ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2020м. ДніпроСправа № 904/3904/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Кармазіної Л.П., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ СИСТЕМС", м. Дніпро

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", Дніпропетровська область, м. Жовті Води

про стягнення заборгованості у розмірі 5 896,69 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ СИСТЕМС" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості у розмірі 5 896,69 грн., з яких: 5 789,28 грн. - основного боргу, 107,41 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань в частині оплати товару, поставленого за усною домовленістю сторін, на підставі видаткових накладних №Л_002199 від 28.10.2019, №Л_002568 від 05.12.2019, №Л_002577 від 06.12.2019, №Л_000405 від 04.03.2020, №Л_000491 від 13.03.2020, №Л_000589 від 30.03.2020, №Л_000653 від 08.04.2020, №Л_000654 від 08.04.2020.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними у справі матеріалами.

17.08.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував. У відзиві на позов відповідач підтвердив здійснену часткову оплату поставленого позивачем товару, та одночасно з цим, заперечив у повному обсязі проти позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних, посилаючись на необґрунтованість наданого позивачем розрахунку.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення факту виникнення між сторонами правовідносин з поставки товару та невиконання відповідачем зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ СИСТЕМС" (позивач) в період з 28.10.2019 року по 08.04.2020 року поставило відповідачу - Державному підприємству "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" товар на загальну суму 13 268,34 грн., про що свідчать видаткові накладні, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками позивача та відповідача (а.с. 10-17):

- №Л_002199 від 28.10.2019 на суму 402,84 грн.,

- №Л_002568 від 05.12.2019 на суму 4 834,08 грн.,

- №Л_002577 від 06.12.2019 на суму 955,20грн.,

- №Л_000405 від 04.03.2020 на суму 3625,56 грн.,

- №Л_000491 від 13.03.2020 на суму 486,78грн.,

- №Л_000589 від 30.03.2020 на суму 475,92грн.,

- №Л_000653 від 08.04.2020 на суму 164,76грн.,

- №Л_000654 від 08.04.2020 на суму 2 323,20грн.,

На оплату поставленого товару позивач виставив відповідачу рахунки (а.с.18-23), копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до наявних в матеріалах справи банківських виписок (а.с. 24-26), відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 7 479,06 грн., а саме:

- Видаткова накладна №Л_002199 від 28.10.2019 на суму 402,84 грн. оплачена відповідачем у повному обсязі 24.12.2019,

- Видаткова накладна №Л_002568 від 05.12.2019 на суму 4 834,08 грн. оплачена відповідачем у повному обсязі 06.03.2020,

- Видаткова накладна №Л_002577 від 06.12.2019 на суму 955,20грн. оплачена відповідачем у повному обсязі 06.03.2020,

- Видаткова накладна №Л_000405 від 04.03.2020 на суму 3625,56 грн. оплачена відповідачем 06.03.2020 частково на суму 1286,94 грн., залишок заборгованості 2 338,62 грн.

- Видаткова накладна №Л_000491 від 13.03.2020 на суму 486,78 грн. не оплачена відповідачем,

- Видаткова накладна №Л_000589 від 30.03.2020 на суму 475,92 грн. не оплачена відповідачем,

- Видаткова накладна №Л_000653 від 08.04.2020 на суму 164,76 грн., не оплачена відповідачем

- Видаткова накладна №Л_000654 від 08.04.2020 на суму 2 323,20 грн. не оплачена відповідачем.

Отже, товар на суму 5 789,28 грн. відповідач не оплатив, у зв`язку з чим 26.05.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією вих. №4 від 25.05.2020 в якій просив відповідача оплатити заборгованість за поставлений позивачем товар у розмірі 5 789,28 грн. (а.с. 27-29).

Відповідач на вимогу не відреагував, заборгованість не сплатив.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати товару та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 5 789,28 грн. та 3% річних у розмірі 107,41грн. за період з 29.10.2019 по 17.07.2020.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Сторони є суб`єктами господарювання, тому відповідно до положень ст.ст. 4, 173-175 і 193 ГК України до прав і обов`язків сторін, що виникли на підставі зазначеного договору і є господарськими зобов`язаннями, мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Дії сторін (передача товару позивачем, приймання товару відповідачем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 11 статті 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 663 Цивільного кодексу України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Стаття 712 ЦК України зазначає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується матеріалами справи, а саме видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками позивача та відповідача (а.с. 10-17).

Доказів оплати товару в сумі 5 789,28 грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Враховуючи, що наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 5 789,28 грн. підлягають задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 107,41 грн. за період з 29.10.2019 по 17.07.2020.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тому підставою відповідальності за грошовим зобов`язанням є сам факт порушення зобов`язання, який полягає в неповерненні відповідних грошових коштів у строк, і цей факт є вирішальним для застосування такої відповідальності.

За розрахунком позивача, 3% річних за період з 29.10.2019 по 17.07.2020 складають 107,41 грн.

Відповідач заперечував проти позовних вимог про стягнення 3,% річних, посилаючись на їх необґрунтованість.

Дослідивши розрахунки 3% річних та перевіривши їх обґрунтованість, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач нарахував відповідачу 3% річних наступним чином:

- На заборгованість, що виникла за видатковою накладною №Л_002199 від 28.10.2019 на суму 402,84 грн. за період з 29.10.2019 по 05.12.2019 3% річних - 1,26 грн. Вказаний розрахунок перевірено судом та визнано арифметично вірним.

- На заборгованість, що виникла за видатковою накладною №Л_002199 від 28.10.2019 та за видатковою накладною №Л_002568 від 05.12.2019 на загальну суму 5 236,92 грн. за період з 06.12.2019 по 06.12.2019 3% річних 0,43 грн. Вказаний розрахунок перевірено судом та визнано арифметично вірним.

- На заборгованість, що виникла за видатковою накладною №Л_002199 від 28.10.2019, за видатковою накладною №Л_002568 від 05.12.2019 та за видатковою накладною №Л_002577 від 06.12.2019 на загальну суму 6192,12 грн. за період з 07.12.2019 по 23.12.2019 3% річних 8,65 грн. Вказаний розрахунок перевірено судом та визнано арифметично вірним.

- На заборгованість, що виникла за видатковими накладними №Л_000405 від 04.03.2020, №Л_000491 від 13.03.2020, №Л_000589 від 30.03.2020, №Л_000653 від 08.04.2020, №Л_000654 від 08.04.2020 на загальну суму боргу 5 789,28 грн. за період з 24.12.2019 по 14.07.2020 3% річних 97,07 грн. Перевіривши зазначений позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, про невірне нарахування позивачем 3 % річних на заборгованість, що виникла за видатковими накладними №Л_000405 від 04.03.2020, №Л_000491 від 13.03.2020, №Л_000589 від 30.03.2020, №Л_000653 від 08.04.2020, №Л_000654 від 08.04.2020 на загальну суму боргу 5 789,28 грн.

Судом встановлено, що позивачем було невірно визначено початок періоду прострочення оплати за вищевказаними накладними, та відповідно невірно визначено період нарахування 3% річних, тоді як вказаний розрахунок необхідно проводити наступним чином.

На заборгованість, що виникла за видатковою накладною №Л_000405 від 04.03.2020 на залишок заборгованості 2 338,62 грн. за період з 05.03.2020 по 14.07.2020 3% річних 25,30 грн.

На заборгованість, що виникла за видатковою накладною №Л_000491 від 13.03.2020 на суму 486,78грн. за період з 14.03.2020 по 14.07.2020 3% річних 4,91 грн.

На заборгованість, що виникла за видатковою накладною №Л_000589 від 30.03.2020 на суму 475,92грн. за період з 31.03.2020 по 14.07.2020 3% річних 4,14 грн.

На заборгованість, що виникла за видатковою накладною №Л_000653 від 08.04.2020 на суму 164,76грн. за період з 09.04.2020 по 14.07.2020 3% річних 1,31 грн.

На заборгованість, що виникла за видатковою накладною №Л_000654 від 08.04.2020 на суму 2 323,20 грн. за період з 09.04.2020 по 14.07.2020 3% річних 18,47 грн.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено невірно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За викладених обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних підлягають частковому задоволенню на суму 64,47 грн.

В решті позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 42,94 грн. суд відмовляє.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача та відповідача пропорційно розміру позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ СИСТЕМС" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості у розмірі 5 896,69 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ СИСТЕМС" (49033, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Івана Франка, буд. 37, кв. 9, ) 5 789,28 грн. (п`ять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять грн. 28 коп.) - основного боргу, 64,47 грн. (шістдесят чотири грн. 47 коп.) - 3% річних та 2 086,69 грн. (дві тисячі вісімдесят шість грн. 69 коп.) витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст.241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.09.2020

Суддя Л.П. Кармазіна