, що 19.03.2020 розгляд справи не відбудеться.

Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України №343 від 04.05.2020, якою послаблено заборони встановлені Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020, справу №910/7361/19 призначено до розгляду на 11.06.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. 11.06.2020 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.06.2020 у справі №910/7361/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2020 справу №910/7361/19 прийнято до провадження колегією суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю., справу призначено до розгляду на 09.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2020 за клопотанням третьої особи розгляд справи відкладено на 27.08.2020.

У судове засідання 27.08.2020 з`явилися представники сторін.

Представник Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Судові витрати покласти на відповідачів.

Представники АТ «НАК «Нафтогаз України», АТ «Укртрансгаз» у судовому засіданні також надали суду свої пояснення по справі в яких, заперечили проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзивах на скаргу та просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник АТ «ОГС «Київоблгаз» у своїх поясненнях підтримав доводи викладені у відзиві на скаргу та просив змінити мотивувальну частину рішення з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції 19.10.2016 між Комунальним підприємством Київської обласної ради «Тетіївтепломережа», як споживачем (позивач) та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (найменування змінене на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»), як постачальником (відповідач-1) був укладений договір №1759/1617-ТЕ-17 постачання природного газу (далі - договір).

Відповідно до умов договору сторони, керуючись Законом України «Про ринок природного газу», постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», іншими нормативно-правовими актами дійшли згоди про наступне: постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору природний газ, що передається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Пунктами 2.1 та 2.2 договору сторони погодили, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 826 тис.куб.м. Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором (далі - планований обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 цього договору.

Згідно із п.2.6 договору розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ «Київоблгаз», з яким споживач уклав відповідний договір (договори).

Пунктами 3.1 та 3.2 договору передбачено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання - передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п.3.4 договору).

Відповідно до п.3.5 договору споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику: завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором), підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник, акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акту приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акту (п.3.6 договору).

Регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 (п.5.1 договору).

Згідно з пунктами 5.2, 5.3, 5.4 договору ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором становить 4942,00,00 грн, крім того податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн. Реалізація природного газу споживачеві за ціною, визначеною в п.5.2 цього договору, здійснюється за умови: наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених законодавством); виконання споживачем, на якого станом на 30.09.2015 поширювалася дія статті Закону України «Про теплопостачання», обов`язку щодо відкриття рахунка із спеціальним режимом використання. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 договору).

Споживач зобов`язаний, зокрема, самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу в разі порушення строків оплати за договором постачання природного газу; в разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного споживачу (п.п.4 п.7.2 договору).

Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором (п.п.6 п.7.2 договору).

Постачальник має право припинити або обмежити використання природного газу споживачеві у разі у разі несанкціонованого відбору природного газу або втручання в роботу комерційних вузлів обліку; відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу для забезпечення об`єктів газоспоживання споживача (п.п.1 п.7.3 договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12.1 договору).

Судом встановлено, що листом від 12.10.2016 №132 позивач надав відповідачу гарантійний графік погашення заборгованості за опалювальним період 2015-2016 роки.

Судом встановлено, що позивачем було направлено відповідні акти приймання-передачі природного газу.

Листами за вих.№26-273/1.8-17 від 16.01.2017, №26-1654/1.2-17 від 16.02.2017 відповідач повернув акти приймання-передачі природного газу без підписання з тих підстав, що у позивача наявний обсяг заборгованості у минулі періоди, а також з огляду на відсутність підтвердження планового обсягу номінації.

Позивач зазначає, що відповідач, всупереч прийнятих на себе зобов`язань за договором не надав позивачу підтверджених номінацій на постачання природного газу протягом опалювального сезону 2016/2017 років, що свідчить про порушення, на думку позивача, відповідачем права позивача на отримання та споживання природного газу у обсягах, що визначені вказаним договором.

За наведених обставин, позивач просить суд: визнати право позивача на використання (споживання) природного газу для виробництва теплової енергії у обсягах, встановлених у п. 2,1 договору від 19.10.2016 № 1759/1617-ТЕ-17, укладеному із АТ «НАК «Нафтогаз України» щодо кожного місяця такого споживання; визнати протиправною відмову АТ «НАК «Нафтогаз України» у видачі номінацій позивачу на використання (споживання) природного газу для виробництва теплової енергії у обсягах, встановлених у п. 2.1 договору від 19.10.2016 № 1759/1617-ТЕ-17, укладеному із АТ «НАК «Нафтогаз України»; визнати протиправною відмову АТ «НАК «Нафтогаз України» у підписанні актів приймання-передачі природного газу для виробництва теплової енергії щодо кожного місяця такого споживання, відповідно до умов договору від 19.10.2016 № 1759/1617-ТЕ-17; визнати правомірним (санкціонованим) відбір (використання, споживання) природного газу позивачем у кожному місяці такого споживання, відповідно до умов договору від 19.10.2016 № 1759/1617-ТЕ-17; визнати протиправними дії АТ «ОГС «Київоблгаз» щодо встановлення несанкціонованого відбору природного газу, використаного позивачем в опалювальному періоді 2016-2017 для виробництва теплової енергії, в межах укладеного між позивачем та АТ «НАК «Нафтогаз України» договору від 19.10.2016 № 1759/1617-ТЕ-17.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

При цьому за частиною другою статті 5 Господарського процесуального кодексу України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, місцевий господарський суд вірно звернув увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тоді-як позовні вимоги у даній справі на забезпечення поновлення прав не спрямовані.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Вирішуючи господарський спір, місцевий господарський суд вірно вказав, що суд має з`ясувати, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про визнання за ним права на споживання природного газу за договором, визнання санкціонованим відбору природного газу за договором, про визнання відмови відповідача 1 щодо видачі номінацій природного газу за договором протиправною, про визнання відмови відповідача 1 щодо підписання актів протиправною, про визнання протиправними дій відповідача-2 щодо встановлення несанкціонованого відбору природного газу в опалювальному періоді 2016/2017 років.

Як зазначалось вище, пунктами 2.1 та 2.2 договору сторони погодили, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 826 тис.куб.м.

При цьому, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, судом було встановлено, що протягом спірного періоду відповідачем не були підтверджені позивачу планові обсяги (номінації) природного газу та не було підписано акти приймання-передачі природного газу. Водночас матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджується, що фактично природний газ було відібрано та спожито позивачем, що останнім також не заперечується.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується, що позивачем заявлено вимоги, які спрямовані на підтвердження факту правомірності поставки газу та визнання існування права у минулому, а не визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання.

Висновку про те, чи існувало у позивача право на споживання газу на певних умовах у визначений період у минулому, суд може дійти, розглядаючи спір, зокрема, за вимогою, спрямованою до позивача, яка, як зазначає позивач, може бути до нього гіпотетично заявлена. Натомість вимога про визнання права у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутись, сама по собі ефективним способом захисту не є, і у разі задоволення позову не можливо відновлення становище, яке існувало у позивача, до того, як його право за його твердженням було порушено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №910/6642/18 від 14.06.2019.

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду також погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги про визнання протиправними дій, за своєю суттю є вимогами про встановлення обставин та надання їм правової оцінки як неналежного виконання зобов`язання учасником господарської діяльності, тобто позивач фактично просить установити певні обставини та надати їм правову оцінку.

Однак, як вірно вказав суд першої інстанції, рішення суду саме по собі повинне бути не декларативним, а виконуваним, тобто акт правосуддя повинен мати форму реалізації в майбутньому (власне, за наслідками чого і здійснюється відновлення порушених прав).

Отже, оцінюючи обрані позивачем способи захисту в частині визнання дій протиправними з точки зору їх ефективності, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що дані способи захисту не є належними та ефективними, оскільки навіть у разі їх задоволення, такі способи захисту не можуть забезпечити захист та реальне відновлення прав та інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду про відмову у задоволенні даного позову.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі КП «Тетіївтепломережа» на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі №910/7361/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі №910/7361/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Комунальне підприємство «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради.

4. Матеріали справи №910/7361/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 21.09.2020

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала