ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 910/18930/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Пелехатій А.О.

за участю представників сторін:

від позивача:Саєнко Р.К. (на підставі довіреності);

від відповідача: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства „Укртрансгаз (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельна компанія „Квірту (65026, м. Одеса, площа Грецька, буд. 7А)

про зобов`язання вчинити дії та стягнення 1103611,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 27.12.2019 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява за позовом Акціонерного товариства „Укртрансгаз до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельна компанія „Квірту, в якій позивач просив суд зобов`язати відповідача виконати в натурі зобов`язання, передбачені договором № від 02.08.2018, а саме: поставити обладнання: апарат повітряного охолодження масла АПОО 210.8.6,5К-ПМ2: ТЕН для підігріву масла L = 2м; ТЕН для підігріву масла L = 3м; манометр МП-100-1-1,0-1,6МПа; розгалужувач інтерфейсу RS-422/485 (ПР-6); виконати будівельно-монтажні роботи та пусконалагоджувальні роботи та стягнути з відповідача пеню у розмірі 682097,35 грн. та штраф у розмірі 421513,68 грн., а також судовий збір у розмірі 16554,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором № від 02.08.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2020 року матеріали позовної заяви у справі №910/18930/19 було передано за підсудністю до Господарського суду Одеської.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/18930/19 розподілено судді Господарського суду Одеської області Невінгловській Ю.М.

Враховуючи положення ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких спори між судами щодо підсудності не допускаються, ухвалою господарського суду від 05.03.2020 року, за даним позовом було відкрито провадження у справі №910/18930/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.03.2020 року.

20.03.2020 року від позивача до суду надійшло клопотання вх. ГСОО №7270/20 про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано встановленням на всій території України карантину через спалах у світі коронавірусу.

Ухвалою суду від 20.03.2020р. повідомлено учасників справи №910/18930/19, що судове засідання, призначене на 25.03.2020 о 13:45 год., не відбудеться у зв`язку з оголошенням на державному рівні карантину з 12 березня до 3 квітня 2020р. та введенням обмежувальних протиепідемічних заходів. Судом також було зазначено, що про дату, час та місце судового засідання учасників справи буде повідомлено додатково після скасування обмежувальних протиепідемічних заходів.

Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

При цьому Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019) від 30.03.2020р., який набрав чинності 02.04.2020р., було внесені зміни, зокрема, до ст. 197 ГПК України.

На виконання Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019) від 30.03.2020р. наказом ДСА України №196 від 23.04.2020р. було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, яким регламентовано: порядок подання заяви про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції; порядок проведення судового засідання в режимі відео конференції; зберігання архівних копій; зберігання робочих копій.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року, враховуючи наявність в Господарському суді Одеської області технічної можливості проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відповідно до п.4 ст.197 ГПК України, що забезпечить з одного боку можливість розгляду справи у розумний строк, та, водночас, сприятиме запобіганню поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з метою недопущення створення загрози життю та здоров`ю працівників апарату Господарського суду Одеської області, суддів, учасників судових справ та відвідувачів суду, підготовче засідання у даній справі було призначено на 19.06.2020 року.

У судовому засіданні від 19.06.2020 року судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 22.07.2020 року.

У судовому засіданні від 22.07.2020 року судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 05.08.2020 року.

Ухвалою суду від 05.08.2020 року, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 11.08.2020 року. При цьому з метою економії процесуального часу, даною ухвалою суду було визначено дату наступного судового засідання для розгляду справи по суті на 09.09.2020р. о 14:00.

У судовому засіданні від 11.08.2020р. судом було оголошено перерву у розгляді справи до 09.09.2020 року.

У судовому засіданні 09.09.2020 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ТОВ „БК „Квірту про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у судові засідання не з`являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частин 4, 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Водночас, ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Із змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення, які направлялись судом відповідачу були повернуті поштою із відміткою у довідці поштової установи Інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення та „Адресат відсутній за вказаною адресою, суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 09.09.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено сторонам, що повне рішення буде складено 21.09.2020р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено під час розгляду справи, 02.08.2018 року між АТ „Укртрансгаз (надалі замовник) та ТОВ „Квірту (надалі підрядник) укладено договір № (надалі договір) згідно умов якого, замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик власними та залученими силами і засобами виконати відповідно до умов цього договору „Капітальний ремонт системи охолодження масла на ГПА-10-01 ст. №5 на компресорній станції Ромненська-3 Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (Будівельні роботи та поточний ремонт) (дачі - роботи), в повному обсязі відповідно до чинних нормативних документів, проектної, технічної та кошторисної документації, а замовник зобов`язується на умовах договору прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

У відповідності до п. 2.1 договору, ціна договору становить 6021624,00 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 1003604,00 грн., з якої: вартість матеріалів та робіт складає 799944,00 грн., в тому числі ПДВ (20 %) - 133324,00 грн.; вартість обладнання складає 5221680,00 грн., в тому числі ПДВ (20%)- 870280,00 грн.

За умовами п. 3.1 договору, передбачені цим договором роботи підрядник виконує із своїх матеріалів, а також обладнання, поставку якого, як і початок виконання робіт за цим договором підрядник здійснює після отримання від замовника відповідного письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт. Підрядник в рамках виконання договору зобов`язаний поставити обладнання згідно специфікації (додаток № 3), яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.3 договору, підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 180 календарних днів з дати отримання від замовника письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт та виконати роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт, який є невід`ємною частиною договору (додаток № 2).

У пункті 3.7 договору визначено, що підрядник поставляє обладнання згідно специфікації (додаток №3). Поставку обладнання підрядник здійснює власним транспортом та за свій рахунок.

За приписами п. 3.8 договору, в момент передачі обладнання підрядник зобов`язаний надати замовнику: видаткову накладну на обладнання; податкову накладну, оформлену відповідно до умов пунктів 6.5. 6.7 розділу 6 договору, а також статті 201 Податкового кодексу України; товарно-транспортну накладну.

Умовами п. 3.9 договору визначено, що приймання обладнання по кількості проводиться по видатковій накладній підрядника. У випадку відсутності видаткової накладної замовник має право не приймати поставлене обладнання, а у випадку прийняття, складається акт про фактичну наявність обладнання, де вказується фактична кількість та найменування обладнання. Акт про фактичну наявність обладнання має бути підписаний уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 3.12 та п. 3.16 договору, передача в монтаж оприбуткового замовиком обладнання підряднику оформлюється актом передачі обладнання в монтаж. Після закінчення виконання робіт підрядник передає замовнику змонтоване обладнання, шляхом оформлення акту здачі змонтованого обладнання.

Згідно п. 3.17 договору, замовник передає підряднику один комплект затвердженої технічної та проектної документації не пізніше 10 календарних днів з дати укладення договору.

Положеннями п. 3.20 встановлено, що підрядник завчасно і у письмовій формі інформує замовника про можливе сповільнення або призупинення виконання робіт за незалежних від нього обставин. Замовник зобов`язаний виконати необхідні заходи для усунення цих обставин.

За приписами п. 5.2 та п. 5.3 договору, здавання-приймання виконаних робіт після їх закінчення здійснюється у відповідності з чинним порядком і оформлюється актом виконаних робіт (форма КБ-2в). Разом з актами виконаних робіт, підрядник зобов`язується за результатами виконаних робіт надати замовнику виконавчу документацію по об`єкту, виконану у відповідності до діючих нормативних документів.

У відповідності до п. 12.1 договору, договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 31.05.2019 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За умовами розділу 14 договору, додатками до договору є кошторисна документація, графік виконання робіт та специфікація.

Відповідно до змісту специфікації (а.с. 98) вартість обладнання, що має бути поставлено ТОВ „БК „Квірту за вказаним договором становить 5221680,00 грн.

За змістом статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналізуючи зміст укладеного між сторонами договору № від 02.08.2018р. суд зазначає, що вказаний договір, за своєю правовою природою є договором змішаного типу оскільки містить в собі елементи договору поставки, в частині обов`язку передачі у власність замовника обладнання, а також, договору підряду, в частині обов`язку підрядника виконати роботи.

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення щодо договору поставки містяться і у ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Положеннями ст. 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно додатку №2 „Графік виконання робіт до договору термін виконання всіх робіт згідно договору складає 180 календарних днів, зокрема, 1) поставка обладнання 50 календарних днів з дати отримання дозволу на поставку обладнання від замовника; 2) будівельно-монтажні роботи 110 календарних днів з дати отримання дозволу на початок робіт від замовника; 3) пусконалагоджувальні роботи 20 календарних днів після завершення робіт п.2 та паралельно з п. 1.

Як стверджує позивач дозвіл на початок робіт та поставку обладнання (а.с. 102) був отриманий відповідачем 19.03.2019 року, докази супротивного в матеріалах справи відсутні.

Отже, з огляду на зазначене та з урахуванням графіку виконання робіт ТОВ „БК „Квірту мало здійснити поставку обладнання по 08.05.2019 року, виконати будівельно-монтажні роботи по 08.07.2019 року (з урахуванням припадання кінцевого строку (07.07.2019р.) на вихідний день) та пусконалагоджувальні роботи по 29.07.2019 року (з урахуванням припадання кінцевого строку (27.07.2019р.) на вихідний день).

При цьому, судом при визначені кінцевого строку (терміну) виконання робіт та поставки обладнання враховано, що у відповідності до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з положеннями ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 846 Цивільного кодексу України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За приписами ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як стверджує позивач, на момент звернення з відповідним позовом, підрядником взагалі не виконано роботи за договором № від 02.08.2018р., а також не поставлено обладнання.Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Між тим, в порушення вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не надано належних доказів з яких би суд міг дійти висновку щодо виконання ТОВ „БК „Квірту підрядних робіт за договором № від 02.08.2018р., як і доказів виконання обов`язків за вказаним договором в частині поставки відповідного обладнання у власність позивача.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач, в порушення вимог ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України неналежно виконав умови договору № від 02.08.2018р., а саме, взагалі не здійснив поставку обладнання та не виконав підрядні роботи, докази супротивного в матеріалах справи відсутні.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Предметом позову у даній справі, зокрема, є вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 682097,35 грн. за прострочення виконання зобов`язання з виконання підрядних робіт та поставки обладнання, а також штрафу у розмірі 421513,68 грн. за прострочення виконання робіт та поставки обладнання понад 30 днів виходячи із розміру вартості робіт з яких допущено прострочення та вартості обладнання що підлягало поставки.

Водночас, суд зауважує, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Статтею 627 Цивільного кодексу України також встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно п. 1 ст. 628 цього кодексу, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, як вбачається із умов договору № від 02.08.2018р., сторони, за взаємною згодою, передбачили відповідальність підрядника - ТОВ „БК „Квірту, за порушення строків виконання робіт у вигляді сплати пені замовнику у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено порушення строку виконання, за кожний день такого прострочення, а за прострочення виконання робіт понад тридцять днів підрядник додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вартості робіт з яких допущено порушення. Сплата пені та/або додаткового штрафу не звільняє підрядника від виконання зобов`язання (п. 8.2 договору).

Отже, при визначенні розміру штрафних санкцій, суд керується положеннями договору, якими передбачено відповідальність відповідача, як підрядника за договором № від 02.08.2018р., який в свою чергу розцінюється судом у даному випадку як джерело матеріального права.

Суд, перевіривши розрахунок суми штрафу у розмірі 55996,08 грн., заявленої до стягнення за прострочення виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт понад 30 днів, вважає його вірним та обґрунтованим.

При цьому, перевіривши розрахунок позивача в частині нарахування пені у розмірі 55495,75 грн. за прострочення зобов`язань щодо виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт, суд встановив його часткову помилковість, а саме у визначенні правомірного періоду нарахування пені (дати з якої у позивача виникло право щодо нарахування пені), адже позивачем не враховано положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якою передбачено якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням викладеного, правомірним є нарахування пені за зобов`язаннями щодо виконання будівельних робіт з 09.07.2019р., а за зобов`язаннями щодо виконання пусконалагоджувальних робіт з 30.07.2019р.

Враховуючи вищевикладене суд за допомогою програми „Ліга Закон здійснив власний розрахунок пені за зобов`язаннями щодо виконання підрядних робіт та встановив, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача становить 55412,35 грн.

Розрахунок пені

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір пені за кожний день простроченняСума пені за період прострочення
27796.5030.07.2019 - 16.09.2019490.1 %1362.03
772147.5009.07.2019 - 16.09.2019700.1 %54050.32
Всього---55412,35

Разом з тим, суд зазначає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 626601,60 грн. та штрафу у розмірі 365517,60 грн. нарахованих за прострочення виконання зобов`язань щодо поставки обладнання, виходячи із вартості обладнання, яке мало бути передано у власність позивача, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 547 Цивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як встановлено судом, укладений між сторонами договір № від 02.08.2018р. не містить положень щодо сплати неустойки за порушення зобов`язання з поставки обладнання, а лише передбачає нарахування штрафних санкцій за порушення підрядником строків виконання робіт, які вираховуються із вартості робіт з яких допущено прострочення (п. 8.2 договору), а тому застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені та штрафу за порушення строку виконання зобов`язань в частині передачі у власність позивача обладнання, виходячи із вартості такого обладнання, є неправомірним, в зв`язку з чим вимоги позивача про їх стягнення є такими, що задоволенню не підлягають.

Отже, з урахуванням наведеного загальний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 55412,35 грн. та штрафу - 55996,08 грн.

Щодо вимог АТ „Укртрансгаз про зобов`язання виконати в натурі зобов`язання, передбачені договором № від 02.08.2018р. в частині поставки обладнання та виконання підрядних робіт суд зазначає таке:

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд також зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Натомість, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Отже, невірно обраний спосіб захисту позивачем є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви АТ „Укртрансгаз вбачається, що позивач, звертаючись до суду з позовом про зобов`язання виконати в натурі зобов`язання за договором, обрав спосіб захисту свого права шляхом зобов`язання ТОВ „БК „Квірту здійснити виконання свого зобов`язання за договором № від 02.08.2018р. щодо поставки обладнання за цим договором та виконання підрядних робіт.

Отже, АТ „Укртрансгаз обрало установлений статтею 16 Цивільного кодексу України спосіб захисту права у вигляді примусового виконання обов`язку в натурі.

Однак суд зазначає, що цей спосіб захисту застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019р. у справі № 910/16979/17.

При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача від виконання зобов`язань за договором № від 02.08.2018р. чи вчинення дій щодо уникнення від такого виконання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що фактично позовні вимоги АТ „Укртрансгаз щодо виконання обов`язку відповідачем в натурі направлені на зобов`язання відповідача належним чином виконувати передбачені договором обов`язки, що в силу приписів статті 629 Цивільного кодексу України і так є обов`язковим, а отже заявлені вимоги є неналежним способом захисту.

При цьому, на підставі вимог ч.4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України господарським, судом враховується висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 14.06.2019р. у справі №916/998/18.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення заявлених АТ „Укртрансгаз позовних вимог та щодо стягнення з ТОВ „БК „Квірту пені у розмірі 55412,35 грн. та штрафу у розмірі 55996,08 грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 18475,17 грн. покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Квірту" (65026, м. Одеса, площа Грецька, буд. 7А; ) на користь Акціонерного товариства „Укртрансгаз (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1; ) 55412/п`ятдесят п`ять тисяч чотириста дванадцять/грн. 35 коп. пені та 55996/п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість/ грн. 08 коп. штрафу.

3.В решті позову відмовити.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Квірту" (65026, м. Одеса, площа Грецька, буд. 7А; ) на користь Акціонерного товариства „Укртрансгаз (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1; ) 1671/одна тисяча шістсот сімдесят одна/грн. 97 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 21 вересня 2020 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська