ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2020 р. Справа№ 910/6790/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Калатай Н.Ф.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,

за участю представників:

від позивача - Майстренко О.М, службове посвідчення №1028 від 21.03.2018;

від першого відповідача - Пегза К.К., довіреність б/н від 29.04.2020;

від другого відповідача - Кулинич В.П., довіреність б/н від 28.07.2020;

від третьої особи - Пегза К.К., довіреність б/н від 29.04.2020,

розглянувши апеляційні скарги Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця») та товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 у справі №910/6790/18 (суддя Блажівська О.Є., повний текст складено - 22.02.2019) за позовом Національного антикорупційного бюро України до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця») та товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1 - публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання правочинів недійсними

Встановив наступне.

Національне антикорупційне бюро України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» та товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» про визнання правочинів недійсними.

Як зазначає позивач, в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні від №00000330, детективами Національного антикорупційного бюро України було встановлено, що за результатами проведення відкритих торгів, 27.10.2015 між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вог Аеро Джет» (змінено найменування на товариство з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд») було укладено договір поставки №ЦХП-14-01015-01. При цьому, як стало відомо позивачу, протягом жовтня - листопада 2015 року між сторонами було укладено ряд додаткових угод (додаткові угоди №1 від 28.10.2015, №2 від 02.11.2015, №3 від 05.11.2015, №4 від 13.11.2015, №5 від 27.11.2015) до вказаного договору поставки, якими збільшувалась ціна на дизельне паливо. Позивач вважає, що укладені додаткові угоди суперечать інтересам держави та підлягають визнанню недійсними, оскільки під час укладення таких правочинів ДП «Укрзалізничпостач» не було вчинено жодних дій, спрямованих на максимально ефективне витрачання коштів та забезпечення інтересів держави, а підвищення цін на дизельне паливо згідно додаткових угод відбувалося за відсутності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 у справі №910/6790/18 позовні вимоги Національного антикорупційного бюро України задоволено повністю; визнано недійсною додаткову угоду №1 від 28.10.2015 до договору поставки №ЦХП-14-01015-01 від 27.10.2015, укладену між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вог Аеро Джет»; визнано недійсною додаткову угоду №2 від 02.11.2015 до договору поставки №ЦХП-14-01015-01 від 27.10.2015, укладену між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вог Аеро Джет»; визнано недійсною додаткову угоду №3 від 05.11.2015 до договору поставки №ЦХП-14-01015-01 від 27.10.2015, укладену між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вог Аеро Джет»; визнано недійсною додаткову угоду №4 від 13.11.2015 до договору поставки №ЦХП-14-01015-01 від 27.10.2015, укладену між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вог Аеро Джет»; визнано недійсною додаткову угоду №5 від 27.11.2015 до договору поставки №ЦХП-14-01015-01 від 27.10.2015, укладену між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вог Аеро Джет»; стягнуто з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» на користь Національного антикорупційного бюро України 4 405,00 грн. витрат по сплаті судового збору та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» на користь Національного антикорупційного бюро України 4 405,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Так, судом встановлено, що спірні додаткові угоди №№1-5 були укладені за відсутності реального коливання (збільшення) ринкових цін на дизельне паливо у період з 28.10.2015 по 27.11.2015. З огляду на встановлені обставини, місцевий господарський суд дійшов висновку, що підписання додаткових угод до договору поставки №ЦХП-14-01015-01 від 27.10.2015 суперечить положенням п. 2 ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», що згідно приписів ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання недійсними таких угод. Водночас, суд відхилив доводи позивача стосовно вчинення оспорюваних правочинів з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, вказавши, що позивачем не доведено у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угод, наявність їх протиправних наслідків, а також вину сторін у формі умислу; наявності та розміру заподіяних державі збитків, внаслідок укладення таких угод.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення в повному обсязі та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована наступними доводами:

- апелянт вважає, що укладаючи спірні додаткові угоди, сторони діяли в межах приписів Закону України «Про здійснення державних закупівель», посилаючись на те, що в даному випадку підвищення цін на дизельне паливо відбувалось без перевищення 10% ліміту та в межах загальної суми договору поставки, а факт коливання цін був обґрунтованим та документально підтвердженим;

- листи ДП «Держзовнішінформ» лише підтверджують, що рівень цін на дизельне паливо на ринку України був вищим за ціни запропоновані ТОВ «Вог Аеро Джет» при укладенні кожної додаткової угоди;

- суд не надав належної правової оцінки висновку Інституту держави і права НАН України ім. В.М. Корецького від 28.03.2016 №126/127;

- судом не враховано, що станом на 28.10.2015, крім спірного договору поставки, існувало два діючих договори поставки №ЦХП-14-00115-01 від 02.03.2015 та №ЦХП-14-00715-01 від 23.06.2015, з цінами на паливо значно вищими, аніж в умовах спірного договору.

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, ТОВ «Воленс Трейд» посилається на наступне:

- до спірних відносин не підлягають застосуванню положення Закону України «Про здійснення державних закупівель», оскільки ДП «Укрзалізничпостач» не є замовником в розумінні п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону;

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що на час укладення додаткових угод №№1-5 було відсутнє зростання цін на ринку дизельного палива;

- при винесенні рішення суд неправомірно керувався інформацією зазначеною у листі ДП «Держзовнішінформ» від 10.05.2018 №231/735/Л, в якому порівнювались ціни на одиницю продукції дизельного палива в період з 28.10.2015 по 27.11.2015, тобто від дати укладення додаткової угоди №1; за твердженнями апелянта, в даному випадку дослідженню підлягало питання наявності чи відсутності коливань рівня цін на ринку дизельного палива в період між датою реєстрації пропозиції конкурсних торгів та датами укладення кожної зі спірних додаткових угод, що також узгоджується з висновком експерта у галузі права від 11.09.2018 №126/192-е та позицією суду, викладеною в межах розгляду справи №910/4474/17;

- заявлений у даній справі позов Національного антикорупційного бюро України не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а має розглядатися за правилами адміністративного судочинства;

- суд першої інстанції безпідставно відмовив у заміні першого відповідача його правонаступником - ПАТ «Укрзалізниця».

В ході розгляду справи в апеляційній інстанції, товариством з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» було заявлено клопотання про заміну в порядку правонаступництва першого відповідача - Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» на його правонаступника - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

В обґрунтування клопотання, заявник зазначив, що відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПАТ «Укрзалізниця», постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 №200, зведеним передавальним актом від 06.08.2015, статутом ПАТ «Укрзалізниця» та заключним передавальним актом від 01.12.2015 підтверджується факт правонаступництва третьою особою у даній справі майна, прав та обов`язків Державного підприємства «матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач», що на думку заявника, є підставою для заміни першого відповідача у справі на його правонаступника - ПАТ «Укрзалізниця».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 у справі №910/6790/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 08.07.2020, клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» про заміну в порядку правонаступництва відповідача 1 - Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» на його правонаступника - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» задоволено повністю; замінено відповідача 1 у справі №910/6790/18 - Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» на його правонаступника - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

За викладених обставин, в апеляційного суду відпала необхідність у розгляді доводів ТОВ «Воленс Трейд» в частині посилання на безпідставну відмову місцевого суду у заміні першого відповідача його правонаступником - ПАТ «Укрзалізниця».

Представник АТ «Українська залізниця» у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги ДП «Укрзалізничпостач».

Представник ТОВ «Воленс Трейд» в судовому засіданні підтримав вимоги своєї апеляційної скарги.

Представник НАБУ в судовому засіданні проти апеляційних скарг заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Враховуючи надані учасниками справи пояснення, апеляційні скарги розглянуто судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, проте мотивувальна частина оскаржуваного рішення місцевого господарського суду підлягає зміні, з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 15.07.2015 на веб-порталі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за №165678 було оприлюднено оголошення про проведення державної закупівлі палива рідинного та газу; олив мастильних (дизельне паливо) код ДК 19.20.2 (далі - дизельне паливо), та опублікувано його у Віснику державних закупівель за №293/1/1 (15.07.2015) від 15.07.2015.

Проведення вказаної державної закупівлі дизельного палива проводилося на підставі Закону України «Про здійснення державних закупівель» (у редакції чинній станом на день закупівель), метою якого є створення конкурентного середовища у сфері державних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції, у тому числі на основі принципів добросовісної конкуренції учасників, максимальної економії та ефективності, запобігання корупційним діям і зловживанням.

За результатами проведення відкритих торгів, 27.10.2015 між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач», як замовником, та товариством з обмеженою відповідальністю «Вог Аеро Джет» (змінено найменування на товариство з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд»), як постачальником, було укладено договір поставки №ЦХП-14-01015-01.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що ціна на товар, який продається за договором поставки, встановлюється у національній валюті України - гривні на умовах FCA (франко-перевізник), станція відправлення в межах України із подальшим направленням за реквізитами вантажоодержувача, які вказуються в рознарядках замовника (відповідно до вимог «Інкотермс» у редакції 2010 року), і включає: вартість товару, всі податки та збори, що встановлені українським законодавством, у тому числі ПДВ, і вказується у специфікаціях до договору поставки.

Відповідно до п. 2.3 договору сторони планують за цим договором поставити товар на суму 394 950 000,00 грн., крім того, ПДВ 20% - 78 990 000,00 грн., на загальну суму 473 940 000,00 грн.

Згідно п. 4.1 договору кількість товару, який планується до поставки за договором поставки, вказується у Специфікаціях до договору поставки.

За умовами п. 12.2 договору термін дії договору поставки встановлюється з моменту його підписання обома сторонами до 31.12.2015, а в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника та в частині оплати, - до повного виконання.

Згідно зі Специфікацією №1 запропоновано до постачання дизельне паливо у кількості 30 000 тонн, вартістю 15 798,00 грн. за тонну, у тому числі ПДВ, на загальну суму - 473 940 000,00 грн., у тому числі ПДВ.

Пунктом 2.4 договору визначено, що ціна товару, зазначена у специфікаціях, не є твердою та буде змінена відповідно до кон`юнктури ринку на відповідні товари, що підтверджено висновком ДП «Держзовнішінформ». Зміна ціни товару та вартості договору оформлюється сторонами шляхом підписання додаткової угоди.

З матеріалів справи також вбачається, що протягом жовтня-листопада 2015 року між сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими збільшено ціну дизельного палива.

Так, додатковою угодою №1 від 28.10.2015 до договору поставки сторони погодили:

- прийняти Специфікацію №1 у другій редакції, згідно з якою поставити 493,550 тонн, вартістю 15 798,00 грн. за тонну, на загальну суму 7 797 102,90 грн., у тому числі ПДВ;

- включити Специфікацію №2, згідно з якою поставити 25 214,767 тонн, вартістю 15 798,00 грн. за тонну, на загальну суму 398 342 889,07 грн., у тому числі ПДВ;

- включити Специфікацію №3, згідно з якою поставити 4000,000 тонн, вартістю 16 950,00 грн. за тонну, на загальну суму 67 800 000,00 грн., у тому числі ПДВ;

- викласти п. 2.3 договору поставки у новій редакції, згідно з якою загальна сума товару становила 473 939 991,97 грн.

Згідно додаткової угоди №2 від 02.11.2015 до договору поставки, сторони погодили:

- прийняти Специфікацію №2 в другій редакції, згідно з якою поставити 14 122,565 тонн, вартістю 15 798,00 грн., у тому числі ПДВ, за тонну, на загальну суму 223 108 281,88 грн., у тому числі ПДВ;

- включити Специфікацію №4, згідно з якою поставити 10100,000 тонн, вартістю 17 349,96 грн. за тонну, на загальну суму 175 234 596,00 грн., у тому числі ПДВ;

- викласти п. 2.3 договору поставки у новій редакції, згідно з якою загальна сума товару становила 473 939 980,78 грн.

Додатковою угодою №3 від 05.11.2015 до договору поставки було погоджено:

- прийняти Специфікацію №2 в третій редакції, згідно з якою поставити 12 992,137 тонн, вартістю 15 798,00 грн. за тонну, на загальну суму 205 249 780,33 грн., у тому числі ПДВ;

- прийняти Специфікацію №3 в другій редакції, згідно з якою поставити 4030,002 тонн, вартістю 16 950,00 грн. за тонну, на загальну суму 68 308 533,90 грн., у тому числі ПДВ;

- включити Специфікацію №5, згідно з якою поставити 1000,000 тонн, вартістю 17 349,96 грн. за тонну, на загальну суму 17 349 960,00 грн., у тому числі ПДВ;

- викласти п. 2.3 договору поставки у новій редакції, згідно з якою загальна сума товару становила 473 939 973,13 грн.

Крім того, між сторонами була укладена додаткова угода №4 від 13.11.2015, якою було погоджено:

- прийняти Специфікацію №2 в четвертій редакції, згідно з якою поставити 7500,948 тонн, вартістю 15 798,00 грн. за тонну, на загальну суму 118 499 976,50 грн., у тому числі ПДВ;

- включити Специфікацію №6, згідно з якою поставити 1000,000 тонн, вартістю 17 349,96 грн. за тонну, на загальну суму 86 749 800,00 грн., у тому числі ПДВ;

- викласти п. 2.3 договору поставки у новій редакції, згідно з якою загальна сума товару становила 473 939 969,30 грн.

Додатковою угодою №5 від 27.11.2015 до договору поставки сторони погодили:

- прийняти Специфікацію №2 у п`ятій редакції, згідно з якою поставити 30,015 тонн, вартістю 15 798,00 грн. за тонну, на загальну суму 474 176,98 грн., у тому числі ПДВ;

- прийняти Специфікацію №4 в другій редакції, згідно з якою поставити 10141,878 тонн, вартістю 17 349,96 грн. за тонну, на загальну суму 175 961 177,63 грн., у тому числі ПДВ;

- прийняти Специфікацію №5 в другій редакції, згідно з якою поставити 1037,687 тонн, вартістю 17 349,96 грн. за тонну, на загальну суму 18 003 827,94 грн., у тому числі ПДВ;

- прийняти Специфікацію №6 в другій редакції, згідно з якою поставити 5050,892 тонн, вартістю 17349,96 грн. за тонну, на загальну суму 87 632 774,16 грн., у тому числі ПДВ;

- включити Специфікацію №7, згідно з якою поставити 6750,000 тонн, вартістю 17 149,98 грн. за тонну, на загальну суму 115 762 365,00 грн., у тому числі ПДВ;

- викласти п. 2.3 договору поставки у новій редакції, згідно з якою загальна сума товару становила 473 939 958,50 грн.

Предметом спору у даній справі є вимога Національного антикорупційного бюро України про визнання недійсними додаткових угод №№1-5 до договору поставки №ЦХП-14-01015-01 від 27.10.2015, оскільки, як стверджує Національне антикорупційне бюро України, такі угоди укладено відповідачами за відсутності коливання цін на ринку, а отже, всупереч приписам пункту 2 частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», що згідно положень частини 1 статті 215, частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України є підставою для визнання таких угод недійсними. Крім того, як зазначає позивач, оспорювані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними на підставі статті 228 Цивільного кодексу України та статті 207 Господарського кодексу України, оскільки їх укладення не відповідає та суперечить інтересам держави.

Як вже зазначалось, судом першої інстанції позов задоволено.

Разом з тим, задовольняючи позов, суд відхилив доводи позивача стосовно вчинення оспорюваних правочинів з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, вказавши, що позивачем не доведено у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угод, наявність їх протиправних наслідків, а також вину сторін у формі умислу; наявності та розміру заподіяних державі збитків, внаслідок укладення таких угод.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині відхилення доводів позивача щодо суперечності оспорюваних правочинів інтересам держави, з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених, зокрема, частиною першою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти на момент виникнення спірних відносин регулювалися Законом України «Про здійснення державних закупівель».

У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель» замовник у розумінні цього Закону - це органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

У статуті Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» (в редакції чинній на час укладення оспорюваних правочинів) визначено, що ДП «Укрзалізничпостач» засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України і підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту України.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2.1 статуту ДП «Укрзалізничпостач» підприємство створене з метою забезпечення залізниць, інших організацій та підприємств залізничного транспорту України матеріально-технічними ресурсами та отримання прибутку. Одним із напрямків його діяльності є забезпечення для власних потреб залізниць, інших підприємств і організацій залізничного транспорту України матеріалами, обладнанням, запасними частинами, машинами, механізмами, автотранспортними засобами, спецодягом, спецвзуттям, форменим одягом та іншими матеріальними ресурсами.

Згідно п. 4.2 статуту, майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Отже, виходячи з викладеного, ДП «Укрзалізничпостач» підпадає під одну з ознак «замовника» в розумінні Закону України «Про здійснення державних закупівель», що полягає в тому, що у статутному капіталі підприємства державна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

ДП «Укрзалізничпостач» як складова Державної адміністрації залізничного транспорту України, перебуває у відносинах адміністративного підпорядкування Укрзалізниці та в комплексі єдиної транспортної системи країни забезпечує функціонування всіх галузей суспільного виробництва, соціальний і економічний розвиток та зміцнення обороноздатності держави, міжнародне співробітництво України.

З аналізу положень статуту ДП «Укрзалізничпостач», мети та предмета діяльності підприємства у сукупності вбачається, що таке підприємство здійснює свою діяльність для задоволення потреб залізниць та підприємств залізничного транспорту.

Виходячи з наведеного, здійснення спірної закупівлі було проведено для задоволення потреб держави у сфері залізничного транспорту шляхом забезпечення потреб залізниці у матеріально-технічних ресурсах (закупівля палива рідинного та газу, олив мастильних (дизельне паливо)).

При цьому, враховуючи, що ДП «Укрзалізничпостач» є однією зі складових підприємств залізничного транспорту, перебуває у відносинах адміністративного підпорядкування Укрзалізниці, відповідна діяльність здійснюється останнім не на промисловій чи комерційній основі.

Отже, ДП «Укрзалізничпостач» є «замовником» у розумінні статті 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель», з огляду на що, укладення договору поставки мало здійснюватись у відповідності до положень Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» договір про закупівлю укладається в письмовій формі відповідно до положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

У абзаці 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, як вірно зазначив місцевий господарський суд, Законом України «Про здійснення державних закупівель» встановлено імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», а саме у випадку коливання цін на ринку товару чи то у бік збільшення, чи у бік зменшення, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому не збільшуючи загальну суму договору.

За умовами п. 4.1 договору поставки №ЦХП-14-01015-01 від 27.10.2015 кількість товару, який планується до поставки за договором, вказується у Специфікаціях до договору поставки.

Згідно Специфікації №1, запропоновано до постачання дизельне паливо у кількості 30 000 тонн, вартістю 15 798,00 грн. за тонну з ПДВ, на загальну суму - 473 940 000,00 грн., у тому числі ПДВ.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що ціна товару, зазначена у специфікаціях, не є твердою та буде змінена відповідно до кон`юнктури ринку на відповідні товари, що підтверджено висновком ДП «Держзовнішінформ». Зміна ціни товару та вартості договору оформлюється сторонами шляхом підписання додаткової угоди.

Так, у період з жовтня по листопад 2015 року до договору поставки №ЦХП-14-01015-01 від 27.10.2015 було внесено зміни, якими збільшено вартість однієї тонни товару, а саме:

- додатковою угодою №1 від 28.10.2015 сторони збільшили вартість однієї тонни продукції дизельного палива на 7,29%, згідно Специфікації №3 (встановлено вартість 16 950,00 грн за тонну);

- додатковою угодою №2 від 02.11.2015 сторони збільшили вартість однієї тонни продукції дизельного палива на 9,82%, згідно Специфікації №4 (встановлено вартість 17 349,96 грн. за тонну);

- додатковою угодою №3 від 05.11.2015 сторони збільшили вартість однієї тонни продукції дизельного палива на 7,29%, згідно зі Специфікації №3 (встановлено вартість 16 950,00 грн. за тонну) та на 9,82%, згідно Специфікації №5 (встановлено вартість 17 349,96 грн. за тонну);

- додатковою угодою №4 від 13.11.2015 сторони збільшили вартість однієї тонни продукції дизельного палива на 9,82%, згідно Специфікації №6 (встановлено вартість 17 349,96 грн.);

- додатковою угодою №5 від 27.11.2015 сторони збільшили вартість однієї тонни продукції дизельного палива на 9,82%, згідно зі Специфікаціями №№4-6, а також на 8,56% згідно зі Специфікацією №7.

Необхідність укладення оспорюваних додаткових угод до договору поставки обґрунтовано коливанням цін дизельного палива на ринку та як вбачається з матеріалів доданих до протоколів засідань комітету з конкурсних торгів першого відповідача, при вирішенні питання стосовно підвищення цін вартості товару сторони керувались, зокрема, інформацією отриманою від ДП «Держзовнішінформ».

Так, листом №4.3/626 від 27.10.2015 ДП «Держзовнішінформ» повідомило ДП «Укрзалізничпостач» про те, що станом на 27.10.2015, виходячи з поточної кон`юнктурної ситуації на українському ринку нафтопродуктів, зважаючи на поточний рівень цін на дизельне паливо на європейському ринку, розрахунковий рівень цін на внутрішньому ринку України при постачанні дизельного палива Євро в опті на умовах постачання ExW, FCA, з врахуванням ПДВ, відтермінування платежу 5 календарних днів з моменту постачання складає 17 950-18 450 грн./мт.

Згідно листа №4.3/672 від 03.11.2015 ДП «Держзовнішінформ» повідомило ДП «Укрзалізничпостач» про те, що станом на 03.11.2015 розрахунковий рівень цін на внутрішньому ринку України при постачанні дизельного палива Євро в опті на умовах постачання ExW, FCA, з врахуванням ПДВ, відтермінування платежу 5 календарних днів з моменту постачання складає 17 650-17 950 грн./мт.

Листом №4.3/799 від 20.11.2015 ДП «Держзовнішінформ» повідомило ДП «Укрзалізничпостач» про те, що станом на 20.11.2015 розрахунковий рівень цін на внутрішньому ринку України при постачанні дизельного палива Євро в опті на умовах постачання ExW, FCA, з врахуванням ПДВ, відтермінування платежу 5 календарних днів з моменту постачання складає 17 050-17 980 грн./мт.

Крім того, на підтвердження коливання цін на дизельне паливо, ТОВ «Воленс Трейд» надано: лист ДП «Держзовнішінформ» від 04.07.2018 №231/458, в якому повідомлено про розрахунковий рівень цін станом на 10.09.2015, 28.10.2015, 02.11.2015, 05.11.2015, 13.11.2015 та 27.11.2015; висновок судової товарознавчої експертизи №58/18 від 16.07.2018; висновок експерта у галузі права від 11.09.2018 №126/192-е та висновок експерта від 18.09.2018 №19/13-1/29-СЕ/18.

Посилаючись на вказані документи, ТОВ «Воленс Трейд» стверджує, що під час внесення змін до договору поставки, дослідженню підлягало питання наявності чи відсутності коливань рівня цін на ринку дизельного палива в період між датою реєстрації пропозиції конкурсних торгів (10.09.2015) та датами укладення кожної зі спірних додаткових угод.

Однак, колегія суддів вважає помилковими наведені твердження ТОВ «Воленс Трейд», виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень Міністерства економічного розвитку і торгівлі України у від 07.04.2015 №3302-05/11398-07 у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу.

При цьому, існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинно бути доведеним, документально підтвердженим. Тобто відповідні документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Відтак, ціна є істотною умовою договору про закупівлю товарів за державні кошти та може бути змінена після підписання договору до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі лише в разі зміни ціни товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку.

З аналізу вищенаведеного слідує, що коливання ціни товару на ринку передбачає динаміку ціни товару у бік збільшення за період з моменту укладення договору та до моменту виникнення необхідності у внесенні відповідних змін, зумовлених таким коливанням.

Тобто, у даному випадку повинно бути доведено наявність коливання ціни у бік підвищення на ринку паливно-мастильних матеріалів за період з дати укладення основного договору до дати укладення додаткової угоди №1, а не з дати реєстрації пропозиції конкурсних торгів, як вважає ТОВ «Воленс Трейд».

Водночас, подальше внесення змін до договору має відбуватись без врахування періоду коливання ціни товару, який було враховано під час укладення попередньої додаткової угоди.

Разом з тим, наявний у справі висновок Інституту держави і права НАН України ім. В.М. Корецького від 11.09.2018 №126/192-е, в якому викладена протилежна позиція щодо визначення періоду коливання ціни товару, судом не приймається, оскільки такий висновок не відповідає та суперечить основоположним засадам здійснення державної закупівлі товарів, її договірній природі, і за своїм змістом є власним тлумаченням норм законодавства фахівцем у галузі права.

Крім того, не знайшли свого підтвердження в цій частині доводи ТОВ «Воленс Трейд» з посиланням на судові рішення у справі №910/4474/17, оскільки в межах розгляду справи №910/4474/17 досліджувалось коливання цін на товар саме з моменту укладення договору.

Як вбачається з матеріалів справи, договір поставки №ЦХП-14-01015-01 між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вог Аеро Джет» було укладено 27.10.2015.

Згідно листа №4.3/626 від 27.10.2015 ДП «Держзовнішінформ» діапазон цін на внутрішньому ринку України при постачанні дизельного палива Євро в опті станом на 27.10.2015 (дату укладення договору) складав 17 950-18 450 грн./мт.

Відповідно до інформації ДП «Держзовнішінформ» (лист від 04.07.2018 №231/458 (в частині щодо визначення рівня цін станом на 10.09.2015, вказаний лист колегією суддів не приймається до уваги) та лист від 10.05.2018 №231/735-Л) станом на 28.10.2015 (дату укладення додаткової угоди №1) діапазон цін на дизельне паливо в оптовій торгівлі на внутрішньому ринку України складав 17 850-18 450 грн./т.

Тобто, з наведених даних ДП «Держзовнішінформ» вбачається, що з 27.10.2015 (з моменту укладення договору) до внесення змін додатковою угодою №1 не спостерігалось коливання цін на товар в сторону збільшення, а навпаки мало місце навіть зменшення такої ціни у вказаний період.

Так само, не відбулось коливання в ціні в сторону збільшення у періоди між укладенням додаткових угод №№1-5, що також вбачається з листів ДП «Держзовнішінформ» від 04.07.2018 №231/458 та від 10.05.2018 №231/735-Л, згідно яких розрахунковий рівень цін на дизельне паливо в оптовій торгівлі на внутрішньому ринку України, складав:

- станом на 28.10.2015 (дата укладення додаткової угоди №1) - 17850-18450 грн.;

- станом на 02.11.2015 (дата укладення додаткової угоди №2) - 17750-18350 грн.;

- станом на 05.11.2015 (дата укладення додаткової угоди №3) - 17650-17950 грн.;

- станом на 13.11.2015 (дата укладення додаткової угоди №4) - 17050-17980 грн.;

- станом на 27.11.2015 (дата укладення додаткової угоди №5) - 17050-17980 грн.

Відтак, згідно інформації ДП «Держзовнішінформ» у період з дати укладення договору поставки (27.10.2015) до дати укладення додаткової угоди №5 (27.11.2015) ціна на ринку на одиницю продукції дизельного палива не підвищувалась.

При цьому, з роздруківок з веб-порталу OilNews та веб-порталу ukrtatnafta.com, якими також керувалися сторони при укладенні додаткових угод, не простежується зростання рівня цін на дизельне паливо станом на їх укладення. Крім того, вказані у роздруківках ціни не перевищували діапазону ринкових цін, наведених у листах ДП «Держзовнішінформ».

Висновок ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» №58/18 від 16.07.2018, на який посилається ТОВ «Воленс Трейд», теж не свідчить про обґрунтованість підвищення цін на паливо спірними додатковими угодами, оскільки, порівняння цін на дизельне паливо в зазначеному експертному дослідженні здійснено в залежності від рівня діапазону цін, що існував станом на 10.09.2015 (дату реєстрації пропозиції конкурсних торгів), а не станом на дату укладення договору поставки, та визначено, що середня ціна на дизельне паливо на великогуртовому внутрішньому ринку України, у разі його постачання на умовах постачання та оплати, які обумовлені договором поставки від 27.10.2015, за станом на 10.09.2015 менша за аналогічні ціни за станом на 28.11.2015, на 02.11.2015, на 05.11.2015, на 15.11.2015 та на 27.11.2015.

Крім того, апеляційним судом не приймається до уваги наданий другим відповідачем висновок експерта №19/13-1/29-СЕ/18 від 18.09.2018, в частині розрахунку ринкової вартості на дизельне паливо станом на 10.09.2015. Водночас, визначена у висновку експерта ринкова вартість цін за період з 28.10.2015 по 27.11.2015 повністю узгоджується та не перевищує діапазону ринкових цін, вказаних у листах ДП «Держзовнішінформ», а відтак наданий висновок не підтверджує коливання цін в сторону збільшення у період з 28.10.2015 по 27.11.2015.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання першого відповідача на експертно-правовий висновок Інституту держави і права НАН України ім. В.М. Корецького від 28.03.2016 №126/127, оскільки такий висновок не є належним та допустимим доказом у даній справі, так як не містить фактичних даних на підтвердження чи спростування обставин по справі, а є по своїй суті думкою фахівців в певній галузі.

Доводи ДП «Укрзалізничпостач» про існування станом на 28.10.2015, крім спірного договору поставки, двох діючих договорів поставки №ЦХП-14-00115-01 від 02.03.2015 та №ЦХП-14-00715-01 від 23.06.2015, з цінами на паливо значно вищими, аніж в умовах спірного договору, визнаються колегією суддів безпідставними, так як вказані договори не є предметом розгляду у даній справі та й взагалі не є тими доказами, які б могли свідчити про обґрунтованість зміни ціни у спірному договорі поставки.

За таких обставин, сторонами не надано жодних документів, які б підтверджували існування підстав для внесення змін до договору поставки №ЦХП-14-01015-01 від 27.10.2015, а саме документального підтвердження збільшення ціни товару.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що додаткові угоди №1 від 28.10.2015, №2 від 02.11.2015, №3 від 05.11.2015, №4 від 13.11.2015, №5 від 27.11.2015 до договору поставки було укладено за відсутності реального коливання (збільшення) ринкових цін на дизельне паливо у спірний період.

Враховуючи, що у сторін були відсутні правові підстави, передбачені п. 2 ч. 5 ст. 40 Законом України «Про здійснення державних закупівель» для укладення оспорюваних додаткових угод щодо зміни ціни на товар, як істотної умови договору, вказане у відповідності до частини 1 статті 215, частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України є підставою для визнання їх недійсними.

Крім того, в контексті доводів позивача про те, що оскаржувані додаткові угоди суперечать інтересам держави, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України визначено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина перша статті 207 ГК України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладуваного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою (п. 3.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі встановлених Законом України «Про здійснення державних закупівель» вимог.

У даному випадку, суперечна інтересам держави і суспільства мета оспорюваних додаткових угод та їх наслідки полягали в укладенні таких правочинів сторонами шляхом зміни ціни договору, за відсутності збільшення вартості дизельного палива внаслідок коливань цін на відповідний товар на ринку, а отже, всупереч приписів п. 2 ч. 5 ст. 40 Законом України «Про здійснення державних закупівель».

Наявність таких намірів у відповідачів є очевидною, оскільки вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладення таких правочинів, за відсутності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 40 Законом України «Про здійснення державних закупівель».

Окрім того, з аналізу змісту оскаржуваних додаткових угод вбачається, що в результаті їх укладення відбулося підвищення ціни одиниці товару з одночасним зменшенням його кількості; тобто після внесення змін додатковими угодами положення договору поставки про предмет, зокрема, кількість товару, що закуповується, не відповідають умові запропонованій при укладенні договору, якою передбачалася закупівля дизельного палива обсягом 30 000 тонн; одночасно пункт 1 частини 5 статті 40 Закону передбачає можливість зменшення обсягів закупівлі, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника, а не у зв`язку зі збільшенням ціни за одиницю товару.

Відтак, вказані обставини свідчать про завідомо суперечну інтересам держави і суспільству мету укладення додаткових угод №№1-5, що фактично призвело до незабезпечення потреб держави у обсязі визначеному договором поставки.

При цьому, судом враховуються наведені вище у даній постанові висновки суду про те, що ДП «Укрзалізничпостач» підпадає під поняття замовника у розумінні положень Закону України «Про здійснення державних закупівель» та необхідність застосування цього Закону до спірної закупівлі.

Таким чином, оскільки при укладенні додаткових угод до договору поставки №ЦХП-14-01015-01 від 27.10.2015 було порушено приписи Закону України «Про здійснення державних закупівель», а тому додаткові угоди є такими, що суперечать інтересам держави та суспільства, що свідчить про порушення внаслідок укладення спірних правочинів норми ч. 1 ст. 203 ЦК України, у зв`язку з чим, наявні підстави для визнання додаткових угод №№1-5 недійсними в силу приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 228 ЦК України.

При цьому, колегією суддів враховується правова позиція Верховного Суду, наведена у постанові від 20.06.2018 у господарській справі №910/127/17 (в якій характер правовідносин є подібним правовідносинам даної справи, а також було встановлено обставини укладення договору з порушенням приписів Закону України «Про здійснення державних закупівель»).

Крім того, суд касаційної інстанції залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову у справі №910/127/17, не зазначив про необхідність підтвердження обставин суперечності оскаржуваного правочину інтересам держави вироком суду.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що оспорювані додаткові угоди не суперечать інтересам держави, а відтак, в цій частині мотивувальна частина рішення суду підлягає зміні, з викладенням її в редакції цієї постанови.

З приводу поданого АТ «Українська залізниця» до суду доповнення до апеляційної скарги, з проханням врахувати, що положення пункту 13 частини першої статті 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» визнані 05.06.2019 Конституційним Судом України неконституційними щодо права Національного антикорупційного бюро України звертатися з позовами про визнання угод недійсними, а тому за доводами АТ «Українська залізниця», рішення суду у даній справі підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 3 ст. 320 ГПК України, слід зазначити наступне.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України положення пункту 13 частини першої статті 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» від 14.10.2014 №1698-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 24.12.1997 №8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), №3/690-97 частина 2 статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Таким чином, положення п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» від 14.10.2014 №1698-VII втратило чинність з 05.06.2019 та зворотної сили не має.

Як вбачається з матеріалів даної справи, Національне антикорупційне бюро України звернулось з позовом про визнання правочинів недійсними, - у травні 2018 року.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що оскільки положення п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» від 14.10.2014 №1698-VII мали юридичну силу на час подання позовної заяви у справі №910/6790/18, а у Рішенні Конституційного Суду України від 05.06.2019 №4-р(ІІ)/2019 у справі № 3-294/2018 (3058/18) не зазначено про надання зворотної сили/дії п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», то у суду відсутні підстави для застосування положень п. 1 ч. 3 ст. 320 ГПК України.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїй ухвалі від 27.08.2019 у справі №910/24263/16.

Наведеним вище, також спростовуються твердження ТОВ «Воленс Трейд» про неналежність позивача у даній справі, у зв`язку з прийнятим Рішенням Конституційного Суду України від 05.06.2019 №4-р(ІІ)/2019 у справі № 3-294/2018 (3058/18).

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що оцінка правомірності звернення НАБУ із зазначеним позовом вже надавалась судом в ухвалі від 27.05.2019, при відхиленні клопотання другого відповідача про зупинення провадження у справі.

Стосовно доводів ТОВ «Воленс Трейд» про непідсудність господарським судам даної категорії справ за позовом НАБУ, то колегія суддів звертається до позиції Вищого господарського суду України викладеної в Інформаційному листі №01-06/680/17 від 27.03.2017 «Про деякі питання застосування положень пункту 13 частини першої статті 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», відповідно до якої, у разі звернення Національного антикорупційного бюро України з відповідними позовами про визнання угод недійсними, за умови, що такий спір пов`язаний зі здійсненням суб`єктами господарювання господарської діяльності, та з урахуванням дотримання суб`єктного складу сторін, визначеного статтями 1, 2, 21 ГПК України, такі спори підлягають розгляду господарськими судами.

Отже, спір у даній справі підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, чим спростовуються доводи другого відповідача про протилежне.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог Національного антикорупційного бюро України в повному обсязі, заперечення відповідачів, в свою чергу, встановлених судом обставин неправомірності укладення оспорюваних угод, не спростовують.

Водночас, мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 у справі №910/6790/18 слід змінити в частині висновку суду, що оспорювані додаткові угоди не суперечать інтересам держави.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця») та товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» не підлягають задоволенню, проте мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині висновку суду, що оспорювані додаткові угоди не суперечать інтересам держави. В решті рішення - залишається без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційних скарг відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на їх заявників (апелянтів).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця») та товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 у справі №910/6790/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 у справі №910/6790/18 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. У решті рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 у справі №910/6790/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на їх заявників - відповідачів у справі.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 21.09.2020 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Н.Ф. Калатай

М.А. Дідиченко