ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" вересня 2020 р. Cправа № 902/348/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Колбасов Ф.Ф., при секретарі судового засідання Вознюк К.В., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, 87, м.Вінниця, 21007) та Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м.Київ)

до Вінницької районної державної адміністрації (Хмельницьке шосе, 17, м.Вінниця, 21000) та до Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" (вул. С. Зулінського, 9, м. Вінниця, 21022),

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, Вінниця, Вінницька область, 21000)

про скасування пункту 1 розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 04.11.2002 року № 726 та про скасування Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою лісового фонду І-ВН № 001037, -

представники сторін:

позивача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця: Рибак Н.Б. - згідно довіреності № 107 від 10.01.2020 р.;

позивача: Міністерства оборони України: Москаленко А.О. - згідно витягу з наказу №52 від 19.02.2020 р.;

відповідача: Вінницької районної державної адміністрації - не з`явився;

відповідача: Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс": не з`явився;

третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області - не з`явився.

В С Т А Н О В И В:
10.04.2020 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця та Міністерство оборони України звернулися в Господарський суд Вінницької області із позовом до Вінницької районної державної адміністрації та до Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" про скасування пункту 1 розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 04.11.2002 року № 726 "Про затвердження технічної документації по видачі державних актів на право постійного користування землею Вінницькому спеціалізованому підприємству "Віноблагроліс" на території сільських рад Вінницького району" в частині, що стосується земельної ділянки загальною площею 5,78 га на території Побережнянської сільської ради та про скасування Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою лісового фонду І-ВН №001037, який був затверджений розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації від 04.11.2002 року №726.

Ухвалою від 14.04.2020 року відкрито провадження у справі № 902/348/20; ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою підготовче засідання у справі призначено на 07.05.2020 року.

Ухвалою від 07.05.2020 року відкладено підготовче засідання до 04.06.2020 року.

Ухвалою від 04.06.2020 року продовжено строк підготовчого засідання у справі на 30 днів, відкладено підготовче засідання до 21.07.2020 року.

21.07.2020 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.09.2020 року.

На визначену судом дату (15.09.2020 року) в судове засідання з`явилися представники позивачів, які підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідачів та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держгеокадастру Вінницькій області в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, з клопотаннями та заявами про розгляд справи за їх відсутності до суду не зверталися. Про час та місце судового засідання всі учасники справи належним чином повідомлені, шляхом направлення ухвали від 21.07.2020 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Наявними в матеріалами рекомендованими повідомленнями (а.с. 174-178, т.1) підтверджується отримання ухвали суду від 21.07.2020 року всіма учасниками судового процесу.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача, суд встановив, що 25.07.1980 року Виконавчим комітетом Вінницької районної ради народних депутатів прийнято рішення № 284, за яким видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 5,78 га військовій частині 21216-Ф (а.с. 8, т.1). Пунктом 2 даного рішення відповідальність за збереження межових знаків, визначених в натурі, покладено на виконавчий комітет Побережнянської сільської Ради народних депутатів та військову частину 21216-Ф.

На підставі цього рішення був виданий Державний акт Б № 000471, яким за військовою частиною 21216-Ф була закріплена в безстрокове та безоплатне користування земельна ділянка площею 5,78 га, яка знаходиться на території Побережнянської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 9, т.1).

Згодом військова частина 21216-Ф була перейменована на А0549 і спірна земельна ділянка перебувала у віданні останньої, що підтверджується записами в Книзі обліку земельних ділянок КЕВ м. Вінниця та Актом інвентаризації земель Міністерства оборони України 1993 року.

15.09.2000 року Вінницька обласна рада прийняла рішення за № 252 "Про передачу земель лісового фонду колишніх колективних сільськогосподарських підприємств Вінницькому обласному комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству "Віноблкомунліс" та відповідним районним структурам" (а.с. 6, т.1).

Пунктом 1 цього рішення було вирішено: на виконання рішення 15 сесії Вінницької обласної ради 3 скликання від 06.07.2000 року "Про передачу земельних ділянок лісового фонду" передати землі колишніх сільськогосподарських підприємств за межами населених пунктів обласному комунальному спеціалізованому сільськогосподарському підприємству "Віноблкомунліс" та відповідним районним комунальним спеціалізованим лісогосподарським структурам в обсягах, що рахуються в земельно-обліковій документації, згідно з додатком.

04.11.2002 року Вінницька обласна державна адміністрація прийняла розпорядження за № 726 "Про затвердження технічної документації по видачі державних актів на право постійного користування землею Вінницькому спеціалізованому підприємству "Віноблагроліс" на території сільських рад Вінницького району" (а.с. 4, т.1).

Як зазначено у даному розпорядженні, відповідно до ст. 21 Закону України "Про державні адміністрації", ст. 57 Земельного кодексу України, розглянувши представлену Вінницьким районним відділом земельних ресурсів технічну документацію по виготовленню державних актів на право постійного користування землею Вінницькому спеціалізованому лісогосподарському підприємству "Віноблагроліс" на території Іванівської, Комарівської, Ксаверівської, Лаврівської, Лука-Мелешківської, Майданської, Мізяківсько-Хутірської, Некрасівської, Писарівської, Побережненської, Сокиринецької, Сосонської, Широкогребельської, Якушинецької, Парпуровецької сільських рад та Стрижавської селищної ради, розроблену Вінницьким філіалом інституту землеустрою, відповідно до рішення 16 сесії 3 скликання Вінницької обласної ради від 15.09.2000 року та Тимчасового порядку проведення робіт по видачі державних актів на право постійного користування землею Вінницькому обласному комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству "'Віноблагроліс", затвердженого начальником Вінницького обласного управління земельних ресурсів від 19.04.2001 року, враховуючи позитивні висновки відповідних сільських рад, районного відділу земельних ресурсів, Вінницького районного спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Райагроліс", та рішення 4 сесії 4 скликання від 22.10.2002 року Вінницької районної ради, вирішено затвердити технічну документацію по виготовленню державних актів на право постійного користування землею Вінницькому обласному комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству "Віноблагроліс" на території вищезазначених Рад.

На підставі пункту 2 цього розпорядження Вінницькому обласному комунальному. спеціалізованому лісогосподарському підприємству "Віноблагроліс" було видано державні акти на право постійного користування землею згідно додатку.

Зокрема, в пункті 10 таблиці, що міститься в додатку до розпорядження, зазначено дві земельні ділянки на території Побережненської сільської ради загальною площею 96,8 га (а.с. 5, т.1).

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 року №803-р та розпорядження начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління №303/6/27/525 від 05.04.2017 року щодо забезпечення внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, що належать до земель оборони, їх кількісні, якісні характеристики та грошову оцінку, за клопотанням Міністерства оборони України від 13.03.2017 року № 202/2131, та за дорученням Прем`єр-міністра України від 24.03.2017 року № 9676/1/1-17 були визначені завдання щодо максимального скорочення термінів та забезпечення контролю по внесенню до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, що належать до земель оборони.

Позивач в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця здійснює заходи щодо формування земельних ділянок, їх державної реєстрації та реєстрації речових прав на земельні ділянки, які перебувають в користуванні Збройних Сил України.

Міністерство оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниця звернулось з листом від 07.12.2017 року № 4114 до голови Вінницької обласної державної адміністрації та просило надати дозвіл на замовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та речових прав на неї, військового містечка № 105 загальною площею 5,78 га, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Вінницький район, село Побережне.

24.01.2018 року Вінницька обласна державна адміністрація прийняла розпорядження за № 45 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)". Вказаним розпорядженням було надано дозвіл Квартирно-експлуатаційному відділу м. Вінниця на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 5,8 га на території Побережненської сільської ради Вінницького району за рахунок земель оборони, що знаходились в постійному користуванні військової частини 21216 згідно з Державним актом на право користування землею, серія Б №000471, для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.

Пунктом 2 розпорядження Квартирно-експлуатаційному відділу м. Вінниця наказано: замовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проектній організації, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням; зареєструвати земельну ділянку у Державному земельному кадастрі.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця уклав договір № 266 від 12.04.2019 року про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 5,78 га військового містечка №105, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Вінницький район, село Побережне (а.с. 47, т.1).

10.06.2019 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця звернувся до Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" з листом за № 2566 від 10.06.2019 року про погодження меж земельної ділянки. У відповідь на вказаний лист 09.07.2019 року Вінницьке обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Віноблагроліс" повідомило Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця, що воно також має Державний акт на право постійного користування земельними ділянками лісового фонду І-ВН № 001037 від 29.11.2002 року на території Побережнянської сільської ради Вінницького району, загальною площею 96,8 га, в яку можливо увійшла спірна земельна ділянка загальною площею 5,78 га.

Також в даному листі повідомлено про те, що Вінницьке обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Віноблагроліс" звернулось з листом за № 294 від 04.07.2019 року до Вінницької обласної Ради про винесення питання щодо виключення даної земельної ділянки, як помилково включеної у вищевказаний державний акт, на сесію ради.

Листом за № 207-12-1071 від 01.08.2019 року Вінницька обласна Рада повідомила Вінницьке обласне комунальне спеціалізованого лісогосподарське підприємство "Віноблагроліс" про те, що зазначений Державний акт на право постійного користування землею виданий на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 04.11.2002 року № 726. Дане розпорядження є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому воно не може бути скасовано посадовою особою, яка його прийняла.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця звернувся з листом до Вінницької обласної державної адміністрації від 25.11.2019 року за № 4915 з проханнями сприяти у вирішенні даного питання шляхом скасування розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 04.11.2002 року № 726. У відповіді на вказаний лист позивачу рекомендовано звернутися з позовом до суду (лист № 01.01-56/533 від 23.01.2020 року, а.с. 51, т.1).

10.04.2020 року Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ м.Вінниця звернулися з даним позовом до суду, обґрунтовуючи свої позовні вимоги приписами положень ст. 152 ЗК України, ч. 1 ст. 32, ст.ст. 387, 388 ЦК України.

Розглядаючи спір за цим позовом, суд відзначає, що відповідно до частин 1, 2 статті 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Згідно частин 1, 2 та 3 статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, у т.ч. визнання прав. Таким чином, особа, яка вважає, що її право на землю не визнається іншою особою, з урахуванням суб`єктного складу правовідносин може звернутись з відповідним позовом до господарського суду.

13.07.2020 року від залученого до участі у даній справі в якості третьої особи на стороні відповідачів - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на адресу суду надійшли письмові пояснення (а.с. 161-163, т.1), з яких вбачається, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії І-ВН №001037, частина земельної ділянки площею 5,78 га перебуває в постійному користуванні Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" на території Побережненської сільської ради, за межами населеного пункту. Третя особа зазначила, що земельна ділянка площею 5,78 га надана в постійне користування військовій частині А-0549 та віднесена до земель державної власності (землі Міністерства оборони України) на території Побережненської сільської ради, за межами населеного пункту (Державний акт №000471).

Відповідно до проекту формування території і встановлення межі Побережненської сільської ради, розробленого Вінницьким філіалом інституту землеустрою в 1992 році, земельна ділянка площею 5,78 га віднесена до земель спеціального призначення (землі Міністерства оборони України) на території Побережненської сільської ради, за межами населеного пункту. Межі цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) не встановлено, на картографічних матеріалах місце розташування земельної ділянки не зазначено.

В письмових поясненнях Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області вказано, що при виготовленні технічної документації по розпаюванні земель КСП "Мрія" та розробці технічної документації по виготовленню державного акту на право постійного користування землею на користь Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс", внаслідок технічної помилки земельна ділянка площею 5,78 га була включена в державний акт на право постійного користування землею на користь Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс". Також Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області пояснило суду, що на даний час земельна ділянка площею 5,78 га не зареєстрована в Національній Кадастровій Системі України.

Як зазначено в письмових поясненнях третьої особи, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не вбачає перешкод для державної реєстрації земельної ділянки орієнтовною площею 5,78 га за Міністерством Оборони України на території Побережненської сільської ради. Про це Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області неодноразово повідомляло Вінницьке обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Віноблагроліс" та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця є структурною одиницею Збройних Сил України.

Пунктами 23,28 Положення про порядок надання в користування земельних ділянок для потреб Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997 року, встановлено, що Міністерство оборони України доручило квартирно-експлуатаційним частинам (відділам) здійснювати контроль за використанням і охороною земель.

За змістом статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. До таких об`єктів належать, зокрема, земельні ділянки.

В силу положень статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 3 Земельного кодексу України, розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Статтею 4 Земельного кодексу України встановлено, що у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність.

Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Суб`єктами права державної власності на землю виступають:

Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України;

Верховна Рада Республіки Крим - на землі в межах території республіки, за винятком земель загальнодержавної власності;

обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим.

Відповідно до статті 11 Земельного кодексу України до відання районних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Ради народних депутатів надають земельні ділянки за межами населених пунктів із земель запасу для сільськогосподарського використання.

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч.1 ст.21).

Тобто єдиним належним і допустимим доказом наявності речового права на земельну ділянку у тієї чи іншої особи є наявність правовстановлюючого документа. Натомість судом встановлено, що земельна ділянка площею 5,78 га була включена в державний акт на право постійного користування землею Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" безпідставно, внаслідок технічної помилки Держгеокадастру.

За змістом статті 7 Земельного кодексу України користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям.

Статтею 23 Земельного кодексу України передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

В Рішенні Конституційного Суду від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний Земельний кодекс України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина 1); набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2).

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (частина 1 статті 125 цього Кодексу).

У зазначеному Рішенні Конституційного Суду України також наголошено, що суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Хоча власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені, у їх праві на землю є ряд особливостей і переваг:

- право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинено лише з підстав, передбачених законодавством;

- права та обов`язки постійних землекористувачів визначені чинним земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені);

- постійні землекористувачі, як і землевласники, сплачують земельний податок, розмір якого визначається відповідно до чинного законодавства, на відміну від договірного характеру орендної плати;

- земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою; оплаті має підлягати лише виготовлення технічної документації на земельну ділянку, що здійснюється на договірних засадах із уповноваженою землевпорядною організацією.

Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Положеннями статті 27 Земельного кодексу України обумовлено підстави для припинення права користування земельною ділянкою. Зокрема, припинення права користування землею у визначених випадках провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, або ж за рішенням Ради народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки. У разі незгоди землекористувача припинення права користування землею у визначених випадках провадиться у судовому порядку.

Водночас земельним законодавством не обумовлено повноважень органів державної влади та місцевого самоврядування на повторну передачу земельних ділянок у власність чи користування без припинення права постійного користування на земельну ділянку у іншої особи, яке підтверджено Державним актом, що може свідчити про недотримання відповідними органами як приписів Конституції України, так і норм Земельного кодексу України.

Вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України.

У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.

Така позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №923/466/1712-89гс18.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно статті 2 цього Закону Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено поняття державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 4 цього Закону державній реєстрації прав підлягають право власності, речові права, похідні від права власності, право власності на об`єкт незавершеного будівництва, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, зазначених у статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Державна реєстрація не є способом набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, а є лише засобом підтвердження таких фактів.

Законодавством передбачено відповідні підстави припинення права користування землями, зокрема й права постійного користування земельними ділянками, які належать до земель державної власності.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права користування земельною ділянкою лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.

Зазначений у статті 141 Земельного кодексу України перелік підстав (у т.ч. припинення діяльності релігійних організацій, держаних чи комунальних підприємств, установ та організацій) для припинення права користування землею є вичерпним, тобто інші юридичні факти не можуть розглядатися як підстави припинення права користування земельною ділянкою.

Статтею 143 Земельного кодексу України передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у випадках прямо вказаних у законі.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Стосовно права постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Системний аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що місцеве самоврядування повинно здійснюватися відповідно до вимог Конституції України та законів України, має на меті вирішення питань місцевого значення, що є правом територіальної громади.

Таким чином, правові акти місцевого самоврядування не повинні суперечити Конституції та законам України.

У відповідності до частини 9 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 155 Земельного кодексу України зазначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як встановлено судом, Вінницька районна державна адміністрація у п. 1 свого розпорядження від 04.11.2002 року № 726 "Про затвердження технічної документації по видачі державних актів на право постійного користування землею Вінницькому спеціалізованому підприємству "Віноблагроліс" на території сільських рад Вінницького району" неправомірно затвердила технічну документацію на користь Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" в частині спірної земельної ділянки площею 5,78 га, розташованої на території Побережнянської сільської ради, оскільки речові права на дану земельну ділянку площею 5,78 га належать Міністерству Оборони України.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації від 04.11.2002 року № 726 "Про затвердження технічної документації по видачі державних актів на право постійного користування землею Вінницькому спеціалізованому підприємству "Віноблагроліс" затверджено технічну документацію на земельну ділянку на користь особи, яка не має права користування даною земельною ділянкою площею 5,78 га.

З огляду на встановлені вище обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що п. 1 розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 04.11.2002 року № 726 "Про затвердження технічної документації по видачі державних актів на право постійного користування землею Вінницькому спеціалізованому підприємству "Віноблагроліс" на території сільських рад Вінницького району", суперечить вказаним вище нормам чинного законодавства, як такий, що порушує права позивачів на користування вказаною земельною ділянкою площею 5,78 га, а отже пункт 1 цього рішення в частині, що стосується земельної ділянки на території Побережнянської сільської ради, підлягає скасуванню.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87 - 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.08.2018 у справі № 362/884/16-ц зроблено висновок, що визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку. Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема у постанові від 20.04.2016 № 6-2824цс15 та у постанові від 01.07.2015 у справі № 6-319цс15.

Так, у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2824цс15 зроблено висновок, що "оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку".

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Таким чином, визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Наведеними приписами цивільного та земельного законодавства врегульовано процедуру одержання юридичними особами у власність та/або у постійне користування земель. Позивачами доведено наявність своїх прав на землю у розумінні наведених норм, порушення їх прав відповідачами, а відтак необхідності їх захисту судом у визначений ними спосіб.

З урахуванням встановленої судом незаконності п. 1 розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 04.11.2002 р. № 726 "Про затвердження технічної документації по видачі державних актів на право постійного користування землею Вінницькому спеціалізованому підприємству "Віноблагроліс" на території сільських рад Вінницького району" в частині, що стосується розташованої на території Побережнянської сільської ради земельної ділянки площею 5,78 га.

За встановленої судом відсутності у держателя Державного акту - Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" - правової підстави для користування спірною земельною ділянкою площею 5,78 га, суд приходить висновку про необхідність скасування Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою лісового фонду І-ВН №001037, який був затверджений розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації від 04.11.2002 року №726.

Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення всіх заявлених позовних вимог у даній справі.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачі позов за предметом та підставами не оспорили, своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні та подання відзиву на позовну заяву не скористалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В порядку ст. 129 ГПК України судові витрати в частині судового збору покладаються порівну на відповідачів, оскільки їх неправомірні дії призвели до порушення прав та інтересів позивачів в частині використання земельної ділянки. При цьому витрати на сплату судового збору за рахунок відповідачів повинні бути відшкодовані лише Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця як фактичному платнику судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 130, 231, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.

2. Скасувати п. 1 розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 04.11.2002 р. № 726 "Про затвердження технічної документації по видачі державних актів на право постійного користування землею Вінницькому спеціалізованому підприємству "Віноблагроліс" на території сільських рад Вінницького району" в частині, що стосується Побережнянської сільської ради.

3. Скасувати Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою лісового фонду І-ВН № 001037, затверджений розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації 04.11.2002 року № 726.

4. Стягнути з Вінницької районної державної адміністрації (адреса: Хмельницьке шосе, 17, м. Вінниця, 21000; ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21007; ) 2102,00 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" (адреса: вул. С. Зулінського, 9, м.Вінниця, 21022; ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21007; ) 2102,00 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

7. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

8. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

9. Примірники повного тексту судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 25 вересня 2020 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 6 прим.:
1 - до справи
2 - позивачу (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21007)
3 - позивачу 2 (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ)
4 - відповідачу (Хмельницьке шосе, 17, м. Вінниця, 21000)
5 - відповідачу 2 (вул. С. Зулінського, 9, м. Вінниця, 21022)
6 - третій особі Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області (вулиця Келецька, 63, м.Вінниця, 21000)